ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2022 року м. ОдесаСправа № 916/2410/21
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Діброви Г.І.

суддів: Принцевської Н.М., Ярош А.І.

секретар судового засідання, за дорученням головуючого судді: Іванов І.В.

за участю представників учасників справи:

від Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСМОБАЙЛ», м.Одеса Ковальський В.Є., на підставі ордера №1128351 від 18.02.2022 року;

від Товариства з обмеженою відповідальністю «Експедиція №3», Одеська обл., с.Крижанівка Мартиненко М.С., на підставі ордера №1065023 від 14.02.2022 року.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСМОБАЙЛ», м.Одеса

на рішення Господарського суду Одеської області від 20.12.2021 року, м. Одеса, суддя Желєзна С.П., повний текст рішення складено та підписано 24.12.2021 року

у справі № №916/2410/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Експедиція №3», Одеська обл., с.Крижанівка

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСМОБАЙЛ», м.Одеса

про стягнення 667 018 грн. 75 коп.,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

У серпні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Експедиція №3», Одеська обл., с.Крижанівка звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСМОБАЙЛ», м.Одеса, в якій просило суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 667 018 грн. 75 коп. та витрати зі сплати судового збору в сумі 10005 грн. 29 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за укладеним між сторонами договором від 07.08.2020р. №07/08/20 про надання послуг спеціалізованою технікою в частині повної та своєчасної оплати отриманих послуг.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 20.12.2021 року у справі №916/2410/21 (суддя Желєзна С.П.) позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСМОБАЙЛ», м.Одеса задоволено у повному обсязі; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСМОБАЙЛ», м.Одеса на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Експедиція №3», Одеська обл., с.Крижанівка заборгованість у розмірі 667 018 грн. 75 коп.; вирішено питання про розподіл судових витрат.

У рішенні місцевий господарський суд зазначив, що за результатами оцінки наявних у матеріалах справи доказів на підтвердження надання послуг за договором, позивач підтвердив надання послуг відповідачу, з огляду на що наявні правові підстави для стягнення нарахованої позивачем суми заборгованості та задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТРАНСМОБАЙЛ», м.Одеса з рішенням суду першої інстанції не погодилось, тому звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило суд рішення Господарського суду Одеської області від 20.12.2021 року у справі № 916/2410/21 скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, а також вирішити питання про відшкодування скаржнику за рахунок позивача судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи.

Зокрема, скаржник в апеляційній скарзі зазначив про те, що суд першої інстанції проігнорував доводи відповідача про те, що наявні у матеріалах справи акти наданих послуг відповідачем не підписувались, про їх існування жодному працівнику відповідача відомо не було до отримання позовної заяви, а у витребуванні їх оригіналів судом першої інстанції було безпідставно відмовлено.

Посилаючись на вимоги ч. 6 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України, скаржник в апеляційні скарзі зазначив, що подані позивачем акти наданих послуг були фактично єдиними доказами, на підставі яких судом було задоволено позовні вимоги позивача, при цьому безпідставна відмова у витребуванні оригіналів зазначених актів та інших документів, існування яких відповідач ставив під сумнів, свідчить про порушення місцевим господарським судом принципів рівності сторін перед законом і судом та змагальності, що гарантовані процесуальним законодавством. Проте, на думку відповідача, місцевим господарським судом було незаконно та необґрунтовано задоволено ряд клопотань, заявлених позивачем, зокрема, заяв про приєднання доказів та встановлення додаткового часу для приєднання доказів за відсутності відповідних клопотань про поновлення строку на подання таких доказів.

Крім того, як зазначив скаржник, судом першої інстанції було необґрунтовано відмовлено у врахуванні інформації у пояснювальній записці головного інженера Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСМОБАЙЛ», яка свідчить про те, що спеціалізована техніка Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСПЕДИЦІЯ №3» не працювала на будівельних роботах.

Також, на думку апелянта, судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення було проігноровано доводи відповідача щодо відсутності у колишнього директора Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСМОБАЙЛ» повноважень на укладення спірного договору, як значного правочину, що передбачено Статутом підприємства.

Посилаючись на те, що первинна бухгалтерська документація, яка є підставою для складання актів наданих послуг, виконана з численними помилками, не відповідає умовам договору та є такою, яка не відповідає встановленій законодавством формі, скаржник зазначив, що судом першої інстанції не надано відповідної оцінки таким документам, які не є допустимими доказами по справі.

Апелянт також наголошує, що суд першої інстанції не надав критичної оцінки положенням додаткової угоди №1 до спірного договору, а саме, її п. 2.9, на узгодження якої, на думку скаржника, не погодилось би жодне підприємство. При цьому, укладення та підписання такої додаткової угоди колишнім директором Товариства Леонідовим О.В. свідчить лише про те, що вона була укладена вже після його звільнення, тобто після 25.03.2021 року, що підтверджується протоколом загальних зборів засновників.

На переконання відповідача, судом першої інстанції у мотивувальній частині рішення помилково зазначено, що на підтвердження факту надання послуг позивачем відповідачу за спірним договором, позивачем до суду було надано відповідний перелік документів, які, на думку скаржника, підтверджували насамперед факт використання печатки відповідача, а ніяк не факт надання послуг за спірним договором та встановлених судом обставин.

Скаржник зауважує, що Господарським судом Одеської області у рішенні безпідставно зазначено про те, що доводи відповідача про надання суду спеціальних дозволів на виконання робіт з підвищеною небезпекою, журналів про інструктаж працівників відхиляються, оскільки надання вказаних доказів умовами спірного договору не передбачено. При цьому, як зауважує апелянт, п. 3.1.6. договору передбачено, що виконавець зобов`язаний вести нагляд за додержанням правил охорони праці при монтажі, демонтажі механізмів, та виконанні виробничих та посадових інструкцій свого підприємства при виконанні робіт, працівниками виконавця.

У зв`язку із наведеним та тим, що надання відповідачем оборотно-сальдових відомостей по рахункам останнього є підтвердженням того, що у колишнього директора Леонідова О.В. не було повноважень на підписання договору та будь-якої бухгалтерської документації, скаржник вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано вказані обставини та зроблено помилкові висновки, які не відповідають обставинам справи.

Також відповідач вважає оскаржуване рішення суду першої інстанції неправомірним в тій частині, що, як вказано судом, невиконання контрагентом податкових зобов`язань щодо реєстрації податкових накладних не є підставою для звільнення боржника від виконання обов`язку щодо оплати вартості наданих послуг, оскільки, зважаючи на правову позицію Верховного Суду у постанові щодо реальності господарської операції від 16.03.2021 року у справі №580/2490/19 та лист ГУ ДПС в Одеській області від 19.10.2021 року, у позивача не виникло податкових зобов`язань, котрі виникають лише при реальних господарських операціях, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення до уваги взято не було.

Отже, на переконання скаржника, наведені в апеляційній скарзі доводи свідчать про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, що є підставами для його скасування та ухвалення нового рішення судом апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позову.

