ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" лютого 2022 р. Справа№ 910/8655/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Тарасенко К.В.

Шаптали Є.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Время+"

на рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2020

у справі № 910/8655/20 (суддя Гулевець О.В.)

за позовом Комунального некомерційного підприємства "Центр первинної медико-санітарної допомоги №1" Святошинського району м. Києва

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Время+"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація

про стягнення 143 527,84 грн,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне некомерційне підприємство "Центр первинної медико-санітарної допомоги №1" Святошинського району м. Києва звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Время+" про стягнення 143 527,84 грн, з яких: 131 569,53 грн основний борг, 7932,35 грн пеня, 2831,96 грн інфляційні та 1194,00 грн 3% річних.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань за договором №1009 від 01.07.2019 в частині повної та своєчасної сплати орендних платежів балансотримувачу, в результаті чого за період з квітня 2019 по червень 2020 у відповідача утворилась заборгованість на суму 131 569,53 грн. Крім того, на суму основного боргу позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі 2831,96 грн, інфляційні у розмірі 2831,96 грн та 3 % річних у розмірі 1194,00 грн.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.09.2020 позов задоволено повністю, вирішено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Время+" на користь Комунального некомерційного підприємства "Центр первинної медико-санітарної допомоги №1" Святошинського району м. Києва 131 840,52 грн основного боргу, 7932,35 грн пені, 2831,96 грн інфляційних та 1194,00 грн 3% річних та судовий збір у розмірі 2152,92 грн.

Аргументуючи судове рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність позивачем наявності правових підстав для стягнення в судовому порядку основного боргу, пені, інфляційних та 3% річних.

Не погодившись з прийнятим судовим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Время+" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2020 у справі №910/8655/20, та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

При зверненні з апеляційною скаргою скаржником заявлене клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2020 у справі №910/8655/20, яке обґрунтоване тим, що копію повного тексту рішення скаржником отримано засобами поштового зв`язку 25.09.2020, що підтверджується поштовим повідомленням за трек-номером 90, яке наявне в матеріалах справи.

Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів

В обґрунтування наведеної позиції викладеної у апеляційній скарзі відповідач зазначає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права, а також не з`ясовано обставин, що мають значення для справи.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом:

- неправильно встановлено обставину щодо площі орендних приміщень, оскільки на думку відповідача розмір орендованого майна зазначений в договорі більший, ніж реально орендує відповідач, а тому, враховуючи проведені відповідачем оплати оренди за завищений розмір орендованого майна, заборгованість з орендної плати за дійсний розмір об`єкту оренди відсутня;

- помилково встановлено обставини щодо початку нарахування простроченої орендної плати за квітень 2019, не зважаючи на те, що договір оренди №1009, який є предметом спору був укладений 01.07.2017.

Короткий зміст відзиву позивача на апеляційну скаргу та узагальнення його доводів

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить суд апеляційної інстанції рішення місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування судового рішення є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду першої інстанції прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства.

Короткий зміст відзиву третьої особи на апеляційну скаргу та узагальнення його доводів

Заперечуючи проти доводів викладених у апеляційній скарзі, третя особа посилається на систематичне порушення відповідачем строків оплати орендної плати за спірним договором.

Таким чином, за твердженням третьої особи, відповідач порушує право позивача та третьої особи на раціональне використання майна територіальної громади міста Києва, переданого до сфери управління третьої особи.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2022 у справі № 910/8655/20 призначено повторний автоматизований розподіл, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 910/8655/20 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Время+" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2020 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді: Тарасенко К.В., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.02.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Время+" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2020 у справі № 910/8655/20 колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів: Тарасенко К.В., Шаптали Є.Ю. Вирішено апеляційний перегляд оскаржуваного рішення здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд апеляційної скарги здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

01.07.2019 Святошинською районною в м. Києві державною адміністрацією (орендодавець, третя особа), Товариством з обмеженою відповідальністю "Время+" (орендар, відповідач) і Комунальним некомерційним підприємством "Центр первинної медико-санітарної допомоги №1" Святошинського району м. Києва (балансоутримувач, позивач) укладено договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду (надалі договір), за умов п. 1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (нежитлове приміщення), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва (далі - об`єкт), яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Єфремова, 11, для розміщення аптеки, що реалізує готові ліки в приміщеннях лікувально-профілактичних закладів.

Цей договір визначає взаємовідносини між сторонами, що його уклали щодо строкового, платного користування орендарем об`єктом (п. 1.2 договору).

Об`єктом оренди згідно за умовами договору є нежитлове приміщення загальною площею 85,52 кв. м у т.ч. на першому поверсі 85,52 кв. м. згідно з викопіюванням з поверхового плану, що складає невід`ємну частину цього договору.

