РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.02.2022Справа № 910/13756/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г, за участю секретаря судового засідання Жалоби С.Р., розглянув матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро Смарт Пауер»

до Всеукраїнської громадської організації «Інститут споживчих експертиз»

про визнання недостовірною інформації, зобов`язання вчинити дії,

За участю представників сторін:

від позивача Теплюк В.В. (адвокат за ордером КС № 205553 від 12.08.2021)

від відповідача Воробйов Є.Л. (адвокат за ордером ДН № 063728 від 05.10.2021)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро Смарт Пауер» (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Всеукраїнської громадської організації «Інститут споживчих експертиз» (далі - Інститут) про:

1) визнання недостовірною та такою, що порушує ділову репутацію позивача, інформації, поширеної відповідачем, у вигляді статті від 26.05.2021 під назвою « ICE - что продают заправки вместо «девяносто пятого» бензина?», за посиланням https://www.expertise.in.ua/news/ise-cto-prodaut-zapravki-vmesto-devanosto-patogo-benzina.html, а саме:

«- Напомним, что в предыдущем исследовании эти вещества были обнаружены в пробах БРСМ-Нафта;

- В число аутсайдеров попали целых четыре образца, которые были приобретены в сетях БРСМ-Нафта ...;

- Во всех четырёх случаях был обнаружен недостаток «октана» - БРСМ-Нафта (92,8 ед.)...,

- Кстати, если сравнивать с предыдущем исследованием, в сети БРСМ-Нафта на этот раз аминов не оказалось, но упало октановое число. Видимо, без использования аминов, поднимать октановое число довольно проблематично.;

БРСМ-Нафта- 92,8- 3,4- 27,4- 0,47

2) Зобов`язання Інституту спростувати вищезазначену недостовірну інформацію у такий же спосіб, у який вона була поширена, зокрема шляхом розміщення в мережі Інтернет, на сайті Інтернет видання https://www.expertise.in.ua/ повідомлення (статті) під заголовком «Спростування» без власних зауважень та коментарів, протягом десяти днів з моменту набрання законної сили рішення суду по даній справі, за власний рахунок, наступного змісту:

«Інформація, що була поширена на цьому сайті 26.05.2021 у статті «ICE что продают заправки вместо «девяносто пятого» бензина?» про невідповідність якості бензину автомобільного А-95, який реалізується в мережі БРСМ-НАФТА, вимогам норм України є недостовірною інформацією, та спростовується даним повідомленням».

3) Зобов`язання відповідача протягом десяти днів з моменту набрання законної сили рішення суду по даній справі, за власний рахунок видалити недостовірну інформацію, у статті під назвою « ICE - что продают заправки вместо «девяносто пятого» бензина?», за посиланням https://www.expertise.in.ua/news/ise-cto-prodaut-zapravki-vmesto-devanosto-patogo-benzina.html, a caмe y вигляді наступного тексту:

«- Напомним, что в предыдущем исследовании эти вещества были обнаружены в пробах БРСМ-Нафта;

- В число аутсайдеров попали целых четыре образца, которые были приобретены в сетях БРСМ-Нафта ...;

- Во всех четырёх случаях был обнаружен недостаток «октана» - БРСМ-Нафта (92,8 ед.)...,

- Кстати, если сравнивать с предыдущем исследованием, в сети БРСМ-Нафта на этот раз аминов не оказалось, но упало октановое число. Видимо, без использования аминов, поднимать октановое число довольно проблематично.;

БРСМ-Нафта- 92,8- 3,4- 27,4- 0,47
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Інститут створив можливість та умови для поширення негативної та недостовірної інформації у мережі Інтернет.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.09.2021 вищевказану позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення її недоліків.

08.09.2021 до суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 14.09.2021 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 07.10.2021.

У підготовчому засіданні 07.10.2021 суд задовольнив усне клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, оголосив перерву в підготовчому засіданні до 04.11.2021.

26.10.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву та клопотання про огляд доказів за їх місцезнаходженням у порядку передбаченому статтею 82 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

04.11.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про продовження строку підготовчого провадження та відкладення підготовчого засідання.

У підготовчому засіданні 04.11.2021 суд задовольнив клопотання позивача про відкладення розгляду справи, оголосив перерву в підготовчому засіданні до 25.11.2021.

