ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" лютого 2022 р. Справа №914/1547/21

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Кордюк Г.Т.

суддів Плотніцького Б.Д.

Скрипчук О.С.

секретар судового засідання Матіїшин Х.В.

розглядаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , б/н від 23.11.2021 (вх. № 01-05/3930/21 від 24.11.2021)

на рішення Господарського суду Львівської області від 28.10.2021 року (повний текст рішення складено 08.11.2021.)

у справі № 914/1547/21 (суддя Яворський Б.І.)

за позовом: ОСОБА_1

до відповідача-1: Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради

до відповідача-2: Фізичної особи-підприємця Лиско Руслана Дмитровича

про визнання торгів недійсними.

За участю представників від:

позивача: Галайський О.В.

відповідача-1: Чижович І.З.

відповідача-2: Черниш І.І.

ВСТАНОВИВ:

02.06.2021 у Господарський суд Львівської області звернулась фізична особа Філянська Оксана Володимирівна (далі по тексту - Філянська О.В.) з позовом до Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради та Фізичної особи-підприємця Лиско Руслана Дмитровича про:

1)визнання протиправним та скасування наказу Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради за №34 від 19.02.2021, яким затверджено умови продажу та інформаційного повідомлення про проведення електронного аукціону без умов об`єкта малої приватизації за адресою: АДРЕСА_1 ;

2)визнання недійсними розультатів приватизації нежитлового приміщення першого поверху загальною площею 135,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ;

3)визнання протиправним та скасування рішення про приватизацію нежитлового приміщення першого поверху загальною площею 135,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач була добросовісним набувачем 1/4 нежитлових приміщень загальною площею 406,2 м.кв. за адресою: АДРЕСА_1 , а Львівська міська рада всупереч ухвалі Верховного Суду від 05.11.2020 у справі №463/4418/17 зареєструвала за собою право власності на відповідні приміщення та протиправно їх відчужила.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 28.10.2021 у задоволенні вищезазначеного позову відмовлено, оскільки встановлено, що у позивача не виникло право власності на спірне нежитлове приміщення першого поверху загальною площею 135,4 кв.м. за адресою: м. Львів, вул. Пекарська, 93, а на момент проведення аукціону, який є предметом оскарження, власником цього приміщення була Львівська міська рада в особі Управління комунальної власності. З огляду на це суд дійшов до висновку, що здійснючи продаж спірного нежитлового приміщення Управління комунальної власності діяло в межах повноважень, визначених ст.ст. 1, 3, 4, 6, 15 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», ч. 3 ст. 24, п. 30, 31 ч.1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Положення про управління комунальної власності ЛМР зі змінами, а тому право позивача не порушене та не підлягає судовому захисту.

Не погоджуючись з рішення суду першої інстанції, позивач звернулась до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просила скасувати рішенням Господарського суду Львівської області від 28.10.2021 та прийняти нове про задоволення позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що:

1)суд першої інстанції не врахував, що нежитлові приміщення площею 135,4 кв.м., які реалізовані на оспорюваному аукціоні, є складовими приміщення площею 406,2 кв.м., що витребувані на користь Львівської міської ради в межах справи №463/4418/17;

2)здійснивши продаж належного позивачу нежитлового приміщення площею 135,4 кв.м. до завершення касаційного перегляду справи №463/4418/17 Управління комунальної власності вийшло за межі наданих йому повноважень, а тому всі дії та акти, які пов`язані з продажем спірного майна на аукціоні відповідачу-2 - є незаконними.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач-1 погодився з висновками місцевого господарського суду та навів мотиви, аналогічні викладеним в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.

Відповідач-2 не скористався правом, наданим ст. 263 ГПК України, відзиву на апеляційну скаргу не подав.

В судове засідання 14.02.2022 представники сторін з`явились.

Представник позивача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Представники відповідачів заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

Згідно з ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши пояснення представників учасників справи, дослідивши доводи і заперечення, які наведені в апеляційній скарзі та у відзиві, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Згідно зі встановленими судом першої інстанції та неоспореними обставинами, а також обставини, встановленими судом апеляційної інстанції, і визначеними відповідно до них правовідносини вбачається, що в провадженні Личаківського районного суду м. Львова перебувала справа №463/4418/17 за позовом Львівської міської ради до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Пшеничної У.В., ОСОБА_2 (1/4), ОСОБА_3 (1/4), ОСОБА_4 (1/4), ОСОБА_1 (1/4), за участю третіх осіб: управління комунальної власності Львівської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Роста Трейд» про скасування державної реєстрації права власності та витребування з чужого незаконного володіння вказаних осіб на користь територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради нежитлові приміщення загальною площею 406,2 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , та зобов`язання відповідачів повернути вказане майно; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 31801228 від 11.10.2016 щодо реєстрації права власності на 1/4 частину приміщення за ОСОБА_1 , індексний номер: 31801177 від 11.10.2016 щодо реєстрації права власності на 1/4 частину приміщення за ОСОБА_3 ; індексний номер: 31801134 від 11.10.2016 щодо реєстрації права власності на 1/4 частину приміщення за ОСОБА_2 ; індексний номер: 31801297 від 11.10.2016 щодо реєстрації права власності на 1/4 частину приміщення за ОСОБА_4 .

