ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" лютого 2022 р.м. ХарківСправа № 922/5131/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа Страхування", м. Київ
до Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Гарант", м.Харків
про стягнення 10 294,34 грн.,
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Альфа Страхування" (позивач) звернулось до Господарcького суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Гарант" (відповідач) 10294,34 грн. матеріальної шкоди в порядку регресу (суброгації). Судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2270,00 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 3000,00 грн. позивач просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги мотивовано тим, що у зв`язку з настанням страхового випадку за договором добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу №340.0000057.203.6526 від 08.05.2020 до позивача перейшло право зворотної вимоги (суброгації) до відповідача, як до особи, відповідальної за відшкодування заподіяної матеріальної шкоди в сумі 10294,34 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 30.12.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; встановлено відповідачу 15-денний термін для подання відзиву на позовну заяву із нормативно-правовим та документальним обґрунтуванням своєї правової позиції.

Відповідач, у визначений ухвалою суду строк, надав відзив на позовну заяву (вх. №1282 від 20.01.2022), в якому зазначає про те, що для належного виконання зобов`язання та отримання страхового відшкодування позивач мав повідомити відповідача про ДТП для того, щоб останній виконав всі обов`язкові дії для здійснення виплати страхового відшкодування, зокрема, оцінив розмір матеріального збитку в порядку, встановленому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та Законом України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

На думку відповідача, позивач не повідомив відповідача про настання ДТП, яка має ознаки страхового випадку, а звернувся вже із відповідною заявою про виплату страхового відшкодування після ремонту пошкодженого транспортного засобу, тим самим унеможливив виконання відповідачем свого обов`язку щодо встановлення матеріального збитку та, як наслідок, здійснення страхового відшкодування в порядку Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Крім того, відповідач вважає, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу завищена щонайменше на 5812,00 грн., і оскільки неможливо встановити вартість такого ремонту, позовні вимоги позивача є недоведеними та необґрунтованими та у їх задоволенні слід відмовити.

Позивач надав відповідь на відзив на позовну заяву (вх. №2675 від 04.02.2022), в якій зазначає, що не погоджується з доводами відповідача та вважає їх безпідставними. В силу ст. 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" право вимоги (суброгація) у позивача до особи, відповідальної за заподіяний збиток, виникло лише після виплати страхового відшкодування в межах фактичних затрат.

Щодо неможливості визначення розміру шкоди позивач заперечує, оскільки останній звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, додавши документи, що визначають характер пошкоджень та вартість ремонту. Відповідачу на його запит були надіслані відповідні документи, зокрема, розрахунок СТО. Відповідач, не погоджуючись з вартістю ремонту, мав можливість самостійно визначити розмір завданої шкоди, проте не зробив цього, поклавши відповідальність за відсутність виплати відшкодування на позивача. Позивач вважає, що він надав суду докази наявності відносин страхування, факту звернення потерпілого до позивача, встановлення характеру та розміру шкоди, визначення розміру страхового відшкодування та його виплати.

Згідно зі ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Положеннями частини 8 статті 252 ГПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив наступне.

Між ПАТ СК "Альфа Страхування" (страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Бромтерм" (страхувальник) укладено договір добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу №340.0000057.203.6526 від 08.05.2020 (надалі - Договір). Предметом договору є страхування транспортного засобу Nissan Juke, д.н. НОМЕР_1 .

18.09.2020 відбулася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю транспортного засобу Nissan Juke, д.н. НОМЕР_1 та автомобіля марки ЗАЗ, д.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 .

Постановою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 13.10.20 у справі №209/2801/20 встановлено, що дана ДТП сталася с вини водія ЗАЗ, д.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (а.с. № 10).

Цивільно-правова відповідальність ТЗ ЗАЗ, д.н. НОМЕР_2 застрахована в АТ СК "Мега-Гарант" згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО 2537207.

Внаслідок зазначеної ДТП автомобіль Nissan Juke, д.н. НОМЕР_1 отримав механічні ушкодження, чим власнику транспортного засобу була спричинена матеріальна шкода.