15.11.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

22.11.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

У підготовчому засіданні 25.11.2021 судом оголошено перерву до 07.12.2021.

06.12.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 07.12.2021 судом оголошено протокольну ухвалу про поновлення відповідачу процесуального строку на подачу доказів, долучено до матеріалів справи подані відповідачем докази, оголошено перерву до 23.12.2021.

08.12.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 09.12.2021 вищевказане клопотання відповідача задоволено, постановлено провести судове засідання, призначене на 23.12.2021, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням програмного забезпечення Easycon.

20.12.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи та письмові пояснення.

У підготовче засідання, призначене на 23.12.2021, з`явились представники позивача та відповідача. Судом оголошено протокольну ухвалу про поновлення позивачу процесуального строку на подачу доказів, долучено до матеріалів справи подані позивачем докази. Присутні представники сторін надали усні пояснення, повідомили, що вважають завдання підготовчого провадження виконаними, не заперечували проти закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.12.2021 було закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті та призначено судове засідання на 20.01.2022.

Судове засідання 20.01.2022 було відкладено на 15.02.2022.

У судовому засіданні 15.02.2022 суд, заслухавши вступне слово представників сторін, з`ясувавши обставини справи, дослідив в порядку статей 209-210 ГПК України докази у справі.

Після закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами суд перейшов до судових дебатів.

У судовому засіданні 15.02.2022 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до статті 233 ГПК України.

Судом, відповідно до вимог статей 222-223 ГПК України, здійснювалося повне фіксування судового засідання технічними засобами та секретарем судового засідання велися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, заперечення на відповідь на відзив, пояснення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Позивач вказує, що Інститутом у мережі Інтернет було розміщено статтю від 26.05.2021 під назвою «ICE - что продают заправки вместо «девяносто пятого» бензина?», за посиланням https://www.expertise.in.ua/news/ise-cto-prodaut-zapravki-vmesto-devanosto-patogo-benzina.html.

Вказана стаття містить, зокрема, таку інформацію:

«- Напомним, что в предыдущем исследовании эти вещества были обнаружены в пробах БРСМ-Нафта;

- В число аутсайдеров попали целых четыре образца, которые были приобретены в сетях БРСМ-Нафта ...;

- Во всех четырёх случаях был обнаружен недостаток «октана» - БРСМ-Нафта (92,8 ед.)...,

- Кстати, если сравнивать с предыдущем исследованием, в сети БРСМ-Нафта на этот раз аминов не оказалось, но упало октановое число. Видимо, без использования аминов, поднимать октановое число довольно проблематично.;

БРСМ-Нафта- 92,8- 3,4- 27,4- 0,47

Вищезазначена інформація, на переконання позивача, є негативною, не відповідає дійсності та має бути спростована відповідачем.

Так, Товариство вказує, що бензин, який пропонується до продажу позивачем, відповідає всім нормам, має належну якість, а дані, розповсюджені Інститутом, не відповідають дійсності, на підтвердження чого позивачем були надані, зокрема, сертифікати відповідності та паспорти якості.

Як стверджує позивач, оскільки вказані вислови містять недостовірну інформацію, ця інформація є негативною, а тому Товариство просить суд визнати вищезазначені відомості недостовірними та зобов`язати Інститут спростувати вказані відомості.

У свою чергу, заперечуючи проти правомірності заявлених позовних вимог, відповідач вказує, зокрема, на те, що: позивачем не доведено склад делікту; Товариство не довело особу автора та власника веб-сайту.

Разом з тим, на підтвердження низької якості бензину Інститут подав суду копію висновку експертів від 12.03.2021 № 7450ч7476/21-34/7572ч7598/21-53 за результатами проведення судової експертизи матеріалів, речовин та виробів та судової товарознавчої експертизи у кримінальному провадженні (далі - Висновок).

Так, у Висновку експертами було встановлено, що октанове число у деяких зразках бензину зафіксовано на рівні 90,2, 92.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, з огляду на таке.

Відповідно до статті 94 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати.

У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 № 1 (далі - Постанова № 1) роз`яснено, що відповідно до статей 94, 277 ЦК України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до частини першої статті 200 ЦК України інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі.

Згідно з положеннями статті 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією розуміється будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді, під документом - матеріальний носій, що містить інформацію, основними функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі.

