УХВАЛА

м. Київ

10.02.2022Справа № 925/1300/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С.О. за участю секретаря судового засідання Шкорупеєва А.Д., розглянувши

скаргу Фізичної особи - підприємця Понуровського Юрія Олексійовича

на дії посадової особи Головного управління державної казначейської служби України у Черкаській області

у справі №925/1300/18

за позовом Фізичної особи - підприємця Понуровського Юрія Олексійовича

до 1) Головного управління ДПС у Черкаській області

2) Державної казначейської служби України

про стягнення 255 157,36 грн. моральної шкоди,

представники учасників справи:

від ФОП Понуровського Ю. О. (скаржника): не з`явився

від Головного управління ДПС у Черкаській області: не з`явився

від Державної казначейської служби України: не з`явився

від ГУ Державної казначейської служби України у Черкаській області: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду міста Києва (суддя Ковтун С.А.) перебувала справа №925/1300/18 за позовом Фізичної особи - підприємця Понуровського Юрія Олексійовича до Головного управління ДФС у Черкаській області (відповідача-1) та Державної казначейської служби України (відповідача-2) про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що внаслідок протиправних дій працівників Головного управління ДФС у Черкаській області (протиправність дій встановлена під час розгляду адміністративних справ № 823/1294/17, № 823/1778/17, № 823/1503/17, рішення у яких набрали законної сили), які полягають у неправомірному проведенні у серпні 2017 року позапланової виїзної документальної перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 30.06.2017 (за результатами перевірки складено акт від 16.08.2017) та в прийнятті 05.09.2017 за її результатами неправомірних податкових повідомлень-рішень про донарахування податкових зобов`язань, позивачу було завдано моральну шкоду та матеріальну шкоду (збитки) у вигляді витрат, понесених позивачем на оплату правової допомоги при оскарженні неправомірних дій ДФС в порядку адміністративного судочинства.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.10.2020, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.04.2021 у справі №925/1300/18, позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з Державного бюджету України на користь Фізичної особи - підприємця Понуровського Юрія Олексійовича 127578,68 грн моральної шкоди; стягнуто з Головного управління ДПС у Черкаській області до Державного бюджету України 1913,68 грн судового збору.

18.05.2021 Господарським судом міста Києва було видано накази на виконання вказаного рішення суду.

06.08.2021 до Господарського суду міста Києва від ФОП Понуровського Юрія Олексійовича надійшла скарга на дії посадових особи Головного управління державної казначейської служби України у Черкаській області.

Розпорядженням № 05-23/1264/21 від 06.08.2021 у зв`язку з відпусткою судді Ковтуна С.А., призначено повторний автоматизований розподіл матеріалів судової справи №925/1300/18, зареєстрованих за вхідним № 01-20/7998/21.

За результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.08.2021 справу передано для розгляду судді Турчину С.О.

Ухвалою від 13.08.2021 cкаргу ФОП Понуровського Юрія Олексійовича на дії посадової особи Головного управління державної казначейської служби України у Черкаській області повернуто скаржнику без розгляду.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.01.2022 №925/1300/18 ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.08.2021 у справі №925/1300/18 скасовано, справу №925/1300/18 направлено для розгляду до суду Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.01.2022 розгляд скарги Фізичної особи - підприємця Понуровського Юрія Олексійовича на дії посадової особи Головного управління державної казначейської служби України у Черкаській області призначено на 10.02.2022.

09.02.2022 на електронну пошту суду від Державної казначейської служби України та ГУ Державної казначейської служби України у Черкаській області надійшли заперечення.

У судове засідання 10.02.2022 представники ФОП Понуровського Ю. О. (скаржника), Головного управління ДПС у Черкаській області, Державної казначейської служби України, ГУ Державної казначейської служби України у Черкаській області не прибули.

Протокольною ухвалою від 10.02.2022, керуючись ст.42, 170, 233 Господарського процесуального кодексу України, суд залишив без розгляду заперечення на скаргу, оскільки подані через електронну пошту заперечення не скріплені електронним цифровим підписом, а тому не вважаються такими, що підписані заявником (його представником).

Дослідивши матеріали скарги Фізичної особи - підприємця Понуровського Юрія Олексійовича на дії посадової особи Головного управління державної казначейської служби України у Черкаській області, суд дійшов висновку про закриття провадження за скаргою від 06.08.2021 Фізичної особи - підприємця Понуровського Юрія Олексійовича на дії посадової особи Головного управління державної казначейської служби України у Черкаській області.

Так, критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 326 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України від 02 червня 2016 року № 1403-VIII "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (частина перша статті 5 Закону України "Про виконавче провадження").

У випадках, передбачених законом, рішення щодо стягнення майна та коштів виконуються органами доходів і зборів, а рішення щодо стягнення коштів - банками та іншими фінансовими установами. Рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. У випадках, передбачених законом, рішення можуть виконуватися іншими органами. Органи та установи, зазначені в частинах першій-третій цієї статті, не є органами примусового виконання (стаття 6 Закону України "Про виконавче провадження").

Аналогічне положення закріплено в частині першій статті 1 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" відповідно до якого примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.

Заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом (стаття 10 Закону України "Про виконавче провадження").

