ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2022 р. м. Рівне Справа № 918/876/21

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Пашкевич І.О., за участю секретаря судового засідання Ткачук І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Здолбунівської окружної прокуратури (35700, Рівненська обл., м. Здолбунів, вул. Княгині Ольги, 36, ) в інтересах держави в особі

Здолбунівської міської ради Рівненської області (35705, Рівненська область, м. Здолбунів, вул. Грушевського, 14, )

до відповідача 1: Комунального підприємства "Здолбунівське" Здолбунівської міської ради Рівненської області (35700, Рівненська область, м. Здолбунів, вул. Коротка, 9, )

до відповідача 2: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

про визнання недійсним договору оренди та зобов`язання повернути орендоване майно

за участі представника Рівненської обласної прокуратури Немковича І.І.

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року керівник Здолбунівської окружної прокуратури звернувся (далі Прокурор) до Господарського суду Рівненської області з позовом в інтересах держави в особі Здолбунівської міської ради Рівненської області (далі Рада) до відповідача 1 Комунального підприємства "Здолбунівське" Здолбунівської міської ради Рівненської області (далі Комунальне підприємство) та відповідача 2 ОСОБА_1 про визнання недійсним договору оренди комунального майна №12-0 від 02.01.2020 та зобов`язання повернути орендоване майно частину нежитлового приміщення, площею 14,5 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , перший поверх, за актом приймання-передачі балансоутримувачу.

Як на правову підставу недійсності укладеного 02.01.2020 між відповідачами договору оренди комунального майна Прокурор посилається на статті 203, 215 Цивільного кодексу України, зважаючи на те, що відсутність оцінки нерухомого майна на момент укладення Договору не забезпечує реалізацію вимог Закону України "Про оренду державного та комунального майна" щодо обов`язкової оцінки орендованого майна (ст. 11 Закону), порядку визначення орендної плати (ст. 19 Закону), ефективного використання майна і вірного визначення такої істотної умови правочину, як орендна плата та об`єкт оренди ( ст. 4, 10 Закону). Крім того, згідно ч. 2 ст. 10 Закону, укладений сторонами договір оренди в частині істотних умов повинен відповідати типовому договору оренди відповідного майна, якому оспорюваний правочин не відповідає, що свідчить про недодержання на час вчинення правочину вимог законодавства, а тому є підставою для визнання укладеного між Комунальним підприємством та ФОП Якимчуком P.A. договору оренди комунального майна від 02.01.2020 недійсним.

Ухвалою суду від 19.10.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 16.11.2021. Цією ж ухвалою запропоновано відповідачу відповідно до статті 165 ГПК України надати відзив на позовну заяву і всі докази, що підтверджують заперечення проти позову - протягом 15 денного строку з дня вручення ухвали.

Комунальне підприємство 26.10.2021 отримало ухвалу суду від 19.10.2021, однак станом на день прийняття рішення своїм процесуальним правом на подачу відзиву на позов не скористалось.

Приписами ч.ч. 1, 2, 6, 8, 9 ст. 165 ГПК України унормовано, що у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. Відзив підписується відповідачем або його представником. До відзиву додаються, зокрема докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем. Відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з частиною 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Враховуючи вище наведене, суд дійшов висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини другої статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 16.11.2021 судом протокольною ухвалою було оголошено перерву до 02.12.2021, про що учасників справи, які не з`явились в судове засідання було повідомлено відповідною ухвалою.

22 листопада 2021 року відповідачем ОСОБА_1 через відділ канцелярії суду було подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній просив у задоволенні позову Прокурора відмовити. Зазначив, зокрема, що до укладення договору між відповідачами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов, в тому числі, щодо розміру орендної плати, при цьому Комунальне підприємство повідомило ОСОБА_1 , що балансова вартість приміщення становить 66797,30 грн. Вважає, що розрахунок орендної плати здійснено на підставі відповідного нормативного акту - рішення Здолбунівської міської ради №1251 від 17.12.2014 "Про затвердження Порядку оренди майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Здолбунова", зі змінами, та Постанови КМУ №786 від 04.10.1995 "Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції до її розподілу" та є складовою договору оренди. Відтак, орендодавцем повідомлено відповідача 2, що орендна плата становить 18% від балансової вартості приміщення, в місяць складатиме - 1001,96 грн, а про необхідність проведення оцінки приміщення до укладення договору оренди Орендодавець відповідача 2 не повідомив.