Підписуючи даний договір орендар взяв на себе наступні зобов`язання, зокрема, своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату та інші платежі (пункт 4.2.3. договору); у разі відсутності можливості укладання прямих договорів з підприємствами - постачальниками послуг (водопостачання, каналізація, електрична та теплова енергія, вивіз сміття і т.д.) відшкодовувати витрати підприємства-балансоутримувача за надані послуги у відповідності до окремо укладених угод на підставі даних обліку (лічильників) абзац 2 пункту 4.2.12. Договору.

Згідно з пунктом 3.1. договору орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, затвердженої рішенням Київської міської ради від 21.04.2015 №415 1280 (зі змінами), і становить без ПДВ: 229,73 грн за 1 кв. орендованої площі, що в цілому складає за базовий місяць розрахунку травень 2019 року 19646,35 грн.

Додатково до орендної плати нараховується податок на додану вартість у розмірах та порядку, визначених законодавством України, який сплачується орендарем разом з орендною платою (пункт 3.5. договору).

Пунктом 3.6. договору визначено, що орендна плата сплачується орендарем на рахунок підприємства - балансоутримувача, починаючи з дати підписання акта приймання-передачі.

Зі змісту пункту 3.7. договору орендна плата сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 15 числа поточного місяця.

Відповідно до п. 9.1 договору, цей договір є укладеним з моменту підписання його сторонами і діє з 20.03.2019 до 18.05.2022.

Як вбачається зі складено 01.07.2019 акту приймання-передачі об`єкту оренди до договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 01.07.2019 №1009, орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду нежитлове приміщення на першому поверсі, загальною площею 85,52 кв.м. розташоване за адресою: м. Київ, вул. Єфремова, буд. 11, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та перебуває на балансі Комунального некомерційного підприємства "Центр первинної медико-санітарної допомоги №1" Святошиського району міста Києва.

Згідно з пунктом 3.10. договору, зобов`язання орендаря по сплаті орендної плати забезпечується у вигляді авансової орендної плати в розмірі не менше ніж орендна плата за два місяці. Орендар сплачує авансовий платіж протягом 10 календарних днів з дати підписання договору. Підприємство-балансоутримувач зараховує авансовий платіж як орендну плату за останні два місяця строку дії договору оренди. Індексація орендної плати в цьому випадку проводиться відповідно до Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду.

На підставі п. 3.10 договору орендарем сплачено авансовий платіж за останні два місяці у розмірі 32840,42 грн.

Виходячи з умов п. 5.2.2. договору підприємство-балансоутримувач має право стягувати з орендаря заборгованість з орендної плати та інші збитки, заподіяні ним невиконанням своїх зобов`язань за цим договором, шляхом звернення стягнення на його кошти та майно в порядку, визначеному законодавством України.

У разі несплати орендарем орендної плати протягом трьох місяців з дня закінчення строку платежу або виявлення факту використання об`єкта оренди не за цільовим призначенням, вжити необхідних заходів для примусового виселення орендаря та стягнення заборгованості з орендної плати та інших платежів (п. 5.2.3. договору).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач виставляв відповідачу рахунки-фактури за орендну плату, компенсацію земельного податку, вивозу відходів та на комунальні послуги: № 155/1 від 12.06.2020, № 155 від 12.06.2020, № 131 від 13.05.2020, № 131/1 від 13.05.2020, № 107 від 13.04.2020, № 107/1 від 13.04.2020, № 89 від 31.03.2020, № 80 від 12.03.2020, № 49 від 12.02.2019, № 49/1 від 12.02.2020, № 22 від 13.01.2020, № 22/1 від 13.01.2020, № 229/1 від 11.12.2019, № 229 від 11.12.2019, № 209/1 від 11.11.2019, № 209 від 11.11.2019, № 189 від 10.10.2019, № 189/1 від 10.10.2019, № 169 від 09.09.2019, № 169/1 від 09.09.2019, № 121 від 09.08.2019, № 121/1 від 09.08.2019, № 121/1 від 10.07.2019, № 121 від 10.07.2019, № 121/2 від 10.07.2019, № 108/1 від 10.06.2019, № 108 від 10.06.2019. Разом з рахунками-фактури позивач надав розрахунки орендної плати.

Відповідач в свою чергу частково оплатив користування комунальним майном, що вбачається з платіжних доручень: № 4732 від 19.06.2019, № 4733 від 20.06.2019, № 4724 від 01.07.2019, № 4775 від 29.07.2019, № 4788 від 05.08.2019, № 4744 від 09.08.2019, № 4844 від 26.11.2019, № 4845 від 26.11.2019, № 4855 від 04.02.2020, № 4885 від 17.02.202, № 4892 від 01.03.2020, № 5016 від 04.05.2020, та меморіального ордеру від 30.09.2019.