В день подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Одеської області від 20.12.2021 року у справі №916/2410/21 скаржником до Південно-західного апеляційного господарського суду було подане клопотання про витребування доказів (вх. №230/22), у якому відповідач просив суд витребувати:

у Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСПЕДИЦIЯ № 3" наступні документи: оригінали матерiалiв справи, котрi подавались разом з позовною заявою; спецiальнi дозволи спiвробiтникiв та/або найманих робiтникiв на роботи з підвищеною небезпекою, котрi діяли у період з 23.11.2020 року по 24.12.2020 року включно; журнал реєстрації вступного інструктажу з питань охорони праці; журнал реєстрації інструктажів з питань охорони працi на робочому мiсцi; роздруківки з єдиної системи електронної звітності пiдтвердження подачi податкових накладних (квитанція) за договором; роздруківки з єдиної системи електронної звiтностi заповнених форм податкових накладних; заявки, котрi скаржник подавав позивачу для замовлення послуг згідно договору; акти допуску до робочого місця; акти приймання-передачі спеціалізованої техніки; додаткову угоду щодо погодження iншого способу оплати, нiж передбачений договором; докази направлення первинної бухгалтерської облікової документації засобами поштового зв`язку.

у АБ '"УКРГАЗБАНК'': банкiвськi виписки з усіма рухами грошових коштiв Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСПЕДИЦIЯ № 3" з 15.11.2020 року по 15.01.2020 року; договiр та/або заявку мiж банком та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКСПЕДИЦІЯ №3» на вiдкриття зарплатного проекту та долучення до них заявлених спiвробiтникiв.

у Доброславської ДПI ГУ ДПС в Одеській області: копiю рiчного фiнансового звіту, форми 2 до нього та розшифровки статтi 1615 балансу за 2020 рік, котрi подавались Товариством з обмеженою вiдповiдальнiстю "ЕКСПЕДИЦIЯ № 3" за вiдповiдний звітний період; копiю податкової декларації з ПДВ за 2020 рік, котрi подавались Товариством з обмеженою вiдповiдальнiстю "ЕКСПЕДИЦIЯ № 3" за вiдповiдний звітний перiод.

у ГУ статистики у Одеській областi: копію рiчного фiнансового звіту, форми 2 до нього та розшифровки статті 1615 балансу за 2020 рік, котрi подавались Товариством з обмеженою вiдповiдальністю "ЕКСПЕДИЦIЯ № 3" за відповідний звітний перiод. Клопотання долучено колегією суддів до матеріалів господарської справи.

Вказане клопотання відповідача, зокрема, обґрунтоване тим, що докази, які останній просить витребувати суд апеляційної інстанції, встановлюють обставини справи щодо відсутності будь-яких господарських операцій позивача за договором про надання послуг спеціалізованою технікою від 07.08.2020 року №07/08/20.

Також 17.01.2022 року до Південно-західного апеляційного господарського суду разом із апеляційною скаргою відповідачем було подане клопотання про призначення у справі експертизи (вх. №248/22), у якому скаржник просив суд призначити судову фізико-хімічну експертизу для встановлення абсолютної давностi документiв у справi 916/2410/21, а саме: акту надання послуг №500 вiд 24.12.2020 року та акту надання послуг №501 вiд 24.12.2020 року.

- Проведення експертизи доручити Одеськiй фiлiї Київської незалежної судово-експертної установи, яка розташована за адресою 65014, м. Одеса, вул. Пушкінська, буд. 28, офiс 4.

- Витребувати у позивача та дослiдити оригiнали матеріалів справи, копії котрих наданi позивачем у якостi доказів, а саме, оригінали аркушів справи 11-47.

- На вирiшення експертизи поставити наступні запитання: який строк давності нанесення ручкою пiдпису вiд iменi Леонiдова О.В. на акті надання послуг № 500 від 24.12.2020 року та актi надання по слуг № 501 вiд 24.12.2020 року? Чи відповідає дата нанесення підпису від імені Леонідова О.В. в акті надання послуг №500 вiд 24.12.2020 року та актi надання послуг №501 від 24.12.2020 року, тiй даті, якою датований сам документ? Клопотання долучено колегією суддів до матеріалів господарської справи.

Вказане вище клопотання, зокрема, аргументовано впевненістю апелянта в тому, що акти наданих пocлyг, первинна бухгалтерська облiкова документація виготовлена та пiдписана не в тi дати, якi зазначенi датами їx створення, оскiльки вони не надавались йому на протязi 8 (восьми) мiсяцiв з дня вказаного, як день їx створення. Водночас, як зазначив скаржник, протягом цього часу не велась претензiйна робота мiж позивачем та апелянтом та надані позивачем документи одразу були поданi до суду у вигляді копiй, з огляду на що є обґрунтованi пiдстави вважати, що документи були пiдписанi колишнiм директором Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНСМОБАЙЛ" вже пiсля його звiльнення. При цьому, як вказує скаржник, печатка підприємства, вiдбитки якої проставлено на зазначених документах, Леонідовим О.В. пiсля його звiльнення з посади директора підприємству не поверталась.

Відтак, на переконання скаржника, для з`ясування обставин, що мають значення для справи, а саме встановлення дати виготовлення документів, наданих як докази позивачем, необхiднi спецiальнi знання, без яких встановити вiдповiднi обставини неможливо, тобто необхідно провести фізико-хімічну експертизу дослiдження документiв, яка встановить абсолютну давність їx виготовлення.

Крім того, у вказаному вище клопотанні, апелянт звертає увагу колегії суддів на те, що позивачем не було подано до суду оригiналiв доказiв, на які позивач посилається в обгрунтування позовної заяви. При цьому судом першої інстанції було відмовлено у витребуваннi оригiналiв документів, що подавались позивачем у якостi доказів до позовної заяви, що зумовлює необхідність витребування таких оригіналів у позивача апеляційним судом.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.01.2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСМОБАЙЛ», м.Одеса на рішення Господарського суду Одеської області від 20.12.2021 року у справі № 916/2410/21, справу призначено до судового розгляду.

21.02.2022 року електронною поштою до Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Експедиція №3», Одеська обл., с.Крижанівка надійшов відзив (вх. №230/22/Д2), у якому позивач просив суд апеляційної інстанції у задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСМОБАЙЛ», м.Одеса на рішення Господарського суду Одеської області від 20.12.2021 року у справі № 916/2410/21 відмовити у повному обсязі. Відзив колегією суддів долучено до матеріалів господарської справи.

Зокрема, у відзиві позивач зазначив, що підписуючи акти наданих послуг відповідач схвалив спірний договір, що підтверджує позицію позивача.

Крім того, позивач зазначив, що наявні у публічному доступі документи, які підтверджують участь відповідача у публічній закупівлі, повністю підтверджують намагання відповідача ввести суд в оману про те, що договір про надання послуг спеціалізованою технікою від 07.08.2020 року №07/08/20 не укладався, а печатка, яка нанесена на акти наданих послуг, ніколи ним не використовувалась.

Також, у відзиві Товариство з обмеженою відповідальністю «Експедиція №3», Одеська обл., с.Крижанівка наголошує на тому, що реальність господарських операцій підтверджується також зареєстрованими податковими накладними, які останній просить долучити до матеріалів господарської справи.