Крім того, відповідач 2 посилається на ч. 5 ст. 8 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (в редакції на момент укладення договору, тобто, - останній чинній редакції - 03.10.2019), відповідно до якого ринкова (оціночна) вартість об`єкта оренди для цілей оренди визначається на замовлення балансоутримувача, крім випадку, передбаченого частиною шостою цієї статті. Орендар, визначений за результатами аукціону, або орендар, якому було передано в оренду об`єкт без аукціону, зобов`язаний відшкодувати балансоутримувачу вартість проведення оцінки об`єкта оренди. Відповідач 2 вказує, що він не допустив порушень законодавства, договір оренди є чинним, заборгованість по сплаті орендної плати на день подання відзиву відсутня. Відтак, вважає, що підстав для визнання договору оренди недійсним та повернення орендованого приміщення немає. У випадку, якщо суд прийде до висновку про наявність підстав для визнання договору оренди недійсним, просив застосувати наслідки недійсності правочину, визначені ч.2 ст. 208 ГК України, ч. 1 ст. 216 ЦК України.

29 листопада 2021 року на поштову адресу суду від Прокурора надійшла відповідь на відзив у якій останній заперечив проти доводів відповідача 2 наведених у відзиві.

У судовому засіданні 02.12.2021 представник Комунального підприємства не погодився з позовними вимогами, однак просив про відкладення розгляду справи з метою врегулювання спірних відносин в позасудовому порядку.

У судовому засіданні 02.12.2021 судом протокольною ухвалою було оголошено перерву до 16.12.2021, про що учасників справи, які не з`явились в судове засідання було повідомлено відповідною ухвалою.

16 грудня 2021 року через підсистему електронний суд від Ради надійшла заява, відповідно до якої остання повідомила, що підтримує позовні вимоги Прокурора та просить розгляд справи проводити без участі представника позивача.

Ухвалою суду від 16.12.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті на 18.01.2022.

У судовому засіданні 18.01.2022 на стадії дослідження доказів, судом, протокольною ухвалою було оголошено перерву до 01.02.2022, про що учасників справи, які не з`явились в судове засідання було повідомлено відповідною ухвалою.

Ухвалою суду від 01.02.2022 відкладено розгляд справи на 15.02.2022.

Присутній у судовому засіданні 15.02.2022 Прокурор підтримав позовні вимоги з підстав зазначених в позовній заяві з урахуванням відповіді на відзив, та наполягав на їх повному задоволенні.

Представники Ради та відповідачів у судове засідання 15.02.2022 не забезпечили явки своїх повноважних представників, хоча про дату, час та місце слухання справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив наступне.

Як зазначено Прокурором у позовній заяві, під час вивчення стану дотримання вимог законодавства у сфері використання державного та комунального майна на підвідомчій території встановлено факти, які свідчать про порушення представниками територіальних громад положень та норм Закону України "Про оренду державного та комунального майна", а також інших підзаконних нормативно-правових актів, при укладенні договору оренди нерухомого майна, що перебуває у комунальній власності.

Так, Прокурором встановлено, що Комунальне підприємство здійснило правомочності щодо розпорядження об`єктом права комунальної власності усупереч закону, інтересам територіальної громади та держави.

Статтею 131-1 Конституції України, на прокуратуру покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Статтями 6, 19 Конституції України визначено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 N З-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічні позиції викладені у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 зі справи №806/1000/17 та від 08.02.2019 №915/20/18).

Відповідно до статей 5, 7 Конституції України носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування. В Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування.

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади вирішувати питання місцевого управління в межах Конституції і законів України.

Частиною першою статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування" визначено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Отже, інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які відносяться до їх компетенції, а також захисті прав та свобод місцевого самоврядування, яке не носить загальнодержавного характеру, але направлене на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання.

Відповідно до вимог ст. 172 ЦК України, територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їх компетенції, встановленої законом.

