ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" лютого 2022 р. м. Рівне Справа № 918/1204/21

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Пашкевич І.О., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Баядера Логістик" (02088, місто Київ, вул. Харченка Євгенія, будинок 42, )

до відповідача Фізичної особи-підприємця Грицай Руслана Ярославовича ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 )

про стягнення 13 897,40 грн

без виклику сторін

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Баядера Логістик" (далі Товариство) звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Грицай Руслана Ярославовича (далі Підприємець) про стягнення 13 897,40 грн заборгованості за Договором поставки №2572 від 08.09.2020.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Підприємцем своїх зобов`язань за укладеним з Товариством Договором поставки №2572 від 08.09.2020, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 13 897,40 грн, що складається з: 11 145,42 грн основного боргу за поставлений товар, 758,50 грн пені, 303,36 грн інфляційних втрат, 909,95 грн 20% річних за користування чужими грошовими коштами та 780,17 грн штрафу.

Ухвалою суду від 29.12.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Цією ж ухвалою запропоновано відповідачу відповідно до статті 165 ГПК України надати відзив на позовну заяву і всі докази, що підтверджують заперечення проти позову - протягом 15 денного строку з дня вручення ухвали.

Частинами 1-4 ст. 161 ГПК України передбачено, що при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Приписами ч.ч. 1, 2, 6, 8, 9 ст. 165 ГПК України унормовано, що у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. Відзив підписується відповідачем або його представником. До відзиву додаються, зокрема докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем. Відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. 2 ст. 252 ГПК України).

Положеннями ст. 248 ГПК України унормовано, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч.5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Водночас, такого клопотання до суду не надходило.

Про розгляд справи відповідача було повідомлено ухвалою суду від 29.12.2021, яка двічі направлялась на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та позовній заяві, а саме: 33024, м. Рівне, вул. Бухала Гурія, будинок 1, кв. 83.

Згідно із ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Також у відповідності до ч.7 ст.120 Господарського процесуального кодексу України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Зі змісту пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси, вважається днем вручення відповідачу ухвали.

З матеріалів справи вбачається, що ухвала суду від 29.12.2021, що надсилалась на адресу відповідача повернута на адресу Господарського суду Рівненської області відділенням поштового зв`язку з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою".

Оскільки відповідач не повідомив про зміну свого місцезнаходження під час розгляду справи, та в матеріалах справи відсутні інші відомості про можливе місцезнаходження відповідача, суд вважає, що за змістом пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, вказана вище ухвала вручена відповідачу та останній був належним чином повідомлений про розгляд справи.

Відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з частиною 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Враховуючи вище наведене, суд дійшов висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини другої статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив наступне.

08 вересня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Баядера Логістик" (Постачальник) та фізичної особою - підприємцем Грицай Руслан Ярославович (Покупець) було укладено Договір поставки №А2572 (далі Договір), відповідно до умов якого позивач зобов`язався передати у власність відповідача алкогольні напої (далі Товар), а відповідач зобов`язався прийняти і оплатити Товар у порядку, визначеному умовами Договору.

Відповідно до п.6.1. Договору, розрахунки за товар здійснюються Покупцем протягом 14 календарних днів з дня отримання Товару, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Постачальника або в іншому узгодженому Сторонами порядку та формі, що не суперечить чинному законодавству України, або за домовленістю Сторін - шляхом попередньої оплати".

Договір підписаний представником позивача та відповідачем, докази недійсності Договору чи окремих його положень в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до п. 9.7 Договору, даний договір чинний протягом 2 років з дати його укладення.

Так, в період дії Договору позивач поставив відповідачу Товар на суму 11 145,42 грн, що підтверджується наступними видатковими накладними, копії яких долучено позивачем до матеріалів справи: № 17188/15777 від 27.05.2021р. на суму 2 069,88 грн, № 18211/16649 від 02.06.2021р. на суму 3 309,84 грн, № 22805/21030 від 06.07.2021р. на суму 1 773,60 грн, № 22806/21029 від 06.07.2021р. на суму 1 008,72 грн, № 22807/21031 від 06.07.2021р. на суму 2 030,10 грн, № 22808/21032 від 06.07.2021р. на суму 953,28 грн.

Відповідачем отримано товар без зауважень, однак, Підприємець за товар отриманий згідно вказаних видаткових накладних не розрахувався в порядку та строки передбачені Договором.

Внаслідок неналежного виконання зобов`язань щодо оплати за отриманий Товар на момент звернення з даним позовом до суду, за відповідачем утворилась заборгованість перед позивачем за Договором у сумі 11 145,42 грн.

Доказів оплати боргу у розмірі 11 145,42 грн за Договором відповідач суду не надав.

Пунктом 7.1. Договору передбачено, що у випадку порушення Покупцем строків оплати вартості одержаного від Постачальника Товару, Покупець зобов`язаний сплатити Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день порушення строків оплати.

На підставі пункту 7.1 Договору позивачем нараховано відповідачу пеню в розмірі 758,50 грн за період з 20.07.2021 (14-й день з дати останньої накладної від 06.07.21) по 15.12.2021, з урахуванням 6-місячного строку на нарахування такої пені.

Також, п.7.1. Договору передбачено, що у випадку порушення Покупцем строків оплати вартості одержаного від Постачальника Товару більше ніж на 30 календарних днів, Покупець сплачує Постачальнику штраф в розмірі сім відсотків від суми боргу.

