ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"18" лютого 2022 р.м. Одеса Справа № 916/3848/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Щавинської Ю.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін матеріали справи:

за позовом: Державного підприємства «Морський торговельний порт "Южний" (65481, Одеська обл., м. Южне, вул. Берегова,13 )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Софія Ойл" (08131, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Софіївська Борщагівка, вул. Південна, буд. 7, корпус 3, кв.208)

про стягнення 19 713,02 грн

Історія справи.

1. Короткий зміст позовних вимог Державного підприємства «Морський торговельний порт «Южний».

15.12.2021 Державне підприємство «Морський торговельний порт «Южний» звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Софія Ойл», в якій просить суд стягнути з відповідача штрафні санкції за прострочення строків виконання зобов`язання за Договором №Т/БП-300/20 від 27.11.2020р у сумі 19 713,02грн., з яких 16 936,54грн. пеня; 2776,48грн. штраф, а також судові витрати.

2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 20.12.2021 за даним позовом було відкрито провадження у справі №916/3848/21 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження.

Вказаною ухвалою суду було запропоновано сторонам надати у відповідні строки заяви по суті спору, а також роз`яснено сторонам про можливість звернення до суду з клопотанням про призначення проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у строки, визначені ч.7 ст. 252 ГПК України.

Ухвала суду від 20.12.2021р. була надіслана позивачу та відповідачу на зазначені у позовній заяві електронні адреси, про що свідчать витяги з журналу реєстрації телеграм, телефонограм, факсограм, електронної пошти, публікації в мережі Інтернет від 22.12.2021 (а.с.47, 48 з об.).

10.01.2022р. до суду надійшла заява відповідача про непідсудність справи (а.с.49-65), в якій останній просить суд постановити ухвалу про передачу справи №916/3848/21 за територіальною підсудністю до Господарського суду Київської області та про продовження строку ТОВ «Софія Ойл» для надання відзиву.

14.02.2022р. до суду надійшов відзив ТОВ «Софія Ойл» (вх.№4083/22) на позовну заяву, в якому останнє також просить суд постановити ухвалу про передачу справи №916/3848/21 за територіальною підсудністю до Господарського суду Київської області, поновити відповідачу процесуальний строк у справі №916/3848/21 від 20.12.2021р. для подання відзиву на позовну заяву, долучити відзив до матеріалів справи та врахувати його при розгляді справи №916/3848/21, відмовити у задоволенні позовних вимог у справі №916/3848/21 за позовом ДП «МТП «Южний» до ТОВ «Софія Ойл» про стягнення коштів в розмірі 19 713,02грн. та стягнути з ДП «МТП «Южний» на користь ТОВ «Софія Ойл» понесені витрати на правову допомогу у розмірі 11 000,00грн (а.с.67-85).

14.02.2022р. судом поновлено строк ТОВ «Софія Ойл» на подання відзиву та долучено його до матеріалів справи.

Того ж дня, до суду надійшло клопотання ТОВ «Софія Ойл» (4096/22) про зупинення провадження у справі №916/3848/21 до вирішення справи №916/539/21 (а.с.86-89).

В обгрунтування клопотання про зупинення провадження у справі №916/3848/21 до вирішення справи №916/539/21 відповідач зазначає наступне.

В основу позовної заяви ДП «МТП «Южний» покладено судове рішення у справі №916/539/21, яким начебто встановлені обставини, на підставі яких заявлені вимоги позивача щодо стягнення штрафних санкцій за договором поставки №Т/БП/-300/20 від 27.11.2020.

Проте, в рамках судової справи №916/539/21 ТОВ «Софія Ойл» звернулось до Верховного суду із касаційною скаргою, якою просить передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції у зв`язку із неповним та неналежним дослідженням обставин справи.

У зв`язку з тим, що наразі судова справа №916/539/21 знаходиться на стадії касаційного розгляду, відповідач вважає, що об`єктивне вирішення справи №916/3848/21 за позовом ДП «МТП «Южний» до ТОВ «Софія Ойл» про стягнення штрафних санкцій за прострочення строків виконання зобов`язання за договором поставки є неможливим у зв`язку із тим, що скасування судового рішення у справі №916/539/21 призведе до наявності підстав для відмови у задоволенні позовних вимог у справі №916/3848/21.