Позивач неодноразово звертався до відповідача з претензіями (№ 851 від 26.06.2019, № 1270 від 08.10.2019, № 1315 від 21.10.2019) про оплату заборгованості по договору оренди.

У відповідь на звернення позивача відповідач надав гарантійний лист, яким зобов`язувався погасити заборгованість за оренду плату.

Спір у справі виник, за твердженням позивача, з підстав несвоєчасної оплати відповідачем своїх зобов`язань виконанням за умовами договору №1009 від 01.07.2019 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду, у зв`язку з чим у нього утворився основний борг у розмірі 131 569,53 грн, а також пеня у розмірі 7932,35 грн, інфляційні у розмірі 2831,96 грн та 3 % річних у розмірі 1194,00 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.09.2020 позов задоволено повністю, вирішено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Время+" на користь Комунального некомерційного підприємства "Центр первинної медико-санітарної допомоги №1" Святошинського району м. Києва 131 840,52 грн основного боргу, 7932,35 грн пені, 2831,96 грн інфляційних та 1194,00 грн 3% річних та судовий збір у розмірі 2152,92 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

В силу вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, вивчивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого судового рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає скасуванню чи зміні з наступних підстав.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду, зважаючи на наступне.

Укладений між сторонами договір за своїм змістом та правовою природою є договором найму (оренди), який підпадає під правове регулювання норм глави 58 Цивільного кодексу України та 5 глави 30 Господарського кодексу України.

Частиною 1 статті 759 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Приписами ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Як підтверджено наявними в матеріалах справи позивач виставляв відповідачу рахунки-фактури на орендну плату, компенсацію земельного податку, вивозу відходів та на комунальні послуги: № 155/1 від 12.06.2020, № 155 від 12.06.2020, № 131 від 13.05.2020, № 131/1 від 13.05.2020, № 107 від 13.04.2020, № 107/1 від 13.04.2020, № 89 від 31.03.2020, № 80 від 12.03.2020, № 49 від 12.02.2019, № 49/1 від 12.02.2020, № 22 від 13.01.2020, № 22/1 від 13.01.2020, № 229/1 від 11.12.2019, № 229 від 11.12.2019, № 209/1 від 11.11.2019, № 209 від 11.11.2019, № 189 від 10.10.2019, № 189/1 від 10.10.2019, № 169 від 09.09.2019, № 169/1 від 09.09.2019, № 121 від 09.08.2019, № 121/1 від 09.08.2019, № 121/1 від 10.07.2019, № 121 від 10.07.2019, № 121/2 від 10.07.2019, № 108/1 від 10.06.2019, № 108 від 10.06.2019. Разом з рахунками-фактури позивач надає розрахунки орендної плати.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 3.7. договору передбачено, що орендна плата сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 15 числа поточного місяця.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

В порушення умов договору відповідач лише частково оплатив користування комунальним майном, що вбачається з платіжних доручень: № 4732 від 19.06.2019, № 4733 від 20.06.2019, № 4724 від 01.07.2019, № 4775 від 29.07.2019, № 4788 від 05.08.2019, № 4744 від 09.08.2019, № 4844 від 26.11.2019, № 4845 від 26.11.2019, № 4855 від 04.02.2020, № 4885 від 17.02.202, № 4892 від 01.03.2020, № 5016 від 04.05.2020, та меморіального ордеру від 30.09.2019.

Також, як було вище зазначено, позивач неодноразово звертався до відповідача з претензіями (№ 851 від 26.06.2019, № 1270 від 08.10.2019, № 1315 від 21.10.2019) про оплату заборгованості по договору оренди.

У відповідь на звернення позивача, відповідач надав гарантійний лист, яким зобов`язувався погасити заборгованість за оренду плату.

Враховуючи викладене заборгованість відповідача перед позивачем за договором оренди становить 131 840,52 грн є обґрунтованою та підтверджена наявними в матеріалах справи доказами.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

В силу вимог ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Враховуючи вищенаведене, оскільки матеріалами справи підтверджується невиконане зобов`язання за договором оренди у сумі 131 840,52 грн, доказів оплати вказаної суми заборгованості відповідачем не надано, суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 131 840,52 грн.

У зв`язку із простроченням оплати відповідачем позивачем заявлено до стягнення з відповідача 7 932,35 грн пені, 2 831,96 грн інфляційних та 1194,00 грн 3% річних.

Згідно п. 6.2. договору, за несвоєчасну та не в повному обсязі сплату орендної плати та інших платежів на користь підприємства - балансоутримувача, орендар сплачує на користь підприємства - балансоутримувача пеню в розмірі 0,5% від розміру несплачених орендних та інших платежів за кожний день прострочення, але не більше розміру встановленого законодавством.