Частинами першою та другою статті 7 Закону України «Про інформацію» визначено, що право на інформацію охороняється законом. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Статтею 34 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Разом з тим, приписами статті 32 Конституції України встановлено, зокрема, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації.

Відповідно до приписів частини першої статті 91 ЦК України юридична особа здатна мати такі ж права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.

Згідно зі статтею 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, в тому числі, ділова репутація, ім`я (найменування), а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

У пункті 15 Постанови № 1 роз`яснено, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно зі частиною другою статті 34 Господарського кодексу України дискредитацією суб`єкта господарювання є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, пов`язаних із особою чи діяльністю суб`єкта господарювання, які завдали або могли завдати шкоди діловій репутації суб`єкта господарювання.

Відповідно до пункту 15 Постанови № 1 при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин:

- поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб;

- поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача;

- поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності;

- поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Відповідно до пункту 12 Постанови № 1 належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві.

Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.

Слід зазначити, що відповідач по суті не визнав та заперечив, що є власником веб-сайту https://www.expertise.in.ua та/або автором статті «ICE - что продают заправки вместо «девяносто пятого» бензина?».

На підтвердження того, що Інституту не належить веб-сайт, відповідачем було подано баланс ВГО за 2020 рік, в якому відсутні нематеріальні активи у вигляді веб-сайту або авторські права на вказану вище статтю.

Суд погоджується з доводами Інституту про те, що позивачем не подано належних і допустимих доказів того, що саме відповідач є власником веб-сайту (наприклад, відповідного листа адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет щодо власника веб-сайту https://www.expertise.in.ua).

Також, Товариство не подавало відповідного клопотання щодо витребування такої інформації судом, мотивованого неможливістю самостійно її отримати.

Суд враховує, що на сайті https://www.expertise.in.ua міститься інформація, яка надає підстави дійти висновку про безпосереднє відношення відповідача до вказаного веб-сайту (у розділі контакти вказана адреса відповідача та інформація про Інститут як громадську організацію), а також про те, що розміщення на ньому інформації, скоріше за все, відбувається саме Інститутом.

Однак, позивачем, на якому лежить тягар доказування, не доведено належними та допустимими доказами те, що відповідач є власником веб-сайту та/або автором статті.

Що ж до розповсюдженої інформації, то слід зазначити таке.

Позивач вважає, що недостовірною є інформація такого змісту:

«- Напомним, что в предыдущем исследовании эти вещества были обнаружены в пробах БРСМ-Нафта;

- В число аутсайдеров попали целых четыре образца, которые были приобретены в сетях БРСМ-Нафта ...;

- Во всех четырёх случаях был обнаружен недостаток «октана» - БРСМ-Нафта (92,8 ед.)...,

- Кстати, если сравнивать с предыдущем исследованием, в сети БРСМ-Нафта на этот раз аминов не оказалось, но упало октановое число. Видимо, без использования аминов, поднимать октановое число довольно проблематично.;

БРСМ-Нафта- 92,8- 3,4- 27,4- 0,47
Слід зазначити, що вказані твердження є фактичними та можуть бути перевіреними.

Так, фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом.

На підтвердження низької якості бензину відповідачем були подані Висновок та акти перевірки характеристик продукції.

У Висновку було встановлено, що октанове число у деяких зразках бензину зафіксовано на рівні 90,2, 92, що відповідає інформації, яка оспорюється позивачем.

У свою чергу, позивачем, який зобов`язаний довести недостовірність інформації, не подано суду належних і допустимих доказів того, що бензин, який пропонується до продажу під маркою «БРСМ-Нафта» та було відібрано для перевірки до і станом на дату розміщення статті, мав належний рівень октанового числа, а інформація, яка вказана у статті, не відповідає дійсності.

Одним з основних принципів господарського судочинства є змагальність сторін (пункт 4 частини третьої статті 2 ГПК України).

Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Так позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази. Про перевагу однієї позиції над іншою суд і виносить власне рішення.

При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що позивачем не було виконано обов`язок щодо доказування тих обставин, на які він посилається у позові, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Разом з тим, суд відзначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, N 303-A, п. 29).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

При цьому, суд зазначає, що іншим доводам сторін оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

За приписами статті 129 ГПК України судові витрати зі справи слід покласти на позивача.

Керуючись статтями 129, 233, 236, 237, 240 та 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 22.02.2022.

Суддя О.Г. Удалова