Окрім того, до відзиву на позовну заяву, ТОВ «Софія Ойл» надало попередній розрахунок понесених судових витрат та орієнтовний розрахунок розміру витрат на правову допомогу.

Розглянувши клопотання ТОВ «Софія Ойл» про зупинення провадження у справі, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі, зокрема, у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення судом обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені у цьому процесі, проте мають значення для розгляду справи, провадження в якій зупиняється.

Під неможливістю розгляду справи слід розуміти неможливість для господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Отже, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному конкретному випадку зобов`язаний з`ясовувати: 1) як пов`язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом; 2) чим обумовлюється неможливість розгляду справи (такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13.05.2021 у справі № 917/349/20).

Так, як вказує відповідач, у справі № 916/539/21 ТОВ «Софія Ойл» звернулось до Верховного суду з касаційною скаргою, якою просить суд передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції у зв`язку із неповним та неналежним дослідженням обставин справи.

Проте подання касаційної скарги у справі №916/539/21 не створює об`єктивних перешкод для розгляду судом справи №916/3848/21 за позовом ДП «МТП «Южний» до ТОВ «Софія Ойл» про стягнення з останнього штрафних санкцій за прострочення строків виконання зобов`язання. Так, посилання лише на пов`язаність справ не може бути самостійною підставою для зупинення провадження у справі, оскільки рішення Господарського суду Одеської області від 11.05.2021р. у справі №916/529/21 залишене без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.10.2021р. та на сьогоднішній день є чинним, таким, що набрало законної сили.

Крім того, згідно з даними системи «Діловодство спеціалізованого суду» ухвалою Верховного Суду від 17.02.2022р. відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі № 916/539/21 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Софія Ойл" на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.10.2021 та рішення Господарського суду Одеської області від 11.05.2021.

Виходячи з вище наведеного, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання ТОВ «Софія Ойл» (вх.№ (4096/22) про зупинення провадження у справі №916/3848/21 до вирішення справи №916/539/21.

Згідно з ч.ч.5,7 ст.252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін від учасників справи до суду не надходило.

Водночас суд зауважує, що відповідно до пунктів 3 та 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно положень ст.248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У відповідності до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі, зокрема, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

3. Позиція учасників справи.

3.1. Доводи Державного підприємства «Морський торговельний порт «Южний».

Між Державним підприємством «Морський торговельний порт «Южний» (далі- ДП «МТП «Южний») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Софія Ойл» (далі- ТОВ «Софія Ойл») було укладено Договір №Т/БП-300/20 від 27.11.2020 (далі- Договір).

Предметом Договору є зобов`язання ТОВ «Софія Ойл» поставити на склад ДП «МТП «Южний», а ДП «МТП «Южний» прийняти та оплатити бензин автомобільний, паливо дизельне, за цінами та у кількості, які вказані в додатку №1 до даного договору, що є його невід`ємною частиною.

Відповідно до Специфікації (додаток №1 до договору) найменування товарів: бензин автомобільний А-95-Євро5-Е5 в кількості 15 загальною вартістю 380 340,00грн. з ПДВ. Паливо дизельне ULSD 10 PPM (вміст сірки до 10 мг/кг) в кількості 170т загальною вартістю 3 282 360,00грн. з ПДВ.

Так, згідно до п.3.1. Договору на електронну адресу ТОВ «Софія Ойл» було направлено рознарядку від 07.12.2020 №224-63 на поставку бензину автомобільного А-95-Євро5-Е5 15т загальною вартістю 380 340,00грн.

Проте, 08.12.2020 Позивач здійснив поставку бензину автомобільного А-95-Євро5-Е5 лише у кількості 14,269т на загальну суму 361 804,76грн. та до цього часу у повному обсязі рознарядка від 07.12.2020 №224-63 не виконана, тобто не поставлено 0,73т бензину автомобільного на загальну суму 18 509,88грн.