В судовому засіданні представники сторін підтримали свої доводи та заперечення щодо апеляційної скарги з мотивів, що викладені письмово.

Розглянувши клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСМОБАЙЛ», м.Одеса про витребування доказів (вх. №230/22) колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У клопотанні про витребування судом доказів повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується (крім клопотання про витребування судом групи однотипних документів як доказів); 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; 5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.09.2021 року до Господарського суду Одеської області від відповідача надійшло клопотання про витребування доказів в порядку ст. 81 Господарського процесуального кодексу України, у якому відповідач просив суд витребувати у позивача оригінали наступних доказів: оригінали документів, копії котрих подані у якості додатків до позовної заяви; спеціальні дозволи співробітників та/або найманих робітників на роботи з підвищеною небезпекою; журнал реєстрації вступного інструктажу з питань охорони праці; журнал реєстрації інструктажів з питань охорони праці на робочому місці; роздруківки з єдиної системи електронної звітності підтвердження подачі податкових накладних (квитанція) за договором; роздруківки з єдиної системи електронної звітності заповнених форм податкових накладних; заявки, які відповідач подавав позивачу для замовлення послуг згідно договору; докази направлення первинної бухгалтерської документації засобами поштового зв`язку.

Протокольною ухвалою від 06.10.2021 року Господарський суд Одеської області відмовив відповідачу у задоволенні вказаного вище клопотання з мотивів його необґрунтованості.

При цьому, в оскаржуваному рішенні місцевого господарського суду щодо наявності у позивача зобов`язання надати суду спеціальні дозволи на виконання робіт з підвищеною небезпекою та журнали про інструктаж працівників зазначено, що надання таких доказів умовами договору від 07.08.2020 року не передбачено. Як і не передбачено нормами чинного законодавства та умовами спірного договору звільнення боржника від виконання обов`язку щодо оплати вартості наданих послуг у зв`язку із невиконанням контрагентом зобов`язань щодо реєстрації податкових накладних.

Проте, поряд з цим, 01.11.2021 року місцевим господарським судом, під час судового засідання позивачу було запропоновано надати оригінали документів для огляду та представником позивача головуючому судді було надано для огляду документи, зокрема, оригінал спірного договору.

Суд, оглянувши оригінал спірного договору, надав оцінку факту нібито відмінності печаток, наданих відповідачем у матеріали справи та наявному відбитку печатки на оригіналі спірного договору, під час чого відповідач підтвердив ідентичність відбитку печатки на спірному договорі відбиткам, наданим останнім у матеріали справи до відзиву. Крім цього, суд першої інстанції пропонував позивачеві надати суду документи, які підтверджують факт виконання робіт, а саме: командировочні листи працівників, договори на проживання, підтвердження находження працівників в штаті та інші, на що позивачем було надано суду відповідні документи до матеріалів справи, оцінка яких буде здійснена судом апеляційної інстанції при розгляді справи по суті. Крім того, під час судового засідання, яке відбулося 01.11.2021 року, відповідачем також було заявлене усне клопотання про зобов`язання позивача надати акти допуску до робіт.

06.12.2021 року до Господарського суду Одеської області від відповідача надійшло клопотання про витребування доказів (вх. №32730/21), у якому Товариство з обмеженою відповідальністю «ТРАНСМОБАЙЛ» просило суд витребувати в АБ «УКРГАЗБАНК» банківські виписки з усіма рухами грошових коштів Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСПЕДИЦІЯ №3» З 15.11.2020 року по 15.01.2020 року; інформацію щодо фінансового стану (кількості грошових коштів на рахунках) позивача, підтверджену належним чином, за період з 15.11.2020 року по 15.01.2020 року.

Також, в цей же день, до місцевого господарського суду надійшло чергове клопотання про витребування доказів вх. №3272/21, у якому відповідач просив суд витребувати у Доброславської ДПI ГУ ДПС в Одеській області: копiю рiчного фiнансового звіту, форми 2 до нього 2020 рік, котрi подавались Товариством з обмеженою вiдповiдальнiстю "ЕКСПЕДИЦIЯ № 3" за вiдповiдний звітний період; копiю податкової декларації з ПДВ за 2020 рік, які подавались Товариством з обмеженою вiдповiдальнiстю "ЕКСПЕДИЦIЯ № 3" за вiдповiдний звітний перiод; у ГУ статистики у Одеській областi: копію рiчного звіту, форми 2 до нього за 2020 рік, котрi подавались Товариством з обмеженою вiдповiдальністю "ЕКСПЕДИЦIЯ № 3" за відповідний звітний перiод.

У задоволенні вказаних клопотань судом першої інстанції відмовлено у зв`язку із порушенням відповідачем вимог ст. 80, 81 Господарського процесуального кодексу України, а саме, у зв`язку із їх неналежним оформленням та пропуском строку на подання відповідного клопотання без вимоги про поновлення такого процесуального строку.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ч.44 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Судова колегія, оглянувши в судовому засіданні надані позивачем оригінали документів, копії яких наявні в матеріалах справи, прийшла до висновку щодо їх відповідності цим копіям.

Враховуючи те, що оригінали спірного договору про надання послуг спеціалізованою технікою від 07.08.2020 року №07/08/20, актів надання послуг та інших документів оглянуті судом, немає підстав для їх витребування, як і у витребуванні інших документів, перелік яких фактично повторює зміст клопотання про витребування доказів від 17.01.2022 року, у задоволенні якого судом першої інстанції відмовлено правомірно, з дотриманням норм процесуального закону, тому колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСМОБАЙЛ», м. Одеса про витребування доказів від 17.01.2022 року вх. №230/22 в зв`язку з недоцільністю.

Розглянувши клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСМОБАЙЛ», м.Одеса про призначення експертизи (вх. №248/22) колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду вважає відсутніми підстави для його задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Так, судовою колегією встановлено, що під час розгляду судом першої інстанції справи, яка переглядається, 01.11.2021 року Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРАНСМОБАЙЛ», м.Одеса до Господарського суду Одеської області було подане клопотання про призначення у справі судової технічної експертизи документів (вх. №28919/21), яке протокольною ухвалою Господарського суду Одеської області від 06.12.2021 року у справі №916/2410/21 була залишена без розгляду на підставі усного клопотання представника відповідача про залишення клопотання про призначення експертизи без розгляду.

При цьому, в апеляційній скарзі та під час перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції колегією суддів, скаржник зазначив, що під час розгляду справи судом першої інстанції у нього не було фінансової можливості для проведення експертизи абсолютної давності документу у зв`язку з виробничими процесами, з огляду на що просив суд наразі вирішити клопотання про призначення у справі судової експертизи.

За вимогами ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Як встановлено колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду, при розгляді справи, яка переглядається, судом першої інстанції скаржником клопотання про призначення у справі фізико-хімічної експертизи не заявлялося та судом першої інстанції не розглядалося.