Державний виконавець (виконавець) зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України "Про виконавче провадження").

Сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення (ч.1,2 ст.15 Закону України "Про виконавче провадження").

Водночас Закон України від 05 червня 2012 року № 4901-VI "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" установлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження", та особливості їх виконання.

За нормами статті 2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган; державне підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Статтею 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" передбачено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215 (далі - Положення), Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, коштів клієнтів відповідно до законодавства, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Згідно з пунктом 3 Положення основними завданнями Держказначейства є: реалізація державної політики у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, коштів клієнтів відповідно до законодавства, бухгалтерського обліку виконання бюджетів; внесення на розгляд міністра фінансів пропозицій щодо забезпечення формування державної політики у зазначених сферах.

Пунктом 9 Положення передбачено, що Держказначейство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - Порядок), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 січня 2013 року № 45).

За правилами пункту 3 цього Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Відповідно до зазначеного Порядку безспірне списання - операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами (далі - органи Казначейства) рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів (п.2).

Органи Казначейства після надходження документів, зазначених у пунктах 6 і 7 цього Порядку: 1) приймають їх до розгляду та реєструють відповідно до вимог організації діловодства. На заяві стягувача про виконання рішення про стягнення коштів (супровідному листі керівника відповідного органу державної виконавчої служби) зазначається дата надходження і вхідний номер; 2) здійснюють попередній розгляд документів, за результатами якого визначають необхідність отримання від стягувача інших відомостей для виконання рішення про стягнення коштів; 3) повідомляють стягувачеві (представникові стягувача) на його письмову вимогу про прийняття, реєстрацію та результати попереднього розгляду документів (п.8. Порядку).

Відповідно до п.24, 25 Порядку стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник (відкриті рахунки), або за його місцезнаходженням документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку. Безспірне списання коштів з рахунка боржника здійснюється в першочерговому порядку.

Аналіз наведених приписів законодавства дає підстави для висновку про те, що Держказначейство не є органом примусового виконання судових рішень і відповідно не здійснює заходів з примусового виконання рішень у порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження", а є встановленою Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" особою на здійснення гарантованого державою забезпечення виконання рішень суду способом безспірного списання коштів з рахунку боржника (державного органу, державного підприємства або підприємства, примусова реалізація майна якого забороняється) у визначених Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" випадках та з урахуванням установлених ним особливостей за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до положень пункту 15 Порядку дії органів Держказначейства з виконання виконавчих документів можуть бути оскаржені до Держказначейства або суду. Проте ні в цьому Порядку, ні в Законі України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" не зазначено, до якого суду оскаржуються рішення, дії або бездіяльність органів Держказначейства.

Разом з тим Закон України "Про виконавче провадження" установлює правило, згідно з яким рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (частина перша статті 74 цього Закону). Водночас можливість та порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів Держказначейства цим Законом не визначено.

Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", який визначає основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус, також не визначено порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів Держказначейства.

У статті 339 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Наведені норми права є підставою для висновку про те, що Господарський процесуальний кодекс України та Закон України "Про виконавче провадження" передбачають порядок оскарження лише рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час примусового виконання ними судових рішень і лише до судового органу, який видав виконавчий документ.

Разом з тим згідно з положеннями частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про неможливість оскарження рішення посадової особи Головного управління державної казначейської служби України у Черкаській області до господарського суду, який видав виконавчий документ.

Заявлені вимоги підлягають судовому розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Наведене вище відповідає висновкам викладеним у правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, зробленим, зокрема, в її постановах від 12.09.2018 року у справі №916/223/17, від 20.06.2018 року у справі № 916/1227/16, від 29.08.2018 року у справі №916/376/15-г, від 31.10.2018 року у справі № 905/2087/17, 27.02.2019 року у справі №913/356/15 та від 27.02.2019 року у справі № 913/355/15 під час розгляду спорів у подібних правовідносинах, в яких Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про неможливість позивача оскаржити дії, рішення та бездіяльність органів Державної казначейської служби до господарського суду, який видав виконавчий документ.

Відповідно до частини 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Згідно з положеннями ч.4 ст.236 Господарського процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин, зважаючи на характер правовідносин у цій справі, господарський суд дійшов висновку, що спори, що виникають під час виконання центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, судових рішень у порядку, установленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", розглядаються адміністративними судами в порядку, визначеному КАС України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України 1. господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Враховуючи наведене, суд закриває провадження за скаргою від 06.08.2021 Фізичної особи - підприємця Понуровського Юрія Олексійовича на дії посадової особи Головного управління державної казначейської служби України у Черкаській області.

Положенням ч.2 ст.231 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

З огляду на зазначене, суд роз`яснює скаржнику, що заявлені ним вимоги за скаргою підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст. 231, 233-235, 342, 343 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

1. Закрити провадження за скаргою від 06.08.2021 Фізичної особи - підприємця Понуровського Юрія Олексійовича на дії посадової особи Головного управління державної казначейської служби України у Черкаській області.

2. Ухвала набрала законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у порядку і строк, встановлені ст.256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено та підписано: 16.02.2022.

Суддя С.О. Турчин