Відповідно до п. 7.1 Договору визначено, що Договір набуває чинності з моменту його укладання і діє по 30.12.2020, а в частині виконання обов`язків, що виникли в період дії цього договору, і відповідальність за їх невиконання до повного їх виконання проведеного належним чином, і за вимогою кредитора про відшкодування нанесених збитків і сплати неустойки.

Пунктом 6.2. Договору встановлено, що за порушення Постачальником строку виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,5% вартості товару, з якого допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 15% вказаної вартості.

Отже, за прострочення строків виконання зобов`язання за Договором ТОВ «Софія Ойл» повинно сплатити 16 936,54грн.

Крім того, враховуючи те, що прострочення ТОВ «Софія Ойл» строків виконання зобов`язання за Договором тривало понад 30 днів, з відповідача додатково стягується штраф у розмірі 15% вказаної вартості, у розмірі 2776,48грн.

ДП «МТП «Южний» зауважує, що п.3.2. Договору визначено, що датою поставки вважається дата передачі товару на склад покупця.

Так, місцем поставки товару, зокрема і виконання Договору є склад ДП «МТП «Южний», який знаходиться за адресою: м.Южний, Одеська обл., вул. Берегова,13 (територіальна юрисдикція Господарського суду Одеської області).

Таким чином, враховуючи положення п.п.1,5 ст.29 Господарського процесуального кодексу України, Позивач скористався правом вибору підсудності справ між господарськими судами та звернувся з даним позовом до Господарського суду Одеської області, оскільки даний позов подано у спорі, що виник з договору, у якому визначено місце його виконання.

3.2. Доводи Товариства з обмеженою відповідальністю «Софія Ойл».

Товариство з обмеженою відповідальністю «Софія Ойл» заперечує проти заявлених позовних вимог з огляду на:

- відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів направлення Позивачем рознарядки на 15т;

- відсутність підстави виникнення обов`язку щодо здійснення поставки товару. Згідно з п. 3.1 Договору поставка конкретної партії товару здійснюється протягом 5 робочих днів з дати направлення письмової рознарядки покупцем постачальнику. Письмова рознарядка може направлятися засобами факсимільного зв`язку або електронною поштою з обов`язковим надісланням оригіналу письмової рознарядки поштовим відправленням (листом з описом вкладення). Факт направлення рознарядки в силу договору є підставою для виникнення зобов`язань з поставки. Позивачем рознарядка не направлена ані засобами поштового зв`язку, ані засобами електронної пошти;

- застосування доктрини «venire contra factum proprium» (заборони суперечливої поведінки), у розрізі наявності усталеної практики застосування толерансу під час поставок нафтопродуктів та поведінки покупця під час приймання Товару (відсутність будь-яких претензій) здійснена Постачальником поставка вважалась покупцем проведеною належним чином, що також свідчить про суперечливість поведінки Покупця.

- наявність особливостей Товару та особливостей завантаження, транспортування та приймання нафтопродуктів, з урахуванням діючих нормативно-правових актів, звичаїв ділового обороту. Належна поставка бензину за кількістю підтверджена долученим до матеріалів справи Актом приймання нафтопродуктів за кількістю від 08.12.2020 року, яким у полі зауваження (виявлені порушення) - відсутні вказівки про недопоставку , відсутні дані про порушення умов договору поставки - по кількості/якості. Даним Актом засвідчено належну поставку бензину А95 в рамках договору №Т-БП-300/20 від 27.11.2020;

- особливості Товару, особливості його транспортування, приймання;

- відсутність претензій щодо недопоставки товару.

Відповідач зауважує, що в рамках судової справи №916/3848/21 позивач має довести належне подання та направлення рознарядки на поставку у кількості 15т у порядку визначеному в п. 3.1. Договору, виникнення обов`язку Позивача здійснити поставку Товару у кількості 15т та порушення Відповідачем такого зобов`язання. Враховуючи, що Позивачем не подавалася рознарядка на поставку у кількості 15 т, зобов`язання з поставки для Відповідача не виникло, що виключає можливість застосування до Відповідача будь-яких заходів відповідальності.