Отже, Товариство з обмеженою відповідальністю «ТРАНСМОБАЙЛ», м.Одеса у підготовчому судовому засіданні при розгляді справи Господарським судом Одеської області не скористалося своїм правом щодо визначення певних спірних питань шляхом призначення саме визначеної ним даної експертизи у відповідності до ч. 4 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на що, та у відповідності до вимог ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, підстави для задоволення заявленого відповідачем клопотання про призначення у справі цієї судової експертизи у суду апеляційної інстанції відсутні, враховуючи також і недоведеність заявником вказаних ним обставин належними та допустимими доказами. До того ж, такі дії можуть свідчити лише про намагання затягнути перегляд справи в при розгляді апеляційної скарги, що порушує права інших її учасників. При цьому судова колегія зауважує, що питання, які визначені скаржником у клопотанні про призначення експертизи могли бути поставлені судом тільки у випадку наявності у справі зустрічних позовних вимог про недійсність правочину або певних документів тощо.

Також, 21.02.2022 року позивачем до Південно-західного апеляційного господарського суду разом із відзивом на апеляційну скаргу було подане клопотання про поновлення строку на надання додаткових доказів у справі, а саме податкових накладних та про їх врахування при ухваленні постанови суду апеляційної інстанції.

Розглянувши клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Експедиція №3», Одеська обл., с.Крижанівка про залучення додаткових доказів (податкових накладних за договором про надання послуг спеціалізованою технікою та квитанції про їх прийняття, а саме, від 23.11.2020 року №503, від 30.11.2020 року №504, від 24.12.2020 року №508, від 05.12.2020 року №505, від 09.12.2020 року №506, від 17.12.2020 року №507, від 24.12.2020 року №509, квитанції до податкових накладних) (вх. №230/22) колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

За вимогами ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

При цьому, за вимогами ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Як встановлено колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду, при розгляді справи, яка переглядається судом апеляційної інстанції, позивачем клопотання про долучення до матеріалів справи податкових накладних та квитанцій не заявлялося та судом першої інстанції не розглядалося. З огляду на це та на те, що у відзиві на апеляційну скаргу позивачем жодним чином не обґрунтовано неможливості подання вказаних податкових накладних за 2020 рік як письмових доказів суду першої інстанції під час розгляду справи по суті, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для задоволення такого клопотання позивача.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційних скарг, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСМОБАЙЛ», м.Одеса не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 20.12.2021 року у справі № 916/2410/21 є правомірним та таким, що не потребує скасування, з огляду на таке.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

07.08.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю „Експедиція №3, Одеська обл., с.Крижанівка (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Трансмобайл, м. Одеса (замовник) було укладено договір про надання послуг спеціалізованою технікою №07/08/20, відповідно до умов п. 1.1 якого виконавець за умовами договору зобов`язується власними чи орендованими будівельними машинами (екскаваторами), механізмами чи автотранспортом надати послуги на об`єкті замовника, а замовник зобов`язується сплачувати виконавцю плату за надані послуги у розмірі та порядку, визначеному договором.

Пунктом 2.1 договору визначено, що обсяг необхідних послуг, кількість, тип спеціалізованої техніки, строк надання послуг, місце, дата та час подачі спеціалізованої техніки, вартість години роботи техніки та мінімальний запланований щоденний час роботи спеціалізованої техніки, а також інші необхідні умови надання послуг попередньо погоджуються сторонами у заявках та підтверджуються сторонами у подорожніх листах та/або актах наданих послуг, або додатками до цього договору. Сторонами може бути погоджений інший графік надання послуг із зазначенням добового або середньодобового обсягу надання послуг, початку та закінчення роботи кожної зміни, включаючи вихідні та святкові дні.

За умовами п. 2.2 договору, зокрема, визначено, що у разі якщо між сторонами немає зауважень щодо якості та кількості наданих послуг, що фіксується шляхом підписання сторонами Акту наданих послуг, довідок про надані послуги до них та/чи інших документів, що підтверджують надання послуг, зберігання скан-копій заявок та/чи обмін оригіналами, не є обов`язковим для сторін, оскільки вартість та номенклатура послуг підтверджується сторонами у актах наданих послуг/чи інших документів, що підтверджують надання послуг (у разі їх підписання без зауважень).

Пунктом 2.6 договору сторони погодили між собою, що вони заявляють та гарантують, що особа, яка підписала договір (а так само будь-які додатки, додаткові угоди, тощо до нього) наділена керівництвом належними повноваженнями на вчинення такого правочину.

Умовами п. п. 2.9, 2.10, 2.11 договору передбачено, що доставка спеціалізованої техніки виконавця до місця надання послуг та повернення спеціалізованої техніки з місця надання послуг здійснюється силами та за рахунок Замовника. Датою надання послуг за цим договором є дата підписання сторонами актів наданих послуг, з урахуванням особливостей, передбачених п. 4.7 договору. Місцем надання послуг за договором є місце складення акту надання послуг.

Обов`язки сторін визначено розділом 3 спірного договору. Зокрема обов`язком виконавця є ведення нагляду за додержанням правил охорони праці при монтажі, демонтажі механізмів, та виконання виробничих та посадових інструкцій свого підприємства при виконанні робіт, працівниками виконавця (3.1.6 договору).

Обов`язком замовника є ознайомлення та ведення нагляду за додержанням робітниками виконавця правил з техніки безпеки, охорони праці й протипожежної безпеки, зокрема при виконанні ними робіт на будівельних об`єктах замовника, нести відповідальність за порушення робітниками правил з техніки безпеки, охорони праці, протипожежної безпеки та компенсувати виконавцю додаткові витрати та збитки, які виникли у зв`язку із порушенням замовником, або його працівниками правил з техніки безпеки, охорони праці та протипожежної безпеки. Перед початком роботи надавати працівникам виконавця акт допуску на весь термін надання послуг, де буде вказане розташування всіх комунікацій, відповідальність достовірності даних цього акту несе замовник. Роботи повинні проводитись під керівництвом та наглядом відповідального за їх виконання представника замовника (п. 3.2.2 договору).

Пунктом 3.2.9 договору замовник також зобов`язаний своєчасно та в розмірах, передбачених договором, здійснювати платежі на користь виконавця по платіжних реквізитах, зазначених у договорі.

Відповідно до п. 4.1 договору, оплата вартості наданих виконавцем послуг здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця протягом 5 календарних днів з моменту завершення надання послуг, послуга першого тижня надання послуг надається виключно на умовах 100% передоплати. За згодою сторін може бути погоджено інший порядок розрахунків, що не суперечить чинному законодавству України.

Акти наданих послуг готує виконавець не рідше одного разу протягом календарного місяця надання послуг, і передає у двох екземплярах для підписання уповноваженому представнику замовника. Уповноважений представник замовника протягом 5 робочих днів підписує акти наданих послуг, скріплює підпис печаткою (у разі її наявності) та один екземпляр повертає виконавцю. Підписи та печатки замовника та виконавця у факсимільному (сканованому) вигляді мають силу оригіналу (п. 4.3 договору).

У разі виявлення замовником невідповідності наданих послуг договору, він зобов`язаний протягом 3-х робочих днів з дати одержання актів наданих послуг, надати письмову претензію з приводу виявлених недоліків. Якщо протягом вказаного строку замовник не надасть такої претензії послуги вважаються виконаними якісно, у повному обсязі, прийнятими замовником на дату складення виконавцем відповідного акту та підлягають оплаті (п. 4.3.1 договору).