Відтак, територіальна громада, як власник об`єктів права комунальної власності, делегує відповідній раді, виконавчому органу ради повноваження щодо здійснення права власності від її (громади) імені, в її інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом. Аналіз наведених вище норм права дає підстави для висновку, що воля територіальної громади як власника може виражатися лише в таких діях органу місцевого самоврядування, які повністю відповідають вимогам законодавства та інтересам територіальної громади.

Здолбунівська міська рада, представляючи територіальну громаду, діє в її інтересах, так і в суспільних інтересах у цілому (Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 у справі №1-10/2004), а тому правильне застосування відповідачем положень чинного законодавства у сфері розпорядження об`єктами майна комунальної власності беззаперечно становить суспільний інтерес.

Згідно п. 1.2 Статуту Комунального підприємства "Здолбунівське" Здолбунівської міської ради, затвердженого рішенням Здолбунівської міської ради від 18.12.2020 №37, власником та засновником КП "Здолбунівське є Здолбунівська міська рада.

Пунктами 6.1 - 6.2. Статуту встановлено, що загальне управління Комунальним підприємством здійснює Засновник, який наділений правом приймати рішення з усіх питань діяльності підприємства.

Згідно п.4.2. Статуту КП "Здолбунівське" Здолбунівської міської ради, майно підприємства відповідно до законів України, даного Статуту є власністю територіальної громади міста Здолбунів та передається підприємству на праві повного оперативного управління.

Крім того, згідно п. 4.3. Статуту, джерелами формування майна підприємства є грошові, матеріальні та інтелектуальні внески засновника - Здолбунівської міської ради.

Таким чином, недотримання вимог законодавства під час укладення оспорюваного правочину порушує економічні права та інтереси громади міста Здолбунів в особі Здолбунівської міської ради.

В результаті передачі Комунальним підприємством ФОП Якимчуку Р.А., шляхом укладання оспорюваного Договору, комунального майна в оренду створені умови неправомірного розпорядження таким об`єктом нерухомості. Передача в оренду комунального майна без його попередньої оцінки може призвести до ненадходження до місцевого бюджету коштів, які в подальшому можна використати на потреби громади.

Разом з тим, незважаючи на той факт, що договір діє до 02.12.2022, згідно умов Договору (п.13.5) його строк дії може бути продовжений та/або переукладений на новий строк на аналогічних умовах, що є неприпустимим.

Указане спонукало Прокурора звернутись з даним позовом до суду.

У даному випадку Прокурором встановлено та доведено наявність підстави для представництва в суді інтересів держави в особі Здолбунівської міської ради, оскільки остання, відповідно до ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" покликана захищати права територіальної громади, які могли бути порушені під час укладання оспорюваного правочину.

Як зазначено у Постанові ВП ВС №12-194гс19 від 26.05.2020, відповідно до частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу. Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необгрунтованим.

Здолбунівською окружною прокуратурою надіслано лист за № 54-976 вих-21 від 01.09.2021 на адресу Ради щодо наявності підстав для визнання недійсним оспорюваного правочину.

Водночас, у відповідь на лист Прокурора Радою повідомлено, що остання не заперечує щодо представництва інтересів міської територіальної громади по поверненню орендованого майна за адресою: вул. Л. Українки, 9, м. Здолбунів, площею 14.5 кв.м. та визнання недійсним договору оренди комунального майна від 02.01.2020 №12-0 (лист від №02/9-1833).

Наведене свідчить, що органом місцевого самоврядування заходів щодо відновлення порушених інтересів громади у судовому порядку не вжито, та їх подальше вжиття не передбачається.

Таким чином, оскільки Рада як орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах не забезпечила захист інтересів держави шляхом звернення до суду з вимогою про визнання недійсним укладеного договору оренди комунального майна та повернення останнього у комунальну власність, Прокурор правомірно звернувся до суду з даною позовною заявою.

Судом з матеріалів справи встановлено, що 02.01.2020 між КП "Здолбунівське" Здолбунівської міської ради та ФОП Якимчуком P.A. було укладено договір оренди комунального майна №12-0 (далі - Договір).

Згідно п. 1.1 Договору, орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування частину нежитлового приміщення площею 14,5 кв.м., розташоване за адресою: Рівненська область, Здолбунівський район, м. Здолбунів, вул. Л. Українки, 9, на першому поверсі, що знаходиться на балансі КП "Здолбунівське" Здолбунівської міської ради (далі - Приміщення).