4. Фактичні обставини, встановлені судом.

27.11.2020р. між Державним підприємством «Морський торговельний порт «Южний» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Софія Ойл» укладено договір №Т/БП-300/20 (далі - Договір).

За даним договором ТОВ «Софія Ойл» зобов`язується поставити на склад ДП «МТП «Южний», а ДП «МТП «Южний», в свою чергу, прийняти та оплатити бензин автомобільний, паливо дизельне, за цінами та у кількості, які вказані в Додатку №1 до даного Договору, що є невід`ємною частиною даного Договору.

Згідно із пунктом 3.1 Договору поставка конкретної партії товару здійснюється протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати направлення письмової рознарядки покупцем постачальнику. Письмова рознарядка може направлятися засобами факсимільного зв`язку або електронною поштою з обов`язковим надісланням оригіналу письмової рознарядки поштовим відправленням (листом з описом вкладення). Письмові рознарядки, відправлені факсом або електронною поштою, мають повну юридичну силу, породжують права та обов`язки для сторін, можуть бути подані до судових інстанцій в якості належних доказів і не можуть спростовуватися сторонами договору. Належним підтвердженням направлення письмової рознарядки та її отримання стороною є звичайне технічне підтвердження покупця про відправлення документу: звіт факсимільного апарату, звіт серверу про відправлення електронного повідомлення тощо.

Пунктами 4.1, 4.2 Договору встановлено, що загальна сума договору складає: 3 662 700,00 грн., у т.ч. ПДВ 20 % - 610 450,00 грн. Покупець здійснює оплату за поставлений товар протягом 60 банківських днів з дати поставки товару на склад покупця та оформлення видаткової накладної, оригіналу рахунку та податкової накладної з визначеними кодами щодо товарів, робіт, послуг відповідно до ДК, та зареєстрованій у Єдиному реєстрі податкових накладних згідно вимог чинного законодавства, та зобов`язаний скласти в електронній формі акцизну накладну за кожним кодом товарної підкатегорії з УКТ ЗЕД за операціями з реалізації пального та зареєструвати її в єдиному реєстрі акцизних накладних з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку визначеному законодавством та за наявності повного пакету належним чином оформлених первинних документів, що підтверджують факт здійснення господарської операції, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника. В разі відмови у реєстрації податкової накладної у ЄРПН та зареєстрованої в ЄРАН акцизної накладної оплата рахунків відкладається до вирішення цього питання. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця.

Відповідно до підпункту 5.3.3 пункту 5.3 Договору постачальник зобов`язався до укладання цього договору, внести забезпечення його виконання у розмірі 183 135,00 грн. згідно з умовами, зазначеними у тендерній документації. Забезпечення виконання цього договору повертається постачальнику після виконання постачальником договору, а також у разі визнання судом результатів процедури закупівлі або договору недійсними, у випадках передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», а також згідно з умовами, зазначеними в договорі, але не пізніше ніж протягом 5 (п`яти) банківських днів з дня настання зазначених обставин.

Відповідно до Специфікації (Додаток № 1 до Договору поставки № Т/БП-300/20 від 27.11.2020) найменування товарів: бензин автомобільний А-95-Євро5-Е5 в кількості 15 т загальною вартістю 380 340,00 грн. з ПДВ. Паливо дизельне ULSD 10 PPM (вміст сірки до 10 мг/кг) в кількості 170 т загальною вартістю 3 282 360,00 грн. з ПДВ.

Крім того, пунктом 6.2. Договору встановлено, що за порушення Постачальником строку виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,5% вартості товару, з якого допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі п`ятнадцяти відсотків вказаної вартості.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.10.2021р. у справі №916/539/21 за позовом ТОВ «Софія Ойл» до ДП «МТП «Южний», якою Рішення Господарського суду Одеської області від 11.05.2021р. було залишено без змін, було встановлено наступне.

«…Щодо поставки бензину автомобільного А-95-Євро5-Е5 в кількості 15 т загальною вартістю 380 340,00 грн, колегія суддів зазначає таке. У відповідності до умов договору та специфікації до нього, позивач взяв на себе зобов`язання з поставки відповідачеві товару, зокрема, бензину автомобільного А-95-Євро5-Е5 в кількості 15 т загальною вартістю 380 340,00 грн. з ПДВ.