Враховуючи наявність договору, водій страхувальника пошкодженого ТЗ звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Nissan Juke, д.н. НОМЕР_1 23.09.20 було проведено його огляд, про що складено акт огляду ТЗ та отримано рахунок-фактуру №В1382 від 06.10.2020, відповідно якого вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля склала 10294,34 грн. (а.с.№ 14).

ПАТ СК "Альфа Страхування" здійснено розрахунок та складено страховий акт №1581.206.20.01 на суму 10294,34 грн. (а.с. №15), а також здійснено виплату страхового відшкодування на користь СТО, що підтверджується платіжним дорученням №35336 від 09.10.2020 (а.с. №16).

Таким чином, позивачем сплачено страхувальнику 10294,34 грн. в якості страхового відшкодування за заподіяну шкоду.

Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник, що отримав страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За приписами ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Оскільки цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу ЗАЗ, д.н. НОМЕР_2 на момент ДТП була застрахована полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АО 2537207, виданого АТ СК "Мега-Гарант", він звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу.

Полісом № АО 2537207 передбачено ліміт відповідальності 130000,00 грн. та франшизу 0 грн., отже розмір страхового відшкодування за розрахунком позивача складає 10294,34 грн. з урахуванням 0 франшизи.

Оцінивши доводи позивача, викладені в позовній заяві, разом із наданими до суду доказами в підтвердження позовних вимог, суд дійшов висновку про правомірність заявлених позовних вимог, виходячи з нижчевикладеного.

Відповідно до загальних умов та визначень договору страховий випадок - це передбачена договором подія, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику (вигодонабувачу), застрахованим або третім особам.

За приписами ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з вимогами ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) транспортним засобом.

Положеннями cт. 993 ЦК України та cт. 27 Закону України "Про страхування" встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Таким чином, до позивача в межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування, виплаченого потерпілій особі, перейшло право зворотної вимоги до особи, винної у скоєнні ДТП.

Як вже було зазначено вище, цивільна відповідальність власника транспортного засобу автомобіля ЗАЗ, д.н. НОМЕР_2 станом на дату ДТП була застрахована відповідачем згідно полісу № АО 2537207 (а.с. №17).

Відповідно до п.1.4 cт.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" особами, відповідальність яких застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, є: страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Отже, з огляду на наявність та чинність на дату ДТП страхового полісу № АО 2537207, враховуючи презумпцію правомірності володіння транспортним засобом, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 за шкоду, заподіяну під час керування ТЗ була застрахована.

Оскільки відповідач є страховиком за вищевказаним полісом, то позивач у межах понесених ним фактичних витрат, набув право вимоги до відповідача на суму виплаченого страхового відшкодування.

19.11.2020 позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування в сумі 1029434 грн. у зв`язку із наведеним вище страховим випадком (а.с. № 20).

Суд враховує, що відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Оскільки на момент звернення з позовом до суду відповідач не здійснив жодних дій щодо виплати страхового відшкодування, зазначене стало підставою для звернення позивача до суду з відповідними позовними вимогами.

Частиною 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" визначено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується з положеннями ст. 979 ЦК України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з п.3 ч.1 ст.20 Закону України "Про страхування" страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" передбачено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

У ч.1 ст. 25 Закону України "Про страхування" зазначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Як вбачається із матеріалів справи, спір виник між двома страховими компаніями щодо відшкодування витрат, понесених у зв`язку із виплатою коштів за договором добровільного страхування наземного транспорту.

Згідно зі ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.

Таким чином, страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги відшкодування до заподіювача. У зв`язку з виплатою страхового відшкодування до страховика перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача у межах фактичних витрат.

Правовідносини, що виникли між сторонами у даній справі є суброгацією.

