РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.02.2022Справа № 910/12895/21
За позовом Комунального підприємства по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва "Київавтошляхміст"

до 1) Приватного акціонерного товариства "Страхове товариство "Гарантія"

2) Фізичної особи - підприємця Косіцина Олександра Олександровича

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-2 фізичну особу ОСОБА_1

про стягнення 486096, 54 грн.

Суддя Усатенко І.В.

Секретар судового засідання Єременок О.В.

Представники сторін:

від позивача - Грицик К.А.

від відповідача-1 - Подалюка В.О.

від відповідача-2 - Кіча В.В.

від третьої особи - не з`явились

В судовому засіданні 17.02.2022 на підставі ст. 240 ГПК України прийнято скорочене рішення суду.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва Київавтошляхміст" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до 1) Приватного акціонерного товариства "Страхове товариство "Гарантія"; 2) Фізичної особи- підприємця Косіцина Олександра Олександровича про стягнення 486096,54 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем в силу положень ст.27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України отримано право вимоги до особи, відповідальної за шкоду, завдану внаслідок загоряння транспортного засобу. Оскільки відповідальність власника транспортного засобу, загоряння якого спричинили шкоду майну позивача, застрахована відповідачем-1, позивач вказує, що обов`язок з відшкодування збитків покладається на відповідача-1 в межах ліміту відповідальності та на відповідача-2 в решті суми заподіяного збитку.

Ухвалою суду від 16.08.2021 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

03.09.2021 від позивача через канцелярію суду надійшов супровідний лист на виконання ухвали від 16.08.2021 про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 09.09.2021 відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Надано відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву протягом 15 днів, з дати отримання ухвали про відкриття провадження у справі.

21.09.2021 через канцелярію суду від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву.

22.09.2021 через канцелярію суду від відповідача-1 надійшло клопотання про призначення у справі судового засідання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.09.2021 не прийнято до розгляду відзив відповідача-1 та заяву про призначення у справі судового засідання, в зв`язку з відсутністю доказів в підтвердження повноважень підписанта. Судом вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 04.11. 2021.

26.10.2021 від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву з додатками, в якому проти позову заперечує, оскільки, пошкодження шляхопроводу відбулось не в результаті ДТП, а тому у страховика відсутні підстави визнавати пожежу страховим випадком та сплачувати страхове відшкодування.

01.11.2021 від відповідача-1 надійшла заява про розгляд справи призначеної на 04.11.2021 провести за відсутності представника відповідача.

01.11.2021 до суду надійшов відзив відповідача-2 на позовну заяву з додатками та клопотання про відкладення розгляду справи призначеної на 04.11.2021. У відзиві відповідач проти позову заперечує, оскільки, позивачем не доведено: обставини настання ДТП; пошкодження шляхопроводу саме за участю транспортного засобу, що належить відповідачу-2; причина займання транспортного засобу саме через дії (бездіяльність) водія; причинно-наслідковий зв`язок між діями (бездіяльністю) водія та збитками завданими позивачу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.11.2021 відкладено підготовче засідання на 02.12.2021.

22.11.2021 від відповідача-1 надійшла заява про проведення підготовчого засідання призначеного на 02.12.2021 без участі представника.

23.11.2021 до суду надійшла заява представника фізичної особи-підприємця Косіцина Олександра Олександровича від 23.11.2021 про проведення судового засідання у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення "EasyCon".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.11.2021 задоволено заяву представника фізичної особи-підприємця Косіцина Олександра Олександровича про участь його представника у підготовчому засіданні 02.12.2021 в режимі відеоконференції.

До початку підготовчого засідання, призначеного на 02.12.2021, від позивача надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи копії листа від 02.12.2021 №053/282/01-11/3096.

02.12.2021 від позивача надійшла заява про залучення до участі у справі, як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - фізичну особу ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 02.12.2021 підготовче засідання у справі відкладено на 20.01.2022 та залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-2 - фізичну особу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ).

10.12.2021 від позивача надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи додаткових документів

17.12.2021 від третьої особи надійшов відзив на позовну заяву з додатками, в якому він проти позову заперечує, оскільки факт ДТП не встановлений, як і причина настання події.