За умовами п. 3.1 договору поставка конкретної партії товару здійснюється протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати направлення письмової рознарядки покупцем постачальнику.

Відповідно до рознарядки Вих. №224-63 від 07.12.2020 відповідачем було замовлено бензин автомобільний А-95-Євро5-Е5 в кількості 15 т загальною вартістю 380 340,00 грн.

Наявними матеріалами справи, зокрема складеними та підписаними сторонами видатковою накладною №2710 від 08.12.2020, товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів (нафти) від 08.12.2020, податковою накладною від 08.12.2020 №57, акцизною накладною від 08.12.2020 за №3328, підтверджується, що позивачем було поставлено, а відповідачем отримано бензин автомобільний А 95-Євро 5-Е5 у кількості 14,269 т загальною вартістю 361 804,76 грн.

Відтак, позивачем не поставлено 0,73 т бензину автомобільного на загальну суму 18 509,88 грн, що свідчить про не виконання позивачем взятих на себе зобов`язань з поставки бензину автомобільного А 95-Євро 5-Е5 у визначеній сторонами кількості.»

«….докази, які свідчать про виникнення у позивача обов`язку з поставки бензину автомобільного А 95-Євро 5-Е5 у кількості 15 т є, на думку колегії суддів, більш вірогідними та переконливими, натомість твердження позивача про те, що поставка бензину автомобільного А 95-Євро 5-Е5 саме у кількості 14,269 т є належним виконанням умов договору не підтверджено жодними документальними доказами.

Отже, за відсутності рознарядки на поставку бензину автомобільного А 95-Євро 5-Е5 у кількості 14,269 т, прийняття його відповідачем у такій кількості, жодним чином не свідчить про виконання позивачем взятих на себе зобов`язань з поставки даного товару у повному обсязі.»

Таким чином, Господарськими судами в межах розгляду справи №916/539/21, встановлено факт невиконання ТОВ «Софія Ойл» своїх обов`язків щодо поставки товару у обсязі, визначеному у Специфікації (Додаток № 1 до Договору поставки № Т/БП-300/20 від 27.11.2020).

Відповідно до частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

5. Позиція суду.

5.1. Щодо територіальної юрисдикції.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Частиною 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Юридично обґрунтоване розмежування повноважень кожної ланки судової системи, а також однойменних судів однієї ланки щодо розгляду і вирішення господарських справ гарантує безпомилковість діяльності всієї судової системи, здійснення покладених на неї завдань та є однією з юридичних гарантій належного та справедливого здійснення судочинства.

Під територіальною підсудністю розуміється властивість певної справи належати до відання одного з однорідних судів в залежності від просторових меж його юрисдикції, або, простіше, - просторова компетенція однорідних судів.

Отже, територіальна підсудність господарських справ фактично зумовлює відмежування компетенції із розгляду цих справ однорідними судами за просторовою характеристикою, тобто залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи-підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

За умовами ч. 1 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

У всіх передбачених приписами ст. 29 Господарського процесуального кодексу України випадках альтернатива загальному правилу підсудності для позивача є факультативною, оскільки позивач самостійно та на власний розсуд може обирати між використанням як загального правила підсудності, так і застосуванням передбаченого законом альтернативного (одного або декількох).

Позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів (частина п`ята статті 29 Господарського процесуального кодексу України).

Аналіз зазначеного положення процесуального закону свідчить про те, що останнім передбачено дві окремі підстави для застосування правил альтернативної територіальної підсудності, а саме: якщо спір виник з договору, в якому визначено місце виконання, або якщо спір виник з договору, в якому не визначено місце його виконання, проте, з огляду на специфіку регламентованих ним договірних правовідносин, виконувати такий договір можливо лише в певному місці.

Правила визначення місця виконання зобов`язання передбачені ст. 532 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст.532 Цивільного кодексу України місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі.