Згідно з п. 4.7 договору, виконавець за цим договором бере на себе зобов`язання у відповідності з нормами чанного податкового законодавства України скласти, своєчасно зареєструвати належно оформлені податкові накладні та розрахунки коригування вартісних та кількісних показників до податкових накладних.

Пунктом 5.2 договору, зокрема, передбачено право Замовника вимагати у Виконавця сплати штрафу у випадку порушення строків реєстрації податкової декларації.

Положеннями п. 9.1 договору визначено, що договір вважається укладеним і набуває чинності з дати його підписання та діє до 31.12.2020 року, а в частині виконання сторонами своїх зобов`язань до їх повного виконання.

Договір підписано сторонами без застережень та зауважень та скріплено їх печатками.

Додатком №2 до вказаного вище договору від 07.10.2020 року сторони погодили Опис вартості послуг спеціалізованої техніки, що надаються за договором про надання послуг спеціалізованою технікою №07/08/20 від 07.08.2020 року, який також підписано сторонами та скріплено печатками. Зокрема, відбиток печатки на додатку №2 автентичний відбитку печатки, проставленому на спірному договорі.

07.10.2020 року між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду №1 до договору №07/08/20 від 07.08.2020 року, згідно якої сторонами було викладено п. 2.9 у наступній редакції: «Доставка спеціалізованої техніки виконавця до місця надання послуг, повернення спеціалізованої техніки виконавця з місця надання послуг, а також переміщення спеціалізованої техніки виконавця здійснюється силами виконавця та за рахунок замовника. Вартість доставки/повернення/переміщення спеціалізованої техніки Виконавця становить 250 000,00 грн. з ПДВ 20%, незалежно від відстані на яку виконується доставка/повернення/переміщення спеціалізованої техніки.»; п. 5.2 договору виключити; п. 5.3 договору вважати п. 5.2 договору. Додаткова угода підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена їх печатками.

Доказів оспорювання та визнання недійсними позивачем вказаних вище правочину з додатками у встановленому чинним законодавством порядку матеріали справи не містять.

На виконання умов договору, позивачем відповідачу було виставлено рахунки на оплату, наявні в матеріалах справи, а саме: від 23.11.2020 року №469, на суму 33600 грн., від 30.11.2020 року №474, на суму 106112 грн. 50 коп., від 05.12.2020 року №479, на суму 24781 грн. 25 коп., від 09.12.2020 року №484, на суму 59150 грн., від 17.12.2020 року №493, на суму 53625 грн., від 24.12.2020 року №500, на суму 139750 грн., від 24.12.2020 року №501, на суму 250000 грн.

Крім того, на підтвердження наявності між сторонами господарських правовідносин, в матеріалах справи наявні товарно-транспортні накладні: від 18.11.2020 року №1/18, від 20.11.2020 року №1/20, від 23.11.2020 року №1/23, від 05.12.2020 року №1/5, від 08.12.2020 року №1/8, від 09.12.2020 року №1/9, від 14.12.2020 року №1/14, від 17.12.2020 №1/17, від 24.12.2020 року №1/24, які підписані уповноваженими представниками сторін без застережень та зауважень.

Виконання господарських зобов`язань за спірним договором щодо надання послуг спеціалізованою технікою позивача відповідачу на загальну суму 667018 грн. 75 коп. сторони підтвердили шляхом підписання уповноваженими особами та скріплення печатками актів наданих послуг: №469 від 23.11.2020 року на суму 33 600,00 грн., №474 від 30.11.2020 року на суму 106 112, 50 грн., №479 від 05.12.2020 року на суму 24 781, 25 грн., №484 від 09.12.2020 року на суму 59 150,00 грн., №493 від 17.12.2020 року на суму 53 626, 00 грн., №500 від 24.12.2020 року на суму 139 750,00 грн., №501 від 24.12.2020 року на суму 250 000,00 грн.

Належних доказів щодо оплати відповідачем за надані позивачем послуги матеріали справи не містять.

Крім того, в матеріалах справи наявні інші письмові документи на підтвердження наявності між сторонами спірних правовідносин, а саме: довідки про виконані роботи (послуги) -дорожні листи за період з 25.11.2020 року по 30.11.2020 року, з 19.11.2020 року по 30.11.2020 року, з 01.12.2020 року до 05.12.2020 року, з 01.12.2020 року по 09.12.2020 року, з 09.12.2020 року по 17.12.2020 року, з 14.12.2020 року по 24.12.2020 року, з 14.12.2020 року по 24.12.2020 року, які підписано сторонами без застережень та заперечень та скріплено їх печатками.

Згідно підписаного та скріпленого печатками між сторонами акту звірки взаєморозрахунків за 4 квартал 2020 року, заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю „Трансмобайл, м. Одеса перед позивачем за договором №07/08/20 від 07.08.2020 року становить 667 018 грн. 75 коп.

Також у матеріалах справи наявна інформація про те, що 25.03.2021 року рішенням загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю „Трансмобайл, м. Одеса, яке оформлено протоколом №25/03, було змінено директора товариства.

Наказом №4 від 25.03.2021 року ОСОБА_1 було звільнено з посади директора товариства.

Листом від 31.08.2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю „Одеса менеджмент інвестмент лоу груп у відповідь на звернення Товариства з обмеженою відповідальністю „Трансмобайл, м. Одеса було повідомлено, що між останніми 20.02.2020 року було укладено договір юридичного аутсорсингу та 01.09.2020 року договір бухгалтерського обслуговування. Проте, договір №07/08/20 від 07.08.2020 року, додаткова угода до договору та первинна бухгалтерська документація за договором до Товариства з обмеженою відповідальністю „Одеса менеджмент інвестмент лоу груп не надходили.

Також, відповідачем під час розгляду справи судом першої інстанції на підтвердження відсутності банківських операцій по спірному договору було подано суду оборотно-сальдові відомості по рахункам.

Листом від 19.10.2021 року №25570/5/15-32-18-10-06 Головним управлінням ДПС в Одеській області на виконання вимог ухвали суду першої інстанції про витребування доказів від 06.10.2021 року було повідомлено, що згідно АІС „Архів електронної звітності за період з 23.11.2020 року по 15.01.2021 року інформація щодо реєстрації податкових зобов`язань з боку Товариства з обмеженою відповідальністю „Експедиція №3 щодо Товариства з обмеженою відповідальністю „Трансмобайл відсутня.