17.12.2021 до суду надійшла заява представника фізичної особи-підприємця Косіцина Олександра Олександровича про проведення судового засідання у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення "EasyCon".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.12.2021 задоволено заяву представника фізичної особи-підприємця Косіцина Олександра Олександровича про участь його представника у підготовчому засіданні 20.01.2022 в режимі відеоконференції.

Крім того, до суду 17.12.2021 надійшло клопотання Приватного акціонерного товариства "Страхове товариство "Гарантія" про участь у справі в режимі відеоконференції в якому останній просить провести наступне засідання в режимі відеоконференції у Господарському суді Чернігівської області.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.12.2021 відмовлено у задоволенні клопотання Приватного акціонерного товариства "Страхове товариство "Гарантія" про участь у справі в режимі відеоконференції у Господарському суді Чернігівської області.

24.12.2021 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив з додатками, в якій підтримано позовні вимоги та вказано, що факт горіння автомобіля під шляхопроводом зафіксовано в Голосіївському Управлінні поліції та в долучених на диску фото та відео. Крім того, складений за участю представників відповідачів акт фіксує горіння та пошкодження шляхопроводу саме автомобілем, належним відповідачу-2, будь-які зауваження з їх боку в акті відсутні. Також позивач вказує, що в разі завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки вина презюмується.

04.01.2022 від позивача надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи додаткових документів.

Ухвалою суду від 20.01.2022 закрито підготовче засідання та призначено до розгляду по суті на 17.02.2022.

В судове засідання 17.02.2022 представник третьої особи не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином.

Представник позивача у судовому засіданні 17.02.2022 підтримав вимоги, викладені в позовній заяві, інших заявах по суті спору та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представники відповідачів проти позову заперечували з підстав, викладених у заявах по суті спору та просили відмовити у позові.

Відповідно до ст. 217 ГПК України про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами суд зазначає в протоколі судового засідання і переходить до судових дебатів.

В судових дебатах представник позивача підтримав позовні вимоги.

Представники відповідачів просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з наказу від 17.12.2007 № 404 Головного управління комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за Комунальним підприємством "Київавтошляхміст" на праві господарського відання станом на 01.11.2007 закріплено шляхопровід на транспортній розв`язці на Одеській площі залишковою вартістю 2162707,34 грн.

Згідно акту про пожежу від 04.12.2020, складеного за участі: головного інспектора ВЗНС та ЗЦЗ Голосіївського РУ ГУ ДСНС України у м. Києві майора служби цивільного захисту Заклетного Р.А., водія вантажного автомобіля громадянина ОСОБА_1 , начальника караулу 44-ДПР4 лейтенанта служби цивільного захисту Лавриновича Я.П., 04.12.2020 о 04:02 (час орієнтовний) відбулась пожежа на об`єкті: вантажний автомобіль DAF XF95.430 д.р.н. НОМЕР_1 , за адресою: площа Одеська, б/н, власник - громадянин Косіцин О.О. , місце виникнення пожежі - моторний відсік, пожежу ліквідовано 04.12.2020 о 05:05. Пожежею знищено кабіну водія, моторний відсік, документи водія. Пожежею пошкоджено електроживлення тролейбусної лінії. Прямі та побічні збитки від пожежі з`ясовуються. Ймовірна причина пожежі - технічна несправність автомобіля.

Згідно листа МТСБУ від 15.06.2021 № 09-02/21369 чинний на 04.12.2020 договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АО/4842791, укладений щодо забезпечення автомобіля DAF д.р.н. НОМЕР_2 . Цей договір страхування був укладений страховиком ПрАТ "СТ "Гарантія". Страхова сума за шкоду майну - 130000,00 грн, страхова сума за шкоду здоров`ю - 260000,00 грн, франшиза - 2000,00 грн.

