ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" лютого 2022 р. Справа№ 910/15274/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Кравчука Г.А.

Буравльова С.І.

секретар судового засідання Місюк О.П.

за участю представників:

позивача - Гаврилова Є.Ю.

відповідача - Петрусенко Н.І.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Денді-Плюс" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2021

у справі №910/15274/21 (суддя - Алєєва І.В.)

за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Денді-Плюс"

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Денді-Плюс" про стягнення 295683,29 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем своїх зобов`язань в частині оплати вартості послуг з постачання гарячої води.

Так, позивач зазначає, що у зв`язку із порушенням Товариством з обмеженою відповідальністю "Денді-Плюс" правил користування тепловою енергією, які зафіксовані в акті про порушення №27-09/2020 від 09.09.2020, за відповідачем утворилася заборгованість згідно з розрахунком за період з 01.05.2018 по 31.08.2020 у сумі 266252,38 грн. Крім того на вказану суму заборгованості позивачем нараховано інфляційні втрати у розмірі 24181,74 грн та 3% річних у розмірі 5249,17 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.09.2021 відкрито провадження у справі №910/15274/21, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.12.2021 у справі №910/15274/21 позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Денді-Плюс" на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" основний борг у розмірі 266252,38 грн, 3 % річних у розмірі 5249,17 грн, інфляційні втрати у розмірі 24181,74 грн та витрати зі сплати судового збору у розмірі 4435,25 грн.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем споживались послуги з постачання гарячої води у визначеному позивачем обсязі, тож позивач вправі вимагати від відповідача оплати їх вартості. Установивши, що на час розгляду спору відповідач допустив заборгованість у заявленому до стягнення розмірі, суд визнав також правомірними вимоги щодо застосування до боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, відповідно до перевіреного судом розрахунку інфляційних втрат та 3 % річних.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Денді-Плюс" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно якої просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга відповідача мотивована тим, що оскаржуване рішення суду ухвалене за умов неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням приписів процесуального права.

Наводячи підстави скасування оскаржуваного рішення апелянт зазначає, що відповідач не являється ні власником, ні користувачем приміщення по вул. Московська, 29-А, а відтак не є споживачем теплової енергії на яке здійснено нарахування за гаряче водопостачання, а тому не повинен оплачувати її вартість.

Так, скаржник вказує на те, що згідно договору оренди від 17.07.2017 частина приміщення по вул. Московська, 29-А, площею 148.4 кв.м. передана ОСОБА_1 в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю "Денді-Плюс". Одночасно, 17.07.2017 вказана частина приміщень передана в суборенду фізичним особам.

Поряд з цим відповідач зазначає, що в період дії первинного договору оренди від 27.12.2012 між Публічним акціонерним товариством «Київенерго» та Товариством з обмеженою відповідальністю "Денді-Плюс" було укладено договір №10100 від 02.02.2015 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води до нежитлових приміщень, згідно якого виконавець надає споживчі послуги на опалювальну площу приміщення 496,1 кв.м. (9 рукомийників, одна душова кабіна).

Крім того відповідач відмітив, що претензію щодо досудового врегулювання спору, позовну заяву, а також ухвалу Господарського суду міста Києва про відкриття провадження у справі №910/15274/21 не отримував, про розгляд справи судом дізнався з Єдиного державного реєстру судових рішень, відзив на позовну заяву подав невідкладно після ознайомлення з матеріалами справи, а відтак місцевим господарським судом безпідставно застосовано норму ч. 2 ст. 178 ГПК України, що призвело до ухвалення рішення без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 04.01.2022 апеляційну скаргу у справі №910/15274/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Кравчук Г.А., Пашкіна С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.01.2022 відкрито апеляційне провадження у справі №910/15274/21 та призначено її до розгляду на 14.02.2022, надано позивачу строк для надання відзиву на апеляційну скаргу.

09.02.2022 до суду апеляційної інстанції від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, згідно якого Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" заперечує проти доводів скарги відповідача, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Заперечуючи проти вимог апеляційної скарги, позивач зазначає, що відповідачу правомірно нараховано заборгованість за гаряче водопостачання за спірний період, оскільки згідно відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходження відповідача визначено за адресою: м. Київ, вул. Московська, буд. 29-А.

Разом з тим позивач наголошує, що акт про порушення №27-09/2020 від 09.09.2020 та акт №555-09/2020 від 09.09.2020 було складено в присутності заступника директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Денді-Плюс" Ярич Т.М., який вона засвідчила своїм підписом без зауважень, а вказані у акті обставини не спростовані відповідачем.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/945/22 від 14.02.2022 у зв`язку з перебуванням судді Пашкіної С.А. на лікарняному призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/15274/21.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 14.02.2022 апеляційну скаргу у справі №910/15274/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Кравчук Г.А., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.02.2022 справу №910/15274/21 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Денді-Плюс" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2021 прийнято до провадження у визначеному автоматизованою системою складі суду.