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 04.02.2019 у задоволенні вищезазнченого позову відмовлено повністю.

Вказане рішення скасовано постановою Львівського апеляційного суду від 31.08.2020 у справі №463/4418/17, прийнято нове рішення, позовні вимоги задоволено, витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 (1/4 част.), ОСОБА_2 (1/4 част.), ОСОБА_4 (1/4 част.), ОСОБА_1 (1/4 частини) на користь територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради нежитлові приміщення, загальною площею 406,2 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, за адресою: АДРЕСА_1 , та зобов`язано відповідачів повернути вказане майно; скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 31801228 від 11.10.2016 щодо реєстрації права власності на 1/4 частину приміщення за Філянською О.В., індексний номер: 31801177 від 11.10.2016 щодо реєстрації права власності на 1/4 частину приміщення за ОСОБА_3 ; індексний номер: 31801134 від 11.10.2016 щодо реєстрації права власності на 1/4 частину приміщення за ОСОБА_2 ; індексний номер: 31801297 від 11.10.2016 щодо реєстрації права власності на 1/4 частину приміщення за ОСОБА_4 , присуджено до стягнення в рівних частинах з вказаних осіб на користь Львівської міської ради сплачений судовий збір у розмірі 2000,00 грн. з кожної.

Задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що власник спірного приміщення Львівська міська рада згоди на відчуження спірних приміщень не надавала, не видавалося відповідне розпорядження і не реєструвалося реєстраційне посвідчення. Суд дійшов до висновку, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та володіння на спірний об`єкт нерухомого майна за відповідачами порушує права Львівської міської ради, оскільки рішення про передачу у власність об`єкта нерухомого майна, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Пекарська, 93, Львівською міською радою не приймалось. Майно, яке належало територіальній громаді м. Львова в особі Львівської міської ради на праві комунальної власності, вибуло поза волею власника та у подальшому ним не схвалено.

26.10.2020 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно нежитлові приміщення загальною площею 406,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано на праві комунальної власності, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.

Ухвалою Верховного Суду від 05.11.2020 у справі № 463/4418/17 відкрито касаційне провадження на постанову Львівського апеляційного суду від 31.08.2020 та, серед іншого, зупинено дію наведеної постанови до закінчення касаційного провадження.

Після закінчення касаційного перегляду даної справи, постановою Верховного Суду від 15.04.2021 постанову Львівського апеляційного суду від 31.08.2020 - залишено без змін.

21.03.2021 Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради на веб-порталі «Ргоzоrrо» під №UA-PS-2021-03-21-000013-2 розміщено оголошення про проведення електронного аукціону з продажу нежитлового приміщення, першого поверху загальною площею 135,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта продажу 01, дата державної реєстрації права комунальної власності 07.07.2016. Переможцем електронного аукціону визначено ФОП Лиско Р.Д. (відповідач-2), з яким було укладено договір купівлі-продажу №3378 від 06.05.2021.

Судами з`ясовано, що позов у даній справі пред`явлено з метою захисту права власності позивача на нежитлові приміщення першого поверху загальною площею 135,4 кв.м. за адресою: м. Львів, вул. Пекарська, 93, які були продані відповідачу-2 за результатами аукціону, оголошеного відповідачем-1 на підставі актів, що є предметом оскарження в даній справі.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України).

Стаття 140 Конституції України встановлює межі дії органів місцевого самоврядування - самостійно вирішувати питання місцевого значення у межах Конституції і законів України.

Положеннями п. 31 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що сільські, селищні, міські ради вправі приймати рішення про передачу іншим органам окремих повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, визначення меж цих повноважень та умов їх здійснення.

Згідно з ст. 327 ЦК України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування України» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Вказані органи діють за принципом розподілу повноважень у порядку і межах, визначених цим та іншими законами.

Згідно ст. 1 цього Закону право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Отже, підставами для визнання недійсним акта (рішення) є невідповідність його вимогам законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно нежитлове приміщення, першого поверху загальною площею 135,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , було зареєстровано за Львівською міською радою на праві комунальної власності ще у 07.07.2016 із присвоєнням йому реєстраційного номера об`єкта продажу 01, а не 101, як зазначає позивач.

Натомість приміщення, витребування якого було предметом спору у справі, що розглядався Личаківським районним судом м.Львова і 1/4 якого належала ОСОБА_1 , має реєстраційний номер 101, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Крім того, площа такого приміщення складає 406,2 кв.м., а тому його 1/4 складає 101,2 кв.м., а не 135,4 кв.м.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що це різні об`єкти нерухомого майна, а тому спростовуються доводи апелянта в цій частині.