08.12.2020 позивач звернувся до відповідача-1 з заявою про страховий випадок за полісом № АО/4842791 від 09.01.2020, в якій зазначив, що 04.12.2020 відбулась ДТП, в результаті горіння автомобіля DAF д.р.н. НОМЕР_2 пошкоджено шляхопровід на транспортній розв`язці на Одеській площі, який знаходиться на балансі КП "Київавтошляхміст" на праві господарського відання. Також позивач звернувся до відповідача-1 з заявою про страхову виплату 08.12.2020, в якій просив перерахувати на його рахунок страхове відшкодування.

Відповідач-1 направив позивачу лист, в якому повідомляв про проведення розслідування обставин загоряння автомобіля DAF д.р.н. НОМЕР_2 та з приводу визначення події як страхового випадка (лист від 10.12.2020 № 1303/20).

Позивач долучив до матеріалів справи витяг з акту огляду пошкодженого майна від 16.12.2020, складений за участі представника позивача, відповідача-1 та третьої особи, щодо майна позивача, яке знаходиться в м. Києві, шляхопровід на транспортній розв`язці на Одеській площі. Дата настання події: 04.12.2020, вид події: задимлення; причина виникнення події: під час руху відбулось загоряння автомобіля DAF д.р.н. НОМЕР_2 під даним шляхопроводом; відомості про виявлені пошкодження: задимлення; на двох опорах шляхопроводу присутнє відшарування захисного шару бетону на площі 5 кв м.

Як вбачається з листа Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві від 21.12.2020 № 7103-6689/018 (відповідь на звернення позивача від 09.12.2020 № 053/282/01-11/3138) 04.12.2020 під час руху автомобіля DAF XF95.430 д.р.н. НОМЕР_2 , по проїжджій частині, за адресою: м. Київ, Голосіївський район, Одеська площа, б/н виникла пожежа в моторному відсіку. Ймовірна причина виникнення пожежі є технічна несправність автомобіля в наслідок розгерметизації паливної системи автомобіля. З метою обліку пожеж та їх наслідків та виконання вимог Порядку обліку пожеж та їх наслідків, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2003 № 2030, Головне управління пропонувало позивачу надати інформацію щодо нанесеного матеріального збитку від пожежі. Як вбачається з листа позивача від 10.06.2021 № 053/282/01-11/1543, Головному управлінню ДСНС України у м. Києві було повідомлено розмір матеріального збитку - 478096,54 грн та надано копію відповідного висновку.

В листі Голосіївського управління поліції Головного управління національної поліції у м. Києві Національної поліції України від 05.04.2021 № 5058/125/47/04-21 зазначено, що під час проведення перевірки було встановлено, 04.12.2020 до Голосіївського УП надійшло звернення громадянина ОСОБА_1 про те, що за адресою: м. Київ, проспект Академіка Глушкова, під "Одеським" мостом горить автомобіль DAF д.р.н. НОМЕР_2 , яке було зареєстровано в ЄО Голосіївського УП за № 69841 від 04.12.2020. Також було встановлено, що відповідно до акту про пожежу ймовірною причиною пожежі стала технічна несправність автомобіля.

В підтвердження розміру матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок пожежі, що сталась 04.12.2020 під шляхопроводом на транспортній розв`язці на Одеській площі до матеріалів справи долучено звіт № 04-12-20 з оцінки майна від 18.12.2020 (дата завершення складання звіту 13.01.2021). Термін використання даного звіту - 6 місяців, за умови відсутності значних змін цін на матеріали та будівельно-монтажні роботи. За результатами виконаних розрахунків, оцінювач зробив висновок, що сума відновлювального ремонту об`єкта оцінки, станом на дату оцінки, становить (з урахуванням ПДВ) 483222,05 грн, а сума матеріального збитку, станом на дату оцінки, становить (з урахуванням ПДВ) 478096,54 грн. Крім того, зі звіту вбачається, що капітальний ремонт шляхопроводу здійснений 04.04.2019, а тому стан об`єкта до пошкодження (пожежі) - добрий. Технічний стан майна після настання події - не задовільний. Пошкоджено захисне покриття залізобетонних конструкцій прогонових будов шляхопроводу. До звіту долучено кошторисну документацію та документи надані замовником.