Приміщення передається в оренду з метою здійснення підприємницької діяльності для роздрібної торгівлі.

Відповідно до п. 2.1. Договору, приміщення передається в орендне користування на 2 роки 11 місяців з дати підписання акту приймання - передачі Приміщення в орендне користування, але не більше ніж на строк дії Договору.

Сторони дійшли згоди, що договір укладено до 02.12.2022 (п. 13.1 Договору).

Пунктом 4.1. Договору визначено, що орендна плата визначається на підставі рішення Здолбунівської міської ради №1251 від 17.12.2014 "Про затвердження Порядку оренди майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Здолбунова" та Постанови КМУ №786 від 04.10.1995 року "Про методику розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції до її розподілу" і становить 1001,96 грн. на місяць.

Відповідно до п. 4.4. Договору, орендна плата оплачується раз в рік та перераховується на відповідний рахунок Орендодавця не пізніше 15 числа місяця за розрахунковим роком на підставі виставленого Орендодавцем рахунку.

Пунктом 3.3. Договору визначено, що передача приміщення здійснюється за балансовою вартістю.

Таким чином, при укладенні оспорюваного правочину, а саме: при визначенні розміру орендної плати, використано загальну балансову вартість нерухомого майна визначену актом приймання-передачі основних засобів, яка становить 66 797,30 гривень.

При цьому, оцінка об`єкта оренди сторонами Договору не проводилась, що визнається Комунальним підприємством (лист від 12.08.2021 №619).

Згідно акту приймання-передачі приміщення в оренду від 02.01.2020, Комунальне підприємство передало, а ФОП Якимчук P.A. прийняв в строкове платне користування частину нежитлового приміщення площею 14,5 кв. м., розміщене за адресою: Рівненська область, м. Здолбунів, вул. Л. Українки, 9, на першому поверсі, що знаходиться на балансі КП "Здолбунівське" Здолбунівської міської ради.

Таким чином, оспорюваний Договір, додатки до нього та надані відповідачем документи засвідчують, що оцінка об`єкта оренди сторонами Договору не проводилась. При укладенні оспорюваного правочину, а саме: при визначенні розміру орендної плати, використано балансову вартість об`єкта оренди у розмірі 66 797,30 гривень, про що зазначено у Додатку до Договору від 02.01.2020, яким проведено розрахунок орендної плати.

Відповідно до абз. 3 п.2 Перехідних положень Закону України "Про оренду державного та комунального майна" чинного з 01.02.2020 договори, оренди державного або комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, продовжуються в порядку, передбаченому законодавством, яке діяло до дати набрання чинності цим Законом. Договори оренди державного та комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, зберігають свою чинність та продовжують діяти до моменту закінчення строку, на який вони були укладені.

Окрім цього, згідно із положеннями статті 5 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Згідно із частиною 3 статті 5 ЦК України якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Таким чином, до правовідносин, що виникли між КП "Здолбунівське" Здолбунівської міської ради та ФОП Якимчуком P.A. застосовується Закон України "Про оренду державного та комунального майна" в редакції чинній на момент укладення договору про оренду (Закон України "Про оренду державного та комунального майна" від 10 квітня 1992 року №2269-ХІІ, в редакції станом на 01.12.2016, далі Закон).

Цим Законом врегульовані відносини, пов`язані з передачею в оренду майна державних підприємств, установ та організацій, підприємств, заснованих на майні, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності (далі - підприємства), їх структурних підрозділів, та іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в державній та комунальній власності.

Згідно вимог ч. 1 ст. 10 Закону, до істотних умов договору оренди законодавцем, серед іншого, віднесені об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації) та орендна плата з урахуванням її індексації.

Крім того, цим же нормативно-правовим актом запроваджені механізми забезпечення ефективності використання державного та комунального майна шляхом передачі його в оренду, одним із яких є обов`язкова оцінка об`єкта оренди.