В силу ч. 1 ст. 197 Господарського кодексу України господарське зобов`язання підлягає виконанню за місцем, визначеним законом, господарським договором або місцем, яке визначено змістом зобов`язання.

Поняття "місце виконання зобов`язання" за своїм змістом відображає певну просторову характеристику зобов`язальних правовідносин, при цьому таке відображення може відбуватися не тільки за допомогою формулювання "місце виконання зобов`язання", але й іншими словосполученнями.

При цьому суд зауважує, що положення ч. 5 ст. 29 ГПК України не містять визначення стосовно того, що предмет спору повинен бути пов`язаний з виконанням договору безпосередньо однією із сторін у певному місці.

Як вже було встановлено судом, між сторонами по справі було укладено договір поставки.

При цьому сторонами у вказаному договорі на власний розсуд визначено місце виконання (поставки) товару, а саме склад ДП «МТП «Южний», який знаходиться за адресою: вул. Берегова, 13, м. Южне, Одеська обл.

Відтак, якщо у договорі чітко вказано місце його виконання, до позову, що подається за умови такого існування в договорі відповідної умови, застосовується частина 5 статті 29 ГПК України, і у позивача в такій справі виникає право (в силу дії ч. 1 ст. 29 ГПК України) вибору, до якого суду він може подати позовну заяву: за місцезнаходженням відповідача чи за місцем виконання договору. Тобто, стаття 29 ГПК України передбачає альтеративну підсудність за вибором позивача.

Суд враховує, що подібне вирішення питання визначення територіальної юрисдикції узгоджується із сталою судовою практикою, яка, згідно до положень ГПК України щодо процесуальних фільтрів, формується на рівні апеляційної інстанції (постанови Південно-західного апеляційного суду від 07 червня 2021 року у справі № 915/219/21, від 26 квітня 2021 року у справі № 915/294/21, тощо).

За таких обставин, за висновком суду, враховуючи, що у договорі на постачання товару сторони конкретно узгодили місце його виконання, беручи до уваги те, що спір у даній справі виник у зв`язку з неналежним виконанням умов договору поставки, з урахуванням приписів ч. 5 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України, дана позовна заява могла та правомірно була подана до Господарського суду Одеської області.

5.2. Щодо стягнення штрафних санкцій за прострочення строків виконання зобов`язання за договором поставки №Т/БП-300/20 від 27.11.2020.

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, яка кореспондуються зі статтею 193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України установлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

За положеннями статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Так, виходячи з матеріалів справи та враховуючи обставини, встановлені господарським судом під час розгляду справи №916/539/21, суд вважає встановленою обставину не виконання Відповідачем в повному обсязі рознарядки від 07.12.2020 №224-63 та непоставлення 0,73т бензину автомобільного на загальну суму 18 509,88грн.

Доводи відповідача, викладені у відзиві, судом до уваги не приймаються, оскільки були розглянуті та відхилені у постанові Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.10.2021р. у справі №916/539/21, а повторне їх заявлення, фактично, є спробою домогтися ревізії судового рішення, яке набрало законної сили, що є неприпустимим в силу принципу «res judicata»

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Як вже зазначалось судом, сторонами у договорі (п.6.2) було погоджено, що за порушення відповідачем виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,5% вартості товару, з якого допущено прострочення виконання за кожний день прострочення.

П.6.2 Договору також встановлено, що за прострочення понад тридцять днів, окрім пені, додатково стягується штраф у розмірі 15% вказаної вартості.

Суд вказує, що видами забезпечення виконання зобов`язання за змістом положень частини 2 статті 546 Цивільного кодексу України є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток, а частиною 2 цієї норми визначено, що договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Крім того, суд зауважує, що перелік забезпечувальних заходів для належного виконання зобов`язання не є вичерпним і сторони, використовуючи принцип свободи договору, передбачений статтею 627 Цивільного кодексу України, мають право встановити й інші, окрім тих, що передбачені частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України, засоби, які забезпечують належне виконання зобов`язання, за умови, що такий вид забезпечення не суперечить закону.