Згідно укладеного між оцінювачем та позивачем договору № 04-12-20/12-46/1, вартість робіт з незалежної оцінки об`єктів складає 8000,00 грн. Роботи були виконані оцінювачем, що підтверджується актом здачі-прийому виконаних послуг з оцінки майна від 28.12.2020.

24.06.2021 страхова компанія направила позивачу листа № 731/21, в якому зазначила, що по події загоряння автомобіля DAF д.р.н. НОМЕР_2 не була дорожньо-транспортною пригодою, а тому відсутні підстави для виплати страхового відшкодування.

19.01.2021 позивач звернувся до відповідача-2 з претензією № 053/282/01-11/119, в якій вимагав протягом 10 робочих днів з моменту отримання даної претензії відшкодувати позивачу вартість відновлювального ремонту шляхопроводу у розмірі 483222,05 грн.

У відповідь на претензію відповідач-2 зазначив, що факт ДТП не встановлений, особи, які гіпотетично можуть бути причетними до її настання не встановлені, причина настання події не встановлена (лист № 06/21 від 04.02.2021).

02.12.2021 позивач направив Головному управлінню ДСНС України у м. Києві лист № 053/282/01-11/3096 з проханням надати інформацію про включення збитків завданих позивачу пожежею, яка сталась 04.12.2020 в м. Києві під шляхопроводом на транспортній розв`язці на Одеській площі за участі автомобіля DAF д.р.н. НОМЕР_2 .

Листом від 29.12.2021 № 7107-8197/018 Головне управління ДСНС у м. Києві повідомило позивача, що документи про розмір завданого збитку підприємству "Київшляхміст" долучені до матеріалів по пожежі, яка сталась 04.12.2020 під час руху автомобіля DAF XF 95.430, по проїжджій частині, за адресою м. Київ, Голосіївський район, Одеська площа, б/н.

За твердженням позивач спір у справі виник через те, що внаслідок ДТП, яка відбулась 04.12.2020, було завдано збитків, в зв`язку з пошкодженням майна, яке перебуває на праві господарського відання у позивача. В зв`язку з зазначеним позивач просить стягнути зі страховика (відповідача-1) за полісом № АО/4842791 від 09.01.2020 страхове відшкодування у розмірі 128000,00 грн (враховано ліміт відповідальності страховика та франшизу) та стягнути з власника транспортного засобу (відповідач-2), яким заподіяно шкоду, не відшкодовану страховиком суму матеріальних збитків у розмірі 356096,54 грн, що складається з матеріального збитку визначеного у звіті про оцінку майна, вартості послуг зі складання звіту про оцінку майна та суми франшизи.

Страхування, згідно з приписами ст. 1 Закону України "Про страхування", який регулює відносини у сфері страхування і спрямований на створення ринку страхових послуг, посилення страхового захисту майнових інтересів підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України "Про страхування", яка кореспондується зі статтею 354 Господарського кодексу України та статтею 979 Цивільного кодексу України, договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Страховим випадком, за умовами ч.2 ст.8 Закону України "Про страхування", є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

За положеннями ст. 9 Закону України "Про страхування" страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (ст.25 Закону України "Про страхування").

Згідно з приписами ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Враховуючи наведене, заподіяння шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов`язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) ОСЦПВВНТЗ, яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов`язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов`язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків.

У такому випадку потерпілий виступає кредитором стосовно винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, які зі свого боку є боржниками у відповідному зобов`язанні згідно з визначеними законодавством межами їх відповідальності.

У відповідності до п.22.1 ст.22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до пп. 1.10 п. 1 Правил дорожнього руху дорожньо-транспортна пригода - подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п. 31.1 ст. 31 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір шкоди, пов`язаної з пошкодженням чи фізичним знищенням дороги, дорожніх споруд та інших матеріальних цінностей, визначається на підставі звіту, акта чи висновку про оцінку, виконаного оцінювачем або експертом відповідно до законодавства.