Перевіривши розрахунок пені, суд першої інстанції дійшов висновку з яким погоджується суд апеляційної інстанції про те, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 7 932,35 грн є обґрунтованими.

Частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі ч. 2 ст. 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 2831,96 грн інфляційних та 1194,00 грн 3% річних, суд першої інстанції, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про те, що зроблений позивачем розрахунок є арифметично правильним.

Твердження відповідача про те, що судом першої інстанції помилково встановлено обставини щодо початку нарахування простроченої орендної плати за квітень 2019, не зважаючи на те, що договір оренди №1009, який предметом спору був укладений 01.07.2017, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки як вбачається з наданого розрахунку суми заборгованості, початком нарахування простроченої орендної плати зазначений квітень 2019.

Відповідач у апеляційній скарзі, вказує на те, що розмір орендованого майна зазначений в договорі більший ніж реально орендує відповідач, а тому, враховуючи проведені відповідачем оплати оренди за завищений розмір орендованого майна, заборгованість з орендної плати за дійсний розмір об`єкту оренди відсутня. Також відповідач зазначив про відсутність підстав для нарахування комунальних послуг, оскільки має наміри сплачувати комунальні послуги напряму постачальникам після внесення в договір оренди виправлень в частині розмір об`єкту оренди, колегія суддів вищевказані посилання відповідача оцінюю критично, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач неодноразово звертався до позивача про зміну розміру орендованої площі та посилався на технічний паспорт, в якому вказаний розмір орендованої площі відрізняється від розміру орендованої площі вказаної в договорі в меншу сторону.

Натомість позивач зазначив, що відповідачем не враховано, що орендоване відповідачем приміщення має окремий вхід (сходи), який не є місцем спільного користування і є невід`ємною частиною будівлі (зазначений на викопіюванні з поверхового плану). А тому, вхідну групу (окремий вхід (сходи) розміром 19 кв.м. включено до загальної площі орендованого приміщення відповідачем.

Крім того, позивач в листі від 12.03.2020 зазначає, що відповідача перед підписанням договору оренди ознайомлювали з технічним паспортом будівлі і у відповідача була можливість перевірити кількість квадратних метрів, які він взяв в оренду.

Судовою колегією встановлено, що в переліку Експлікації групи нежитлових приміщень № 2 по вулиці Єфремова,11 зазначено перелік приміщень із загальною площею 66,8 кв.м. Натомість до цього переліку Експлікації не включено сходи, які визначені в Плані до Технічного паспорту.

Також матеріалами справи підтверджено, що розмір об`єкту оренди становить 85,52 кв.м., що вбачається з акту обстеження нежитлового приміщення по вул. Єфремова, 11 від 28.11.2018 (складений позивачем та третьою особою); заяви про оренду (підписану відповідачем), договору оренди (підписаний позивачем, відповідачем та третьою особою), акту приймання-передачі (підписаний позивачем, відповідачем та третьою особою.

З огляду на викладене, судова колегія не приймає до уваги посилання відповідача щодо неправильно визначеного розміру орендованого приміщення.

Крім цього, відповідач у апеляційній скарзі зазначає, що позивач безпідставно нараховував орендну плату за січень 2019 року.

Проте, колегія суддів зауважує на тому, що з матеріалів справи вбачається, що відповідно до наданого позивачем розрахунку суми заборгованості, початком нарахування простроченої орендної плати зазначений квітень 2019 року.

Що стосується відсутність підстав для нарахування комунальних послуг, колегія суддів зазначає, що відповідачем не було надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції доказів укладання договір з постачальниками напряму та доказів оплати зазначених договорів.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що посилання та обґрунтування відповідачем доводів апеляційної скарги враховані при вирішенні спору, проте, є такими, що не спростовують висновків суду апеляційної інстанції у даній постанові щодо спірних правовідносин учасників справи, а судом першої інстанції, в свою чергу, надано належну оцінку усім наявним у справі доказам та правовідносинам учасників справи та ухвалено обґрунтоване рішення, яким повністю задоволено позовні вимоги.

Викладені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги відповідача.

В свою чергу, наведені позивачем та третьої особи доводи є документально обґрунтованими та такими, що неналежним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді даної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки за результатами апеляційної скарги

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення місцевого господарського суду є законним та обґрунтованим.

Таким чином, судова колегія вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у даній справі судового рішення не вбачається.

Судові витрати

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Время+" залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2020 у справі № 910/8655/20 без змін.

Матеріали справи № 910/8655/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 289 ГПК України.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді К.В. Тарасенко

Є.Ю. Шаптала