Статтею 11 Закону визначено, що оцінка об`єкта оренди здійснюється за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Оцінка об`єкта оренди передує укладенню договору оренди. У разі якщо на момент продовження дії договору оренди остання оцінка об`єкта оренди була зроблена більш як три роки тому, для продовження (поновлення) договору оренди провадиться оцінка об`єкта оренди.

Постановою Кабінету Міністрів України №629 від 10.08.1995 року затверджена Методика оцінки об`єктів оренди (далі - Методика), пунктом 1 якої встановлено, що відповідно до цієї Методики проводиться оцінка майна державних підприємств, установ та організацій, іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в державній та комунальній власності, що передається в оренду, в тому числі нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень).

Згідно вимог п. 2 Методики, оцінка об`єктів оренди проводиться з метою визначення вартості таких об`єктів згідно з положеннями (національними стандартами) оцінки майна та цією Методикою, з урахуванням положень (стандартів) бухгалтерського обліку, для відображення її в договорі оренди та використання під час розрахунку орендної плати.

Оцінка обов`язково проводиться перед укладенням договору оренди та перед продовженням (поновленням) договору оренди у разі, коли на момент продовження дії такого договору остання оцінка об`єкта оренди була проведена більш як три роки тому.

Передбачені цією Методикою послуги з проведення незалежної оцінки об`єкта оренди (активів, що входять до складу об`єкта оренди) та аудиторської перевірки об`єкта оренди оплачує орендар.

Результати незалежної оцінки є чинними протягом шести місяців від дати оцінки, якщо інший строк не передбачений у звіті щодо незалежної оцінки.

Пунктом 3 Методики визначено, що у цій Методиці поняття "оцінка", "незалежна оцінка", "дата оцінки", "оцінювач", "договір на проведення оцінки майна" вживаються у значеннях, наведених у Законі України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність України".

Статтею 19 Закону також визначено, що орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються для об`єктів, що перебувають у державній власності, Кабінетом Міністрів України. Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються органами, уповноваженими Верховною Радою Автономної Республіки Крим (для об`єктів, що належать Автономній Республіці Крим), та органами місцевого самоврядування (для об`єктів, що перебувають у комунальній власності) на тих самих методологічних засадах, як і для об`єктів, що перебувають у державній власності.

Проте, діючу на час укладання оспорюваного Договору Методику розрахунку орендної плати, орендодавець не використовує (не використовував), а тому визначення орендної плати в оспорюваному договорі проведено усупереч вимогам ст. 11 Закону, оскільки, як зазначено вище, оцінка приміщення орендодавцем при укладенні договору оренди у 2020 році не проводилася.

Варто зазначити, що незалежна оцінка вартості об`єкта оренди повинна враховувати його місцезнаходження і забезпеченість інженерними мережами. Результати незалежної оцінки є чинними протягом 6 місяців від дати оцінки, якщо інший термін не передбачено у звіті з незалежної оцінки.

Законом України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", а саме статтею 3 цього Закону, встановлено, що оцінкою майна, майнових прав є процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Випадки обов`язкового проведення оцінки майна встановлюються цим Законом.

В силу вимог ч. 2 ст. 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" проведення оцінки майна є обов`язковим у випадку оренди майна, що є у комунальній власності.

Частиною четвертою статті 12 цього ж Закону передбачено, що зміст, форма, порядок складання, затвердження та строк дії акта оцінки майна встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Однак, як з`ясовано Прокурором, при укладенні Договору, а саме при визначенні розміру орендної плати, його сторонами використано балансову вартість об`єкта оренди, що визначена актом приймання-передачі основних засобів, тобто оцінка майна, всупереч вимогам ст. 11 Закону, не проводилась.

Згідно вимог ч. 7 ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною першою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Виходячи з вищевикладеного, відсутність оцінки нерухомого майна на момент укладення Договору не забезпечує реалізацію вимог Закону України "Про оренду державного та комунального майна" щодо обов`язкової оцінки орендованого майна (ст. 11 Закону), порядку визначення орендної плати (ст. 19 Закону), ефективного використання майна і вірного визначення такої істотної умови правочину, як орендна плата та об`єкт оренди (ст. 4, 10 Закону).

Крім того, згідно ч. 2 ст. 10 Закону, укладений сторонами договір оренди в частині істотних умов повинен відповідати типовому договору оренди відповідного майна. Типові договори оренди державного майна розробляє і затверджує Фонд державного майна України, типові договори оренди майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, затверджують відповідно Верховна Рада Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування.