У призначене засідання суду 14.02.2022 з`явилися представники сторін та надали пояснення по суті апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Як убачається з матеріалів справи, розпорядженням Київської міської державної адміністрації №1693 від 27.12.2017 "Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27 вересня 2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та Акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго", Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування Публічного акціонерного товариства "Київенерго" після припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та Акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго".

Відповідно до розпорядження Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) №591 від 10.04.2018 Комунальному підприємству "Київтеплоенерго" видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії (крім виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях, когенераційних установках, та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії), крім виробництва теплової енергії за нерегульованим тарифом, а також на право провадження господарської діяльності з постачання теплової енергії, крім постачання теплової енергії за нерегульованим тарифом.

Отже, з 01.05.2018 постачання теплової енергії/надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води здійснює Комунальне підприємство "Київтеплоенерго".

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Денді-Плюс" зареєстровано за адресою м. Київ, вул. Московська, буд. 29-А.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 16.09.2020 наданої позивачем, Товариство з обмеженою відповідальністю "Денді-Плюс" займає групу нежитлових приміщення за адресою: м. Київ, вул. Московська, буд. 29-А.

Під час перевірки вказаного об`єкту працівниками позивача складено акт №27-09/2020 від 09.09.2020 про порушення споживачем Правил користування тепловою енергією (далі - ПКТЕ) з якого випливає, що відповідач (Товариство з обмеженою відповідальністю "Денді-Плюс" розташоване на першому поверсі та підвальному приміщенні житлового будинку) при користуванні тепловою енергією за адресою вул. Московська, буд. 29-А, порушив пункт 44 ПКТЕ, затверджених постановою Кабінету міністрів України №1198, шляхом бездоговірного споживання теплової енергії - централізованого гарячого водопостачання.

Відповідно з п. 2.1 акту виявлено самовільне підключення водорозбірних пристроїв гарячого водопостачання (далі - ГВП), 6 мийок та 3 умивальника зі змішувачами. Діаметр трубопроводів ГВП подавальний 15 мм. Графік роботи з 07:45 год. до 21:00 год Пн-Пт, з 09:00 до 21:00 Сб, Нд. 13 людей на зміні.

При цьому, згідно акта обстеження №555-09/2020 від 09.09.2020 (доданого до акту про порушення) за особовим рахунком відповідача №30100 обліковується наявність 2-х умивальників зі змішувачем, по яким здійснюється щомісячне нарахування.

Таким чином позивачем встановлено факт самовільного включення додаткових водорозбірних пристроїв відповідача до теплового обладнання позивача.

Вказаний акт підписано двома представниками СП "Енергозбут" та заступником директора Ярич Тетяною Миколаївною без зауважень.

Порушення не було ліквідовано, оскільки заходом для його ліквідації є укладення договору з Комунальним підприємством "Київтеплоенерго" (п.п. 3, 3.2 акту).

Рішенням комісії Комунального підприємства "Київтеплоенерго" з розгляду актів про порушення споживачами ПКТЕ відповідачу, у зв`язку із самовільним підключенням водозабірних пристроїв на потреби ГВП, здійснено коригування споживання гарячого водопостачання за період 01.05.2018 - 01.08.2020 у розмірі не виставлено об`єму ГВП.

В подальшому позивачем пред`являлися акти про надання послуг з централізованого постачання гарячої води з серпня 2020 року по травень 2021 року, загальна сума заборгованості за якими за період з травня 2018 року по травень 2021 року складала 266252,38 грн.

На підтвердження факту надання відповідачу послуги з централізованого постачання гарячої води, обсягу та її вартості, позивач надав розрахунок заборгованості, копію розрахунку донарахування за постачання гарячої води, акти надання послуг з централізованого постачання гарячої води щомісячно за спірний період, копії актів №27-09/2020 від 09.09.2020 та №555-09/2020 від 09.09.2020.

12.07.2021 позивачем направлено на адресу відповідача претензію щодо сплати заборгованості, яка залишена без реагування відповідачем, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Відтак предметом спору у даній справі є право позивача на отримання оплати за надані послуги з постачання гарячої води та застосування до відповідача встановленої законом відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зі змісту ст. 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України) випливає, що господарські зобов`язання можуть виникати безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акту.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В даному випадку виникнення цивільних прав та обов`язків підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого постачання гарячої води, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату таких послуг, а споживач отримує такі послуги, оскільки від мереж централізованого постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлявся (не відключався), та має здійснювати оплату виставлених рахунків.