Згідно п. 32.1 ст. 32 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відповідно до цього Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує: шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону

Відповідно до п. 33.4 ст. 33 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі оформлення працівниками відповідних підрозділів Національної поліції відповідних документів про дорожньо-транспортну пригоду вони також встановлюють та фіксують необхідні відомості щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності учасників цієї пригоди і сприяють представникам страховиків (МТСБУ) у проведенні огляду місця дорожньо-транспортної пригоди і транспортних засобів, причетних до неї.

Відповідно до п. 1, 2, 4 Інструкції з формування та ведення інформаційної підсистеми «Дорожньо-транспортна пригода» інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 15 липня 2020 року № 533 (далі Інструкція № 533), формування (наповнення) та ведення (підтримка в актуальному стані) інформаційних ресурсів інформаційної підсистеми «ДТП» здійснюється за допомогою технічних і програмних засобів системи ІПНП. Інформаційними ресурсами підсистеми «ДТП» є інформація, що здобута в межах компетенції органами (підрозділами) поліції, про ДТП відповідно до кодів, що містяться в системі ІПНП, а саме про: реєстрацію ДТП; характеристику місця ДТП (дорожні умови та дорожню обстановку); учасників, потерпілих, травмованих та загиблих (прізвище, ім`я, по батькові (за наявності); дата народження (число, місяць, рік); громадянство; стать; місце народження; місце проживання (перебування); документ, що посвідчує особу); транспортні засоби та їх страхування. До інформаційної підсистеми «ДТП» вноситься наявна мультимедійна інформація (фото-, відеозапис) обстановки ДТП, що сталася. Інформаційні ресурси інформаційної підсистеми «ДТП» формуються (наповнюються) та ведуться (підтримуються в актуальному стані) уповноваженими посадовими особами органів (підрозділів) поліції, на території обслуговування якого сталася ДТП, державною мовою, а для установчих даних особи - додатково російською та англійською мовами. Зміни та/або доповнення інформації в інформаційній підсистемі «ДТП» здійснюються уповноваженою посадовою особою органу (підрозділу) поліції, якою було її внесено до цієї інформаційної підсистеми, або іншою уповноваженою посадовою особою, визначеною керівником органу (підрозділу) поліції. Підставами для внесення зміни та/або доповнення інформації в інформаційній підсистемі «ДТП» може бути необхідність уточнення інформації, яка є інформаційним ресурсом, у зв`язку з надходженням висновку експерта (експертного дослідження), рапорту поліцейського, повідомлення закладів охорони здоров`я про факти звернень осіб, які отримали тілесні ушкодження або загинули від травм внаслідок ДТП, надходження іншої інформації про ДТП, відомості про яке внесено до зазначеної підсистеми, а також у разі передачі матеріалів про оформлене ДТП до іншого органу (підрозділу) поліції. Уповноважені посадові особи органів (підрозділів) поліції забезпечують повноту, достовірність і своєчасність внесення інформації.

Статтею 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Як вбачається з вищезазначених норм страховик за полісом обов`язкового страхування відшкодовує потерпілій особі завдану забезпеченим транспортним засобом за наявності вини володільця (водія) у страховому випадку - дорожньо-транспортній пригоді.

Суд відзначає, що позивачем не надано належних, допустимих та вірогідних доказів того, що мав місце страховий випадок - ДТП, оскільки подія не була зареєстрована в порядку передбаченому Інструкцією № 533, крім того, вина водія ОСОБА_1 у спричиненні збитків позивачу у встановленому законом порядку доведена не була. Доказів зворотного суду надано не було. Також суд наголошує, що не було надано доказів причинно-наслідкового зв`язку між подією та пошкодженням майна позивача, тобто не доведено, що саме внаслідок пожежі було пошкоджено шляхопровід та завдано збитки. Причини пожежі остаточно визначені не були, оскільки, в акті про пожежу зазначено про ймовірну причину загоряння.

З огляду на вищезазначене, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача до відповідача-1 на суму 128000,00 грн, в зв`язку з їх необґрунтованістю.

Щодо позовних вимог до відповідача-2 на суму 356096,54 грн.

Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах. Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

За змістом викладених положень судам, при розгляді позовів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, слід враховувати вимоги статей 1166, 1187 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала; обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Отже, особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки - стаття 1188 ЦК України), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

У зв`язку з цим розподіл між сторонами спору про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки - стаття 1188 ЦК України) обов`язків доказування і подання доказів (зокрема відповідно до статті 74 ГПК України) здійснюється таким чином, що особа, якій завдано шкоду, подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участі відповідача, розмір заподіяної шкоди, а також докази того, що саме відповідач її спричинив або є особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Підсумовуючи викладене, суд доходить висновку, що на відміну від загального порядку та умов відшкодування шкоди безпосередньо встановленого ЦК України (стаття 1166), умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (стаття 1187 ЦК України), є: (1) протиправність поведінки заподіювача шкоди, (2) наявність цієї шкоди у потерпілого і (3) причинного зв`язку між ними.

У цих висновках Суд звертається до сталої правової позиції Верховного Суду в питанні умов для покладення відповідальності з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, стаття 1188 ЦК України), що неодноразово викладалась, зокрема, в постановах від 05.06.2019 у справі № 461/8496/15-ц (провадження № 14-154цс19), від 21.04.2021 у справі № 450/4163/18 (провадження № 61-69св21), від 22.04.2021 у справі № 742/1378/18 (провадження № 61-5113св19), від 20.05.2021 у справі № 501/2015/16-ц (провадження № 61-7795св20) тощо.

Відповідно до ст. 10, 16 Закону України "Про дорожній рух" до компетенції власників транспортних засобів належить: здійснення заходів щодо розвитку, експлуатації та утримання у справному технічному стані транспортних засобів. Водій зобов`язаний: перевірити перед вирушенням у дорогу технічний стан транспортного засобу та стежити за ним у дорозі

Згідно п. 2.3 Правил дорожнього руху для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: а) перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу.

Тобто у власника та водія транспортного засобу є обов`язок підтримувати справний технічний стан транспортного засобу та перевіряти його перед виїздом.

У акті про пожежу вказано ймовірну причину загоряння автомобіля - несправність. Однак, суду не надано належних, допустимими та вірогідних доказів того, що в подальшому було визначено та підтверджено дійсну причину події.

Також позивач не довів завдання йому шкоди, в зв`язку з протиправними діями відповідача-2 (третьої особи) та причинно-наслідкового зв`язку між горінням транспортного засобу та завданими збитками позивачу, внаслідок пошкодження його майна.

Суд дійшов висновку про відсутність підстав для покладення на Відповідача-2 у спірних правовідносинах відповідальності за пошкодження майна Позивача зі стягненням з Відповідача-2 спірної суми збитків через відсутність (не доведення доказами) обов`язкових, відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України підстав для притягнення до відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

Суд відзначає, що доказів притягнення до кримінальної чи адміністративної відповідальності осіб винних у загорянні автомобіля та завданні збитків третім особам в наслідок загоряння, суду надано не було.

У частині третій статті 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

В силу принципів рівності, змагальності та диспозитивності (статті 7, 13, 14 ГПК України), обов`язок з доведення обставин, на які посилається сторона, покладається на таку сторону.

Відповідно до частин третьої-четвертої статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

При цьому відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 ГПК України допустимість доказів полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Одночасно статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, з`ясування фактичних обставин справи має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 ГПК України щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому.

Верховний Суд, в ході перегляду судових рішень, неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17.

Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у рішенні від 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" зазначив, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки до яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994р. Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. ) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen . ), 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоячою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. ), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

З огляду на все вищезазначене, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129-130, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У позові Комунального підприємства по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва "Київавтошляхміст" (01013, м. Київ, Набережно-Печерська дорога, 2, ) про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Страхове товариство "Гарантія" (01601, м. Київ, Печерський узвіз, 3, ) суми страхового відшкодування в розмірі 128000,00 грн та стягнення з Фізичної особи-підприємця Косіцина Олександра Олександровича ( АДРЕСА_2 ,, індивідуальний податковий номер НОМЕР_3 ) франшизи у розмірі 2000,00 грн, різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою у розмірі 356096,54 грн - відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 21.02.2022

Суддя І.В.Усатенко