Як вже було зазначено вище, позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 10294,34 грн. і реалізував своє право кредитора шляхом пред`явлення вимоги до відповідача про виплату страхового відшкодування, оскільки за договором страхування відповідальності (Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів") останнє надало згоду на прийняття обов`язку сторони боржника у деліктному зобов`язанні, якщо воно виникне.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що страховий акт №1581.206.20.01 від 08.10.20, рахунок-фактура №В1382 від 06.10.20, платіжне доручення №35336 від 09.10.2020, разом із наданими доказами на підтвердження розрахунків страхового відшкодування пошкодженого автомобіля, є достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП.

Відповідач відповідно до страхового полісу № АО 2537207 здійснював страхування цивільно-правової відповідальності водіїв забезпеченого транспортного засобу ЗАЗ, д.н. НОМЕР_2 , яким передбачено франшизу в розмірі 0 грн. та встановлено ліміт за спричинену шкоду у розмірі 130000,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст.22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про правомірність заявлених позовних вимог в сумі 10294,34 грн.

Посилання відповідача на те, що позивач не повідомив відповідача про настання ДТП, яка має ознаки страхового випадку, а звернувся вже із відповідною заявою про виплату страхового відшкодування після ремонту пошкодженого транспортного засобу, тим самим унеможливив виконання відповідачем свого обов`язку щодо встановлення матеріального збитку та, як наслідок, здійснення страхового відшкодування в порядку Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", суд вважає безпідставними.

В силу ст. 27 вказаного Закону право вимоги (суброгація) у позивача до особи, відповідальної за заподіяний збиток, виникло після виплати страхового відшкодування в межах фактичних затрат.

Як правомірно зазначає позивач, автомобіль Nissan Juke, д.н. НОМЕР_1 був застрахований на підставі договору у позивача, а тому спочатку відбулося звернення власника пошкодженого ТЗ до позивача за отриманням страхового відшкодування, а після його виплати позивач отримав право на підставі вищезазначеної норми законодавства в межах фактичних затрат звернутися до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Щодо посилань відповідача на неможливість визначення розміру шкоди позивач зазначає, що він звернувся до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування, додавши документи, що визначають характер пошкоджень та вартість ремонту. Відповідачу на запит його співробітника було надіслано фото пошкоджень застрахованого ТЗ, розрахунок СТО тощо, що підтверджується копією електронного листа.

З огляду на вищенаведене, відповідач, не погоджуючись з вартістю ремонту, мав можливість самостійно визначити розмір завданої шкоди, проте не зробив цього.

Стосовно визначення розміру шкоди на підставі звіту, суд звертає увагу, що це право відповідача, яким він має можливість скористатись, замовивши відповідну послугу у експерта. Отже, позивач має право на виплату страхового відшкодування на підставі рахунку СТО, без врахування зносу - в залежності від умов договору майнового страхування.

Слід зазначити про те, що у позивача відсутній обов`язок звертатись в порядку суброгації до відповідача саме за звітом експерта, з огляду на те, що це є правом відповідача на підставі профільного закону про обов`язкове страхування - провести оцінку шкоди, яким останній не скористався, відповідних доказів не було додано до матеріалів справи.

Щодо посилань відповідача про те, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу завищена щонайменше на 5812,00грн.,- вони не приймаються судом, оскільки доводи відповідача не підтверджено належними доказами.

Судом встановлено, що позивач надав докази наявності відносин страхування, факту звернення потерпілого до позивача, встановлення характеру та розміру шкоди, визначення розміру страхового відшкодування, підстав та фактичної його виплати, а тому позовні вимоги позивача є законними та обгрунтованими, такими, що не спростовані відповідачем, та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 5, 20, 73, 74, 76-79, 86, 126, 129, 130, 185, ст. ст. 236-242,247,252,256 ГПК України Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-гарант" (61057, м. Харків, вул. Донця-Захаржевського, будинок 6/8, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа Страхування" (01011, м. Київ, вул. Рибальська, 22, ) 10294,34 грн. матеріальної шкоди в порядку регресу (суброгації) в межах фактичних затрат, судовий збір в сумі 2270,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 256 ГПК України та п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено "21" лютого 2022 р.

Суддя Л.В. Шарко