Закон України "Про житлово-комунальні послуги" №1875-IV від 24.06.2004 визначав основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Наведений закон втратив чинність з 01.05.2019 згідно з Законом України "Про житлово-комунальні послуги" №2189-VІІІ від 09.11.2017. Закон №2189-VІІІ введено в дію з 01.05.2019 та він є чинним станом на час розгляду справи.

У позовній заяві позивачем заявлено вимогу про стягнення заборгованості за послуги з постачання гарячої за період з травня 2018 року по серпень 2020 року. Отже, у спірний період був чинний як Закон №1875-IV (до 01.05.2019), так і Закон №2189-VІІІ (з 01.05.2019).

Частиною 1 статті 19 Закон України "Про житлово-комунальні послуги" у попередній редакції визначалось, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" у новій редакції також передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Разом з цим, всупереч наведених вимог закону відповідачем у період з травня 2018 року по серпень 2020 року не було укладено з позивачем відповідний договір на постачання теплової енергії.

Натомість, згідно з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 26.04.2018 у справі №904/6293/17, від 13.05.2019 у справі №904/1057/18 та від 03.12.2019 у справі №917/119/19, відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг.

Посилання відповідача на укладення 02.02.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Денді-Плюс" та Публічним акціонерним товариством «Київенерго» договору №10100 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води до нежитлових приміщень та суб`єктам господарювання, як на підставу для звільнення від обов`язку оплати послуг у повному обсязі, суд сприймає критично, оскільки, по-перше, з 01.05.2018 надання послуг з централізованого постачання гарячої води здійснює Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго", по-друге, з 01.05.2018 відповідачу здійснювалось щомісячне нарахування за послугу з постачання гарячої води виходячи з підключення до системи ГВП лише 2 умивальників, тоді як згідно акту №27-09/2020 від 09.09.2020 до загальнобудинкової системи підключено 6 мийок та 5 умивальників зі змішувачами.

Отже, підставою для виникнення у відповідача зобов`язань з оплати послуг з постачання гарячої води без укладеного договору є, насамперед, факт надання відповідних послуг, а також доведення обсягу та вартості таких послуг належними та допустимими доказами, адже споживання теплової енергії не може бути безоплатним.

Пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" у попередній редакції передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" у чинній редакції).

У розумінні Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживачем є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує ЖКП для власних потреб та з якою, або від імені якої укладено відповідний договір про надання ЖКП.

Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як було зазначено, Товариство з обмеженою відповідальністю "Денді-Плюс" зареєстровано за адресою м. Київ, вул. Московська, буд. 29-А та згідно договору оренди займає групу нежитлових приміщень за вказаною адресою.

Згідно наявного в матеріалах справи договору оренди нерухомого майна від 27.12.2014 укладеного між ОСОБА_1 (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Денді-Плюс" (орендар), орендарю передано у тимчасове платне користування приміщення (група нежитлових приміщень №25, 25А, 26, які розташовані на 1 поверсі і в підвалі, площа приміщення 577,7 кв.м.) за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно положень п. 3.1 вказаного договору орендар компенсує орендодавцю вартість спожитих комунальних послуг.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи відсутній договір оренди від 17.07.2017 №969 укладений між ОСОБА_1 (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Денді-Плюс" (орендар) та договори суборенди, суд враховуючи принцип змагальності сторін, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог, визнає доводи позивача про те, що саме відповідач зобов`язаний оплачувати послуги з централізованого постачання гарячої води (з урахуванням поданих доказів) більш вірогідними, ніж докази надані відповідачем.

А відтак, оскільки відповідач є орендарем нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1, які мали підключення до внутрішньо будинкових мереж водопостачання, а позивач здійснював надання таких послуг, що підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачем, слід вважати, що між сторонами мали місце оплатні правовідносини у сфері ЖКП.

Таким чином, враховуючи наявні в матеріалах справи докази, саме на відповідача покладається обов`язок з оплати комунальних послуг, а тому доводи апеляційної скарги стосовно того, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Денді-Плюс" не є споживачем послуг з гарячого водопостачання, оскільки нежитлові приміщення передані в суборенду фізичним особам, не можуть бути підставою для звільнення відповідача від відповідальності у вигляді оплати наданих комунальних послуг.

За приписами ст. 20 Закону України "Про теплопостачання" тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб`єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії затверджуються органами місцевого самоврядування, крім теплової енергії, що виробляється суб`єктами господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, на підставі розрахунків, виконаних теплогенеруючими, теплотранспортуючими та теплопостачальними організаціями за методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 затверджено Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - Правила), які регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання ЖКП (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Відповідно до п. 18 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку (п. 20 правил).

Відповідно до п. 3 Правил послуги надаються споживачам безперебійно, виключно за винятком часу перерв, визначених відповідно до ч. 3 ст. 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

У заявлений період позивачем застосовувалися затверджені тарифи на гарячу воду, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами та розрахунками.