Сторони договору, за відсутності встановлених спеціальними законами обмежень, не позбавлені права передбачити у договорі господарську санкцію, що стягується за прострочення негрошового зобов`язання у відсотках до суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення, та звернутися з вимогою про її стягнення у зв`язку з простроченням зобов`язання.

Застосування до боржника, який порушив господарське зобов`язання, штрафних санкцій у вигляді пені або штрафу, передбачених частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України, є можливим, оскільки суб`єкти господарських відносин при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечити виконання господарських зобов`язань встановленням договірної санкції за невиконання або неналежне виконання таких зобов`язань і пеня застосовується за порушення будь-яких господарських зобов`язань, а не тільки за невиконання грошового зобов`язання.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного суду від 25.06.2018 у справі №912/2483/18, від 23.04.2019 у справі №904/3565/18, від 29.05.2018 у справі №910/23003/16, від 19.09.2019 № 904/5770/18, від 17 вересня 2020 року, Справа №922/3548/19.

Крім того, враховуючи суб`єктний склад господарського зобов`язання, застосуванню підлягають також норми ч.2 ст.231 ГК України.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, сума якої становить 16936,54грн., суд вважає його вірним, таким, що не спростований відповідачем ані методологічно, ані арифметично, а вимоги в цій частині цілком обґрунтованими.

Враховуючи, що прострочення Відповідачем строків виконання зобов`язання за договором тривало понад 30 днів, суд вважає правомірною вимогу позивача щодо стягнення штрафу з ТОВ «Софія Ойл», а здійснений позивачем розрахунок штрафу, сума якого становить 2776,48грн. вірним.

Водночас, суд вважає за необхідне зауважити наступне.

Так, норми матеріального права, а саме ст.233 ГК України, яка цілком кореспондується із ч.3 ст. 551 ЦК України, встановлюють, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора.

Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, від 04.12.2018 у справі №916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 27.01.2020 у справі №916/469/19.

Враховуючи дискреційність повноважень суду щодо зменшення розміру штрафних санкцій, заявлених до стягнення, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом з матеріалів справи, основне зобов`язання відповідачем виконано практично на 95%, доказів, що свідчили б про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання в результаті дій відповідача позивачу збитків, вимоги про стягнення яких взагалі позивачем не заявлялись, матеріали справи не містять.

Крім того, суд враховує, що сума заявлених штрафних санкцій перевищує суму невиконаного зобов`язання, за відсутності вимог про виконання зобов`язання в натурі, а також бере до уваги факт залишення позивачем у зв`язку з невиконанням зобов`язання у повному обсязі грошового забезпечення в порядку п.5.3.3 договору у сумі 183 135 грн, стягнення якого було предметом позову у справі №916/539/21.

Враховуючи вищезазначене у сукупності, а також оцінивши положення договору щодо нарахування штрафних санкцій (п.6.2-6.4) на предмет їх пропорційності, виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає за необхідне зменшити розмір пені до 5000 грн, а розмір штрафу до 1000 грн.

Суд вважає за необхідне відзначити, що зменшення судом розміру неустойки, враховуючи положення ст. 219 Господарського кодексу України, яка регулює межі господарсько-правової відповідальності, порядок і умови зменшення розміру та звільнення від відповідальності, свідчить про те, що зменшення судом розміру стягуваних пені та штрафу є проявом обмеження відповідальності боржника, та жодним чином не є звільненням його від відповідальності.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача у повному обсязі без врахування зменшення судом розміру неустойки.

Керуючись ст.ст.129,232,233,236-238,240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Софія Ойл" (08131, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Софіївська Борщагівка, вул. Південна, буд. 7, корпус 3, кв.208, ідентифікаційний код 39440179) на користь Державного підприємства «Морський торговельний порт "Южний" (65481, Одеська обл., м. Южне, вул. Берегова,13, ідентифікаційний код 04704790) пеню в розмірі 5000 /п`ять тисяч/ грн., штраф у розмірі 1000 /одна тисяча/ грн. та судовий збір у сумі 2 270 /дві тисячі двісті сімдесят/ грн.

3. В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню до Південно-західного апеляційного господарського суду в порядку ст.256 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Ю.М. Щавинська