Також у матеріалах справи наявна нотаріально завірена заява Леонідова О.В. від 08.11.2021 року, у якій останній повідомив, що перебуваючи на посаді директора Товариства з обмеженою відповідальністю „Трансмобайл, м. Одеса, підписав з Товариством з обмеженою відповідальністю „Експедиція №3, Одеська обл., с. Крижанівка договір про надання послуг спеціалізованою технікою №07/08/20 від 07.08.2020 року. Вказаний договір подавався для участі у закупівлі UA-2020-11-13-001001-е. Так, Товариство з обмеженою відповідальністю „Трансмобайл, м. Одеса не було визнано переможцем електронних торгів, але продовжувало співпрацювати з Товариством з обмеженою відповідальністю „Експедиція №3, Одеська обл., с. Крижанівка, яким надавались послуги спеціалізованою технікою на об`єкті біля села Решетилівка, Полтавського району, Полтавської області. За фактом надання послуг були підписані акти. При цьому, Леонідовим О.В. також було повідомлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю „Трансмобайл, м. Одеса використовувались різні печатки та штампи під час ведення своєї діяльності, в тому числі, при виконанні договору №07/08/20 від 07.08.2020 року. Крім того, колишній директор підприємства відповідача підтвердив факт підписання ним низки актів надання послуг позивача відповідачу та акта звіряння розрахунків.

На підтвердження участі відповідача у закупівлі UA-2020-11-13-001001-е позивачем було надано до суду першої інстанції реєстр документів, поданих у складі тендерної пропозиції для участі в електронних торгах UA-2020-11-13-001001-е у листопаді 2020 року з якого вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю „Трансмобайл, м. Одеса подавало для участі у вказаній закупівлі, зокрема, копію договору про надання послуг спеціалізованою технікою №07/08/20 від 07.08.2020 року.

Також, у матеріалах справи наявні повідомлення про прийняття працівників на роботу, наказ про встановлення розміру добових витрат на відрядження у 2020 році, накази про відрядження, видаткові касові ордери, звіти про використання виданих на відрядження або під звіт по Товариству з обмеженою відповідальністю „Експедиція №3, Одеська обл., с. Крижанівка, довідка про наявність працівників відповідної кваліфікації, які мають необхідні знання та досвід, для надання послуг, що є предметом закупівлі, договори обов`язкового особистого страхування водіїв від нещасних випадків на транспорті по Товариству з обмеженою відповідальністю „Трансмобайл, м. Одеса.

Окрім наведеного, матеріали справи містять податкову накладну від 23.11.2020 року №503, зареєстровану в ЄРПН на загальну суму 33600 грн., квитанцію про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних від 23.11.2021 року.

Відповідно до пояснювальної записки від 03.12.2021 року, підписаної головним інженером Товариства з обмеженою відповідальністю „Трансмобайл, м. Одеса Жигалюком Д.М., у період виконання робіт за договором субпідряду №10/П/СУБ від 28.10.2020 року, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «Росдорстрой», техніка Товариства з обмеженою відповідальністю „Експедиція №3 не використовувалася.

Інших письмових доказів матеріали справи не містять. Зокрема, як вже зазначалося вище, у матеріалах справи відсутні будь-які письмові докази щодо визнання спірного договору недійсним в цілому, окремої його частини, розірваним за вимогою окремої сторони договору, припиненим в силу умов договору або закону.

Невиконання відповідачем своїх господарських зобов`язань щодо оплати за надані позивачем послуги стали підставою для звернення останнього з відповідним позовом до господарського суду. Відтак, предметом спору у даній справі є встановлення підстав для стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСМОБАЙЛ», м.Одеса на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Експедиція №3», Одеська обл., с.Крижанівка заборгованості у розмірі 667 018 грн. 75 коп.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви прийняття аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції не погодився з висновком суду першої інстанції.

За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 Цивільного кодексу України. За приписами ч. 2 цієї ж статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За змістом ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського Кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Зобов`язана сторона має право відмовитися від виконання зобов`язання у разі неналежного виконання другою стороною обов`язків, що є необхідною умовою виконання.

Статтями 525, 526 і 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України).

Відповідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.08.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю „Експедиція №3, Одеська обл., с.Крижанівка (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Трансмобайл, м. Одеса (замовник) було укладено договір про надання послуг спеціалізованою технікою №07/08/20, а 07.10.2020 року між сторонами по справі було укладено додаткову угоду №1 до вказаного вище договору. Також, Додатком №2 до вказаного вище договору від 07.10.2020 року сторони погодили Опис вартості послуг спеціалізованої техніки, що надаються за договором про надання послуг спеціалізованою технікою №07/08/20 від 07.08.2020 року.

Вказані вище документи підписані сторонами без застережень, зауважень та заперечень, скріплені печатками підприємств.

В подальшому, як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, на виконання визначених у спірному договорі та додатковій угоді до нього умов, позивачем було надано відповідачу обумовлені послуги, на загальну суму 667018 грн. 75 коп., що підтверджується наявними у матеріалах справи актами наданих послуг: №469 від 23.11.2020 року на суму 33 600,00 грн., №474 від 30.11.2020 року на суму 106 112,50 грн., №479 від 05.12.2020 року на суму 24 781,25 грн., №484 від 09.12.2020 року на суму 59 150,00 грн., №493 від 17.12.2020 року на суму 53 626,00 грн., №500 від 24.12.2020 року на суму 139 750,00 грн., №501 від 24.12.2020 року на суму 250 000,00 грн., а також актом звірки взаєморозрахунків за 4 квартал 2020 року.

Вказані вище акти наданих послуг та акт звірки також мають підписи уповноважених сторін за спірним договором та відбитки печаток підприємств.

Колегія суддів зазначає, що наведені вище встановлені судами обставини дають підстави вважати, що між сторонами по справі існували господарські правовідносини: позивачем надавались послуги спеціалізованою технікою на умовах спірного договору та додаткової угоди до нього, а відповідачем відповідні послуги приймались без зауважень та заперечень, та, у зв`язку із цим, у відповідача виникли зобов`язання щодо оплати за такі послуги у розмірі 667018 грн. 75 коп. При цьому, будь яких належних та допустимих доказів щодо такої оплати матеріали справи не містять, з огляду на що вказана сума заборгованості підлягає до стягнення на користь позивача.

Так, статтею 6 і 627 Цивільного кодексу України передбачено свободу договору, що полягає в тому, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Необхідно зазначити, що свобода договору передбачає не лише право сторін вільно виявляти волю на вступ у договірні відносини, але включає також можливість визначати зміст договору, у тому числі і визначати способи забезпечення договірних зобов`язань та гарантії прав сторін. Саме така свобода обмежується рамками чинних нормативних актів, звичаїв ділового обороту, а дії сторін повинні відповідати вимогам розумності, добросовісності та справедливості.

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів.

Частиною 4 ст. 179 Господарського кодексу України зазначено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: - вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; - примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; - типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; - договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту. Тобто Господарський кодекс України також передбачає широку свободу сторін при укладенні господарських договорів, з урахуванням того, що суб`єкти господарювання є рівними за своїм правовим статусом.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України). При цьому, законодавець передбачив, що спрямування сторін договору має презюмувати безперечне виконання договірних зобов`язань.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

З огляду на вказане та з урахуванням вимог процесуального закону щодо обов`язку доведення суду стороною спору власної правової позиції щодо оспорюваних обставин належними та допустимими доказами, самого предмету спору, судова колегія зазначає про правомірність висновку суду першої інстанції, викладеного в оскаржуваному рішенні щодо наявності підстав для стягнення з відповідача нарахованої позивачем суми заборгованості за спірним договором, оскільки ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції скаржником не надано доказу про те, що вказаний договір, додаткова угода до нього, в установленому законом порядку визнано недійсним, розірваним, припиненим, або він є нікчемним в силу закону.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, яка переглядається, та доводів апеляційної скарги, скаржник взагалі не визнає здійснення позивачем своїх господарських зобов`язань за договором надання послуг спеціалізованою технікою, а відтак, і відсутність свого зобов`язання щодо оплати за такі послуги.