Як вбачається з матеріалів справи, додані позивачем до позовної заяви акти наданих послуг не підписані відповідачем. Разом з тим, відповідачем не спростовано фактичне надання позивачем послуг з гарячого водопостачання, не наведено контррозрахунку невідповідності здійснених позивачем нарахувань об`єму та/або застосованої вартості тарифу, який затверджений з ПДВ, а відтак відповідач зобов`язаний здійснити оплату послуг з гарячого водопостачання згідно наданого до позову розрахунку.

За приписами ст.ст. 509, 526 ЦК України, ст.ст. 173, 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Положеннями ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (пункт 1 статті 612 ЦК України).

Враховуючи те, що строк виконання відповідачем обов`язку з оплати наданих йому протягом спірного періоду послуг з постачання гарячої води настав і відповідач станом на час розгляду справи та ухвалення рішення місцевим господарським судом не надав жодних заперечень або ж документів, що свідчили б про погашення перед позивачем спірної заборгованості у розмірі 266252,38 грн, колегія суддів погоджується з висновком Господарського суду міста Києва щодо обґрунтованості вимог Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" про стягнення з відповідача вказаної суми заборгованості за спожиті послуги з постачання гарячої води без укладення договору з 01.05.2018.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача нарахованих на суму боргу інфляційних втрат та 3 % річних, суд зазначає наступне.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання позивачем також були заявлені вимоги про стягнення з відповідача, на підставі ст. 625 ЦК України, інфляційні втрати у розмірі 24181,74 грн та 3% річних у розмірі 5249,17 грн, які нараховані за загальний період прострочення з 01.05.2018 по 31.05.2021.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачена вказаною статтею сплата суми боргу за грошовим зобов`язанням з урахуванням встановленого індексу інфляції, а так само 3 % річних від простроченої суми, здійснюється незалежно від наявності відповідного положення в договорі.

Здійснивши арифметичну перевірку наданих позивачем розрахунків, в межах заявленого періоду, суд встановив, що такі є арифметично правильними та виконаними з урахуванням вимог законодавства, а відтак, позовні вимоги про стягнення з відповідача 5249,17 грн 3% річних та 24181,74 грн інфляційних втрат за заявлений період прострочення правомірно задоволено місцевим господарським судом.

Відповідач у поданій апеляційній вказує на те, що не отримував претензію щодо досудового врегулювання спору, позовну заяву, а також ухвалу Господарського суду міста Києва про відкриття провадження у справі №910/15274/21, про розгляд справи судом дізнався з Єдиного державного реєстру судових рішень.

Окрім цього, Товариство з обмеженою відповідальністю "Денді-Плюс" зазначає, що місцевим господарським судом під час розгляду справи безпідставно не прийнято до уваги відзив на позовну заяву.

Натомість, апеляційний суд відхиляє наведені аргументи відповідача з огляду на наступне.

Статтею 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" передбачено, що в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб, зокрема, місцезнаходження юридичної особи.

За приписами ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", місцезнаходження юридичної особи або фізичної особи - підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

З матеріалів справи вбачається, що претензія щодо сплати заборгованості, позовна заява, а також ухвала Господарського суду міста Києва від 28.09.2021 про відкриття провадження у справі №910/15274/21 направлялись Товариству з обмеженою відповідальністю "Денді-Плюс" на адресу, яка зазначена в ЄДРПОУ, а саме: м. Київ, вул. Московська, буд. 29-А. Однак ухвала суду від 28.09.2021 не отримана відповідачем, судовий акт повернуто підприємством зв`язку з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25.04.2018 по справі №800/547/17 зазначає, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення «належним».

Отже, враховуючи направлення зазначених документів на юридичну адресу відповідача та неотримання вказаних документів останнім з невідомих причин, слід вважати, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Денді-Плюс" було належним чином повідомлене про розгляд справи судом. До того ж, колегія суддів звертає увагу, що ухвала Північного апеляційного господарського суду від 10.01.2022 про відкриття провадження у справі №910/15274/21, яка направлена відповідачу на зазначену вище адресу, була отримана скаржником про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Доводи скаржника про неврахування під час розгляду справи судом першої інстанції відзиву на позовну заяву не знайшли свого підтвердження, оскільки в рішенні суду зазначено, що від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, тоді як обставини які свідчать про не прийняття судом до уваги відзиву Товариства з обмеженою відповідальністю "Денді-Плюс" відсутні.

При цьому у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2021 у справі №910/15274/21 прийнято з повним та усебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Денді-Плюс" не підлягає задоволенню.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Денді-Плюс" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2021 у справі №910/15274/21 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Денді-Плюс".

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк двадцять днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 18.02.2022.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді Г.А. Кравчук

С.І. Буравльов