Позивач, зважаючи на те, що з моменту виникнення прострочення платежу за отриманий Товар пройшло більше 30 календарних днів (дата останньої видаткової накладної 06.07.2021, відповідно 14-ти денний строк оплати сплив 20.07.2021, а прострочення понад 30 календарних днів настало 20.08.2021), нарахував відповідачеві штраф в розмірі сім відсотків від суми боргу, яка складає 780,17 грн (11 145,42 грн * 7% = 780,17 грн).

На підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач нарахував відповідачу інфляційні втрати в розмірі 303,36 грн.

Також, п. 9.2 Договору встановлено, що у випадку порушення Покупцем строків оплати отриманого від Постачальника Товару, Покупець зобов`язаний сплатити Постачальнику 20% річних від суми боргу за користування чужими коштами. Розмір нарахованих позивачем відповідачеві 20% річних за користування чужими коштами від простроченої суми складає 909,95 грн.

Вирішуючи питання про обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ст.ст. 662, 664 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Положеннями ч. 1 ст. 693 ЦК України врегульовано наступне: якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Відтак, заборгованість в сумі 11 145,42 грн за поставлений товар, яка виникла на підставі Договору, підтверджується матеріалами справи та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановлено статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки - грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у рази порушення ним зобов`язання. Так, згідно ч.ч. 1 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання.

При цьому, відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 22.11.1996 №543/96-ВР (із змінами та доповненнями) платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 вказаного Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 4 ст. 231 ГК України розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

При здійсненні нарахування пені слід мати на увазі приписи ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, згідно з якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено ч. 3 ст. 549 ЦК України, ч. 6 ст. 231 ГК України та ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", а право встановити у договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам ч. 4 ст. 231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено ч. 2 ст. 231 ГК України. При цьому в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 25.05.2018 у справі №922/1720/17, від 02.04.2019 у справі №917/194/18.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що відповідач порушував терміни оплати Товару згідно умов п.6.1 Договору (оплата протягом 14 календарних днів з дня отримання товару), тобто не здійснив оплату Товару в розмірі 11 145,42 грн по дату прийняття рішення (порушив строки оплати вартості одержаного від Постачальника Товару більше ніж на 30 календарних днів).

Тому за всі випадки порушення термінів оплати чергових платежів, передбачених пунктом 6.1 Договору позивач, на підставі п. 7.1 Договору нарахував відповідачу штраф в розмірі сім відсотків від суми боргу, що складає 780,17 грн.

Враховуючи викладені обставини справи, положення чинного законодавства та умови Договору, перевіривши розрахунок позивача, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача 780,17 грн штрафу, оскільки розрахунок є вірним.

Також судом перевірено розрахунок пені та 20% річних долучений позивачем до справи, та встановлено, що останні є не в повній мірі вірними. Так, зокрема, позивачем не враховано, що терміни оплати, та відповідно початок прострочення за видатковими накладними є різним, втім позивачем на загальну суму боргу 11 145,42 грн за всіма видатковими накладними нараховано 758,50 грн пені та 909,95 грн - 20% річних в загальному за період з 20.07.2021 по 15.12.2021.

Суд зазначає, що підставним в межах заявлених позивачем вимог є наступний розрахунок пені: на суму боргу 2 069,88 грн за період з 20.07.2021 по 11.12.2021; на суму боргу 3 309,84 грн за період з 20.07.2021 по 15.12.2021; на суму боргу 5 765,18 грн за період з 21.07.2021 по 15.12.2021. Загальний розмір пені за розрахунком суду складає 756,99 грн, та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Також, підставним є нарахування та стягнення з відповідача 20% річних в сумі 906,75 грн згідно наступного розрахунку: 2 069,88 грн за період з 20.07.2021 по 15.12.2021; на суму боргу 3 309,84 грн за період з 20.07.2021 по 15.12.2021; на суму боргу 5 765,18 грн за період з 21.07.2021 по 15.12.2021.

У задоволенні позову в частині стягнення 1,51 грн пені та 3,20 грн 20% річних необхідно відмовити.

Судом перевірено розрахунок інфляційних втрат долучений позивачем до справи, та встановлено, що останній є арифметично вірним та проведений з дотриманням вимог чинного законодавства.

Відтак, позов в цій частині підлягає задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути 303,36 грн інфляційних втрат.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Разом з тим, ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Товариства до Підприємця, відтак з відповідача на користь позивача слід стягнути 11 145,42 грн основного боргу за поставлений товар, 756,99 грн пені, 303,36 грн інфляційних втрат, 906,75 грн 20% річних за користування чужими грошовими коштами та 780,17 грн штрафу. У задоволенні позову в частині стягнення 1,51 грн пені та 3,20 грн 20% річних суд відмовляє.

Судові витрати зі сплати судового збору відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Баядера Логістик" до Фізичної особи-підприємця Грицай Руслана Ярославовича про стягнення 13 897,40 грн заборгованості задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Грицай Руслана Ярославовича ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Баядера Логістик" (02088, місто Київ, вул. Харченка Євгенія, будинок 42, ) 11 145 (одинадцять тисяч сто сорок п`ять) грн. 42 коп. основного боргу за поставлений товар, 756 (сімсот п`ятдесят шість) грн 99 коп. пені, 303 (триста три) грн 36 коп. інфляційних втрат, 906 (дев`ятсот шість) грн 75 коп. 20% річних за користування чужими грошовими коштами , 780 (сімсот вісімдесят) грн 17 коп. штрафу та 2 269 (дві тисячі двісті шістдесят дев`ять) грн 23 коп. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4. У задоволенні позову в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця Грицай Руслана Ярославовича 1,51 грн пені та 3,20 грн 20% річних відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 28.02.2022.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Суддя І.О. Пашкевич