Отже, станом на момент проведення аукціону об`єкт приватизації з номером 01 перебував у комунальній власності ще задовго до виникнення спору між Львівською міською радою та ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 .

Відтак, правильними є виснвоки місцевого господарського суду про те, що здійснюючи продаж вказаного нежитлового приміщення 01 відповідач 1 діяв в межах повноважень, визначених ст.ст. 1, 3, 4, 6, 15 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», ч. 3 ст. 24, п. 30, 31 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Положення про управління комунальної власності Львівської міської ради зі змінами.

Щодо твердження апелянта про передчасну реєстрацію нежитлових приміщень загальною площею 406,2 кв.м. за адресою: м. Львів, вул. Пекарська, 93, за Львівською міською радою на праві комунальної власності (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101), суд відзначає, що відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже раніше набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації.

При дослідженні судом обставин існування у особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає (схожий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17, а також у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.02.2018 у справі №925/1121/17, від 17.04.2019 у справі №916/675/15»).

Відповідно до ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ГПК України).

Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Конституційний Суд України у Рішенні від 01.12.2004р. за №18-рп/2004 (справа 1-10/2004, далі - Рішення) щодо офіційного тлумачення поняття "охоронюваний законом інтерес" ("законний інтерес"), у контексті припису, що всяка заінтересована особа вправі в порядку, встановленому законом, звернутись до суду за захистом порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу" зазначив, що суб`єкти правовідносин мають звертатися до судових органів за захистом охоронюваних законом інтересів лише як "безпосередні учасники спірних правовідносин, тобто суб`єкти правовідносин (заінтересовані особи), чиї безпосередні права та пов`язані з ними інтереси порушені у справі". Заінтересована особа вправі звертатись до суду за захистом не будь-якого, а виключно охоронюваного законом інтересу, законного інтересу. Тобто, прагнення у межах сфери правового регулювання до користування якимсь конкретним матеріальним або нематеріальним благом охоплюється змістом суб`єктивного права, яке полягає в тому, що користування благом, на яке особа має право, визначається можливістю в рамках закону.

Відповідно до вказаного рішення, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Особа може захищати свої безпосередні права чи охоронювані законом інтереси шляхом звернення до суду у випадку їх порушення, оспорювання чи невизнання. Отже, право особи на звернення до суду не є безумовним. Визначеними статтями передбачена можливість звернення до суду лише з підстав фактичного порушення права та/або інтересу особи.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, при якому воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Зазначені вище чинні норми права передбачають необхідність доведення наявності порушень прав і інтересів позивача при його звернені з позовом до господарського суду.

В той же час, відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту, адже постановою Львівського апеляційного суду від 31.08.2020 у справі №463/4418/17, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 15.04.2021 встановлено, що майно (нежитлові приміщення загальною площею 406,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний №101), яке належало територіальній громаді м. Львова в особі Львівської міської ради на праві комунальної власності вибуло поза волею її власника.

Крім того, як встановлено судами та підтверджено матеріалами справи, постанова Львівського апеляційного суду у справі №463/4418/17 прийнята 31.08.2020, право власності на об`єкт нерухомості 101 за Львівською міською радою зареєстровано 26.10.2020, а ухвала Верховного Суду винесена лише 05.11.2020, тобто після того, як право власності уже було зареєстровано за міською радою.

Ухвала Верховного Суду не містила заборон на користування та розпорядження об`єктом нерухомого майна № 01, тому власник не був обмежений у праві відчужувати майно, яке йому належало.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що вимоги позивача про визнання протиправним та скасування наказу Управління комунальної власності №34 від 19.02.2021, визнання недійсними результатів приватизації нежитлового приміщення першого поверху загальною площею 135,4 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , та визнання протиправним і скасування рішення про приватизацію нежитлового приміщення не підлягають задоволенню.

З огляду на наведене, аргументи, викладені відповідачем-1 про заперечення доводів апеляційної скарги є такими, що відповідають встановленим обставинам по справі.

Апелянтом не спростовано наведених висновків суду першої інстанції, які тягли б за собою наслідки у вигляді скасування прийнятого судового рішення та не доведено неправильного застосування норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені місцевим господарським судом обставин по справі та його правильні висновки, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення місцевого господарського суду - залишенню без змін.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1-3 статті 86 ГПК України (в редакції Закону №132-IX від 20.09.2019), суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи залишення апеляційної скарги без задоволення, апеляційний господарський суд дійшов до висновку про покладення на апелянта судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Рішення Господарського суду Львівської області від 28.10.2021 - залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

2.Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.

3.Порядок та строк оскарження встановлено ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Головуючий суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Скрипчук О.С.

Суддя Плотніцький Б.Д.

Повний текст постанови складено 21.02.2022.