Так, за доводами апеляційної скарги, відповідач наполягає на тому, що акти наданих послуг відповідачем не підписувались та про їх існування жодному працівнику відповідача відомо не було до отримання позовної заяви. При цьому, відповідач обґрунтовує свою позицію вимогами ст. 91 Господарського процесуального кодексу України.

Проте, колегія суддів зазначає, що загальними вимогами процесуального права, закріпленими у ст. 73, 74, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України, визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив під час вирішення позову.

Наведені норми зобов`язують суд у кожному конкретному випадку оцінювати наявні докази в їх сукупності, з урахуванням повноти встановлення всіх обставин справи, необхідних для правильного вирішення спору, на основі вичерпних і підтверджених висновків.

При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження у даному випадку та під час застосування вимог ст. 91 Господарського процесуального кодексу України, суд першої інстанції у відповідності до вимог процесуального закону має право, а не обов`язок вирішення питання щодо витребування у позивача вказаних відповідачем актів наданих послуг, оскільки, по перше скаржником під час розгляду справи судом першої інстанції оригінали додатків до позовної заяви витренувались в цілому, без відокремлення конкретного письмового доказу та мети, з якою такий доказ витребовується, а по друге, в матеріалах справи наявні належним чином засвідчені копії спірних актів, що унеможливлює суд мати обґрунтовані сумніви у їх достовірності. До того ж, скаржником на доведення протилежного ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів надано не було, клопотання про проведення технічної експертизи, заявлене відповідачем на стадії розгляду справи по суті було залишене судом першої інстанції без розгляду на підставі усної заяви скаржника, з огляду на що твердження відповідача про порушення місцевим господарським судом принципів рівності сторін та змагальності сторін не приймається колегією суддів до уваги.

Щодо твердження скаржника про необґрунтовану відмову Господарським судом Одеської області у задоволенні клопотання останнього про витребування доказів, перелік яких наведено скаржником в тексті апеляційної скарги та його доводи про те, що відсутність зазначених доказів підтверджує, що послуги за спірним договором не надавались, колегія суддів зазначає таке.

Розглядаючи питання доведення факту надання послуг та стягнення заборгованості по оплаті, суду, який розглядає справу, потрібно встановити правову природу договору про надання послуги.

Як вже зазначалося колегією суддів раніше, умови та порядок вчинення, укладення правочинів щодо надання послуг регулюється главою 63 Цивільного кодексу України. зокрема, ст. 901, 903 Цивільного кодексу України.

Правовий аналіз наведених положень ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що договір надання послуг є двостороннім правочином, за яким обов`язку виконавця з надання певної послуги кореспондує обов`язок замовника з її оплати.

Процес надання послуг є господарською операцією. У зв`язку з чим, на суб`єктів підприємницької діяльності поширюється обов`язок вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність до уповноважених осіб, що у свою чергу є фактичним обґрунтуванням надання виконавцем відповідних послуг замовнику.

Усі господарські операції, у тому числі і надання послуг, відображаються в бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування.

Так, за ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

За п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію. До таких документів слід віднести, зокрема, акт про надання послуг, акт виконання робіт.

Тобто, первинні документи є підтвердженням вчинення певної господарської операції надання послуги.

За ст. 1 Закону господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану господарюючого суб`єкта. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню у бухгалтерському обліку.

Алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим та залежить, насамперед, від позиції сторін спору, а також доводів і заперечень, якими вони обґрунтовують свою позицію. Всі юридично значущі факти, які складають предмет доказування, що формується, виходячи з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права. Підстави вимог і заперечення осіб, які беруть участь у справі, конкретизують предмет доказування у справі, який може змінюватися в процесі її розгляду.

У свою чергу, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 13.10.2020 №910/4050/17 зазначила, що оцінка господарських операцій повинна проводитися на підставі комплексного, всебічного аналізу специфіки та умов вчинення конкретного правочину, з обов`язковим урахуванням його господарської мети, економічної доцільності, а також використання отриманих товарів чи послуг у подальшій діяльності підприємства.

Крім того, обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у сторін договору первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв`язок між фактом придбання послуги і подальшою господарською діяльністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. За ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Так у справі №910/4994/18 Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 05.07.2019 зазначив, що сам лише факт складання та підписання сторонами таких актів не є безумовним свідченням реальності господарських операцій, якщо інші обставини свідчать про недостовірність інформації, зазначеної у цих документах. До таких обставин слід віднести: коли особа, яка надає послуги не має фактичних можливостей надати такі послуги у зв`язку з відсутністю необхідної техніки, приладів, знань і т.п.; коли при укладанні самого договору є ознаки фіктивності; ознаки фіктивності притаманні суб`єкту господарської діяльності і т.п. У доказах, які подає особа на підтвердження наданих замовнику послуг, зокрема первинних документах, необхідно чітко визначити вартість, зміст та обсяг фактично наданих послуг. Об`єм вказаних послуг повинен відповідати об`єму послуг, зазначеному в актах виконання робіт (первинних документах). Обов`язково потрібно надати докази отримання відповідачем документів (первинних документів), в яких було вказано обсяг наданих послуг. У разі відсутності такого підтвердження, як наслідок, це може призвести до унеможливлення встановлення обставин надання таких послуг замовнику.

Враховуючи викладене можна зробити висновок, що оцінка господарських операцій з надання послуг повинна проводитися на підставі комплексного, всебічного аналізу специфіки та умов вчинення конкретного правочину, з обов`язковим урахуванням його господарської мети, економічної доцільності, а також використання отриманих робіт чи послуг у подальшій діяльності підприємства.

При цьому, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин, покладає тягар доказування на сторони й не зобов`язує суд вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.

Обставина підлягає доказуванню так, щоб задовольнити стандарт переваги більш вагомих доказів, коли висновок про існування обставини на підставі поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Обставина вважається доведеною, якщо докази на її підтвердження є більш вірогідними, ніж докази на її спростування; питання про вірогідність доказів суд вирішує за своїм внутрішнім переконанням, будучи зобов`язаним оцінювати докази, щоб дійти висновку, що факти справи скоріше мали місце, аніж не були. (ВС 02.10.2018 №910/18036/17, 23.10.2019 №917/1307/18, 18.11.2019 №902/761/18, 04.12.2019 №917/2101/17, ВПВС від 18.03.2020 №129/1033/13-ц).

Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку наявні в матеріалах справи надані позивачем на підтвердження дійсності господарських операцій письмові докази, такі як: рахунки на оплату, акти виконаних робіт, довідки про виконані роботи дорожні листи, товарно-транспортні накладні підписані та скріплені печаткою не тільки виконавця за спірним договором, а й замовником, звіти та касові ордери, є належним підтвердженням наданих замовнику послуг, оскільки є первинними бухгалтерськими документами, які, зокрема, в тому числі підтверджують об`єм наданих послуг, об`єкт, на якому вони надавалися, та фактичну можливість самого позивача надавати такі послуги, що підтверджується наявним у матеріалах справи додатком до спірного договору №2 від 07.10.2020 року, який не заперечується відповідачем та який визначає опис вартості спеціалізованої техніки, що надається для надання послуг згідно договору.

При цьому протилежного відповідачем не доведено суду вірогідними та належними доказами по справі. Посилання скаржника в апеляційній скарзі на ту обставину, що товарно-транспортні накладні та довідки про виконані роботи складені з численними помилками та неточностями також не приймаються до уваги судом, з огляду на те, що вказані письмові докази підписані та скріплені печатками сторін без заперечень та зауважень, жодних претензій позивачу з боку відповідача виставлено не було. Судова колегія зауважує, що в даному випадку відсутність деяких реквізитів документів, про що зазначає скаржник, не може принципово впливати на достовірність чи інші властивості таких первинних документів, як доказів, до того ж, вказані довідки та ТТН містять інші реквізити, такі як дата, підписи уповноважених осіб, що дає змогу ідентифікувати такі документи при відсутності доведеного факту у встановленому кримінальним законодавством порядку умислу посадових осіб на фіктивність здійснених операцій тощо..

Крім наведеного, колегія суддів зазначає, що переконання скаржника про те, що наявність податкових накладних у даному випадку є беззаперечним доказом наявності між сторонами договірних відносин та здійснення господарських операцій, не приймається також колегією суддів до уваги з огляду на те, що зобов`язання зареєструвати податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних для включення до податкового кредиту суми ПДВ виникає саме з податкового законодавства, а не з договірних відносин, тому є податковим, а не господарським зобов`язанням. Такої правової позиції дотримується Верховний Суд, зокрема у постанові від 05.06.2019 року у справі № 908/1568/18.

Щодо твердження про те, що судом першої інстанції відповідачу було необґрунтовано відмовлено у врахуванні інформації, наданої від головного інженера Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСМОБАЙЛ», м. Одеса, що техніка позивача не працювала на об`єктах відповідача, колегія суддів зазначає наступне.

Так, судовою колегією встановлено, що пояснювальною запискою від 03.12.2021 року, підписаною головним інженером Товариства з обмеженою відповідальністю „Трансмобайл Жигалюком Д.М., підтверджено те, що у період виконання робіт за договором субпідряду №10/П/СУБ від 28.10.2020 року, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «Росдорстрой» техніка Товариства з обмеженою відповідальністю „Експедиція №3 не використовувалася.

Колегія суддів не приймає до уваги вказану вище розписку як належний та допустимий доказ по справі, який має на меті підтвердити відсутність факту надання позивачем послуг по спірному договору з огляду на те, що правовідносини сторін у справі, які переглядаються судом апеляційної інстанції стосуються безпосередньо надання послуг позивачем скаржнику та Товариство з обмеженою відповідальністю „Експедиція №3, м. Одеса не є стороною у договорі субпідряду, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Росдорстрой» та відповідачем по справі.

Крім цього, з огляду вимоги ст. 14 Господарського процесуального кодексу України, яка визначає, що суд позбавлений можливості розглядати справу поза межами заявлених позивачем вимог, обов`язок суду щодо встановлення обставин, пов`язаних з правовідносинами сторін з іншими контрагентами процесуально заборонений, а отже, надання оцінки судом наданій відповідачем розписки головного інженера є недоцільним.

Також доводи скаржника про ігнорування судом першої інстанції посилання останнього на відсутність у директора Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСМОБАЙЛ», м.Одеса повноважень на укладення спірного договору колегія суддів не приймає до уваги з огляду на те, що відповідачем ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції не надано належного та допустимого доказу на підтвердження того, що останнім, у встановленому законом порядку було оскаржено такі дії колишнього директора підприємства, від імені якого він уклав спірний договір.

Щодо ненадання судом першої інстанції критичної оцінки положенням додаткової угоди №1 до договору від 07.08.2020 року колегія суддів, переглядаючи оскаржуване рішення суду першої інстанції в межах вимог ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, зазначає про те, що доводи скаржника про неприйнятні для сторін умови, викладені у зазначеній додатковій угоді та те, що така угода була укладена після звільнення директора підприємства Леонідова О.В., спростовуються наявними у матеріалах справи доказами та не приймаються судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів зазначає, що у матеріалах справи, яка переглядається, відсутні докази про те, що відповідач в установленому процесуальним законом порядку звернувся до господарського суду із зустрічним позовом з вимогами про визнання спірного договору, додатків та додаткової угоди до нього недійсними, або до компетентного правоохоронного органу з відповідною заявою про вчинення директором ОСОБА_1 кримінального правопорушення при виконанні ним своїх посадових обов`язків тощо.

При цьому, у випадку встановлення таких обставин судом, відповідач не позбавлений права на звернення до суду про перегляд оскаржуваного судового рішення за нововиявленими обставинами у випадку наявності підстав для цього.

Щодо тверджень скаржника про помилковість висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні в частині непередбаченості умовами спірного договору надання спеціальних дозволів на виконання робіт з підвищеною небезпекою, журналів про інструктаж працівників, колегія суддів зазначає наступне.

Так, вказані зобов`язання позивача дійсно передбачені умовами спірного договору про надання послуг спеціалізованою технікою, проте, їх невиконання, як факт, необхідний для визнання договору про надання послуг розірваним з підстав невиконання сторонами своїх господарських зобов`язань, недійсним, неукладеним, припиненим не є предметом спору у даній справі, з огляду на що, такі доводи скаржника також відхиляються колегією суддів. До того ж, навіть в даній справі відповідачем не було заявлено з вищезазначених мотивів зустрічного позову у передбачений чинним законодавством України строк.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо повного задоволення позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСМОБАЙЛ», м.Одеса на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Експедиція №3», Одеська обл., с.Крижанівка суми заборгованості за договором про надання послуг спеціалізованою технікою, рішення суду відповідає приписам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, норми чинного законодавства місцевим господарським судом застосовані правильно, а мотиви та доводи апеляційної скарги відповідача є такими, що не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до чинного законодавства обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Рішення суду має прийматися у цілковитій відповідності з нормами матеріального та процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних та допустимих доказів у конкретній справі.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСМОБАЙЛ», м.Одеса на рішення Господарського суду Одеської області від 20.12.2021 року у справі № №916/2410/21 задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення суду першої інстанції є таким, що відповідає нормам матеріального права та вимогам процесуального закону і законних підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 129, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСМОБАЙЛ», м.Одеса на рішення Господарського суду Одеської області від 20.12.2021 року у справі №916/2410/21 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 20.12.2021 року у справі № №916/2410/21 залишити без змін.

Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених у п.2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Вступна і резолютивна частина постанови проголошені в судовому засіданні 21.02.2022 року.

Повний текст постанови складено 22 лютого 2022 року.

Головуючий суддя Г.І. Діброва
Судді Н.М. Принцевська
А.І. Ярош