Відповідно до положень ст. 16 ЦК України, визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачено статтею 215 ЦК України.

Відповідно до положень статті 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Разом з тим, ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вказане вище свідчить про недодержання відповідачами на час вчинення оспорюваного правочину вимог законодавства, що є підставою для визнання укладеного між Комунальним підприємством та ФОП Якимчуком P.A. договору оренди комунального майна від 02.01.2020 недійсним, а отже задоволення позову Прокурора в повному обсязі.

Доводи відповідача наведені у відзиві на позовну заяву є необґрунтованими з огляду на вищевикладене. При цьому, необхідно зазначити наступне.

Відповідач у відзиві посилається на ст. 8 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (від 03.10.2019 № 157-ІХ), як на підставу укладення оспорюваного правочину на підставі балансової вартості об`єкта оренди.

Зокрема, вказаний Закон України "Про оренду державного та комунального майна" (від 03.10.2019 № 157-ІХ) введений в дію з 01.02.2020, відповідно до п. 1 Прикінцевих та Перехідних положень, а отже його дія поширюється виключно на правовідносини які настали з зазначеної дати. Поряд з цим, оспорюваний договір укладений між Комунальним підприємством та ФОП Якимчуком P.A. - 02.01.2020.

Відповідно до абз.3 п.2 Перехідних положень Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (від 03.10.2019 № 157-ІХ), договори оренди державного або комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, продовжуються в порядку, передбаченому законодавством, яке діяло до дати набрання чинності цим Законом. Договори оренди державного та комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, зберігають свою чинність та продовжують діяти до моменту закінчення строку, на який вони були укладені.

Таким чином, до правовідносин, що виникли між Комунальним підприємством та ФОП Якимчуком P.A. застосовується Закон України "Про оренду державного та комунального майна" від 10.04.1992 №2269-ХІІ, в редакції станом на 20.10.2019).

Також, не заслуговують на уваги доводи відповідача щодо застосування наслідків недійсності правочину, визначених ч. 2 ст. 208 ГК України, оскільки, на переконання суду, фактичне користування майном на підставі договору оренди унеможливлює у разі його недійсності проведення між сторонами двосторонньої реституції, тому такий договір повинен визнаватися недійсним і припинятися лише на майбутнє, а не з моменту укладення.

Судові витрати зі сплати судового збору відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на відповідачів у рівних частинах.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Здолбунівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Здолбунівської міської ради Рівненської області до Комунального підприємства "Здолбунівське" Здолбунівської міської ради Рівненської області та ОСОБА_1 про визнання недійсним договору оренди та зобов`язання повернути орендоване майно задовольнити.

2. Визнати недійсним договір оренди комунального майна №12-0 від 02.01.2020, що укладений між Комунальним Підприємством "Здолбунівське" Здолбунівської міської ради та фізичною особою-підприємцем Якимчуком Русланом Анатолійовичем (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ), об`єктом якого є "частина нежитлового приміщення, площею 14,5 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , на першому поверсі".

3. Зобов`язати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) за актом приймання-передачі орендованого майна повернути Комунальному підприємству "Здолбунівське" Здолбунівської міської ради Рівненської області (35700, Рівненська область, м. Здолбунів, вул. Коротка, 9, ), як балансоутримувачу, нерухоме майно, що належить до комунальної власності, а саме: частину нежитлового приміщення, площею 14,5 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , на першому поверсі.

4. Стягнути з Комунального підприємства "Здолбунівське" Здолбунівської міської ради Рівненської області (35700, Рівненська область, м. Здолбунів, вул. Коротка, 9, ) на користь Рівненської обласної прокуратури (, р/р UA0015371, МФО 820172, , банк одержувача - Державна казначейська служба України, м. Київ, код класифікації видатків бюджету - 2800) 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп. судового збору.

5. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Рівненської обласної прокуратури (, р/р UA0015371, МФО 820172, , банк одержувача - Державна казначейська служба України, м. Київ, код класифікації видатків бюджету - 2800) 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 25.02.2022.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Суддя І.О. Пашкевич