УХВАЛА

м. Київ

18.02.2022Справа № 910/21917/21
Суддя Мандичев Д.В., розглянувши

Заяву Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка,33/19, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Доненергоекспорт" (04201, м. Київ, вул. Сум`ї Кульженків,35, код ЄДРПОУ 3626649)

про відкриття провадження у справі про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС у м. Києві () звернулося до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Доненергоекспорт" (04201, м. Київ, вул. Сум`ї Кульженків,35, код ЄДРПОУ 3626649) у зв`язку із наявною та непогашеною заборгованістю.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.01.2022 заяву Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка,33/19, ) про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Доненергоекспорт" (04201, м. Київ, вул. Сум`ї Кульженків,35, код ЄДРПОУ 3626649) залишено без руху. Встановлено Головному управлінню ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС у м. Києві строк десять днів з дня вручення цієї ухвали на усунення недоліків заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство. Встановлено Головному управлінню ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС у м. Києві спосіб усунення недоліків заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство шляхом надання:- всіх доказів вжиття заходів забезпечення погашення податкового боргу відповідно до компетенції та в порядку передбаченому спеціальним законодавством, що регулює відносини, які виникають у сфері справляння відповідних податків і зборів;- доказів сплати авансування винагороди арбітражному керуючому у розмірі 58 500,00 грн.- доказів надсилання боржнику копії заяви і доданих до неї документів;- рішення суду щодо стягнення податкової заборгованості у заявленому розмірі.

24.01.2022 через відділ діловодства суду від заявника надійшла заява про усунення недоліків заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство із додатковими документами до неї. Так, на виконання вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 12.01.2022 про усунення недоліків заяви про відкриття провадження у справі про банкуртство заву арбітражного керуючого про участь у справі, витяг з підсистеми "Банківськи рахунки" АІС "Податковий блок" про відсутність відкритих рахунків, витяг з підсистеми "Відомості про об`єкти оподаткування" АІС "Податковий блок" про відсутність майна у боржника, докази сплати авансування винагороди арбітражному керуючому, а також докази направлення заяви боржнику.

Крім того, заявником було надано пояснення проти кожного аргументу суду, що слугував залишенню заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство без руху.

Дослідивши подані заявником пояснення, суд дійшов висновку про повернення заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Доненергоекспорт" (04201, м. Київ, вул. Сум`ї Кульженків,35, код ЄДРПОУ 3626649) без розгляду з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 37 Кодексу України з процедур банкрутства Господарський суд залишає без руху заяву про відкриття провадження у справі з підстав, передбачених статтею 174 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням вимог цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Приписами пункту 4 статті 174 ГПК України передбачено, що якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулась із позовною заявою.

Відповідно до частини 6 статті 174 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Як уже було зазначено судом в ухвалі Господарського суду міста Києва від 12.01.2022,

До заяви кредитора - контролюючого органу, уповноваженого відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, іншого органу, який відповідно до закону здійснює контроль за справлянням інших обов`язкових платежів на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, додаються докази вжиття заходів щодо стягнення (погашення) податкового боргу або іншої заборгованості у встановленому законодавством порядку (абзац 6 частини другої статті 34 КУзПБ).

Таким чином законодавець встановив обов`язкову кваліфіковану умову ініціювання контролюючим органом справи про банкрутство з огляду на його повноваження, як органу стягнення податкового боргу чи недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, та правовий механізм забезпечення погашення цих боргів за рахунок коштів і майна платників податків, обов`язок реалізації якого покладено на контролюючі органи відповідно до спеціального законодавства.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що на контролюючий орган покладено обов`язок подання разом із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство всіх доказів вжиття заходів забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування відповідно до компетенції та в порядку передбаченому спеціальним законодавством, що регулює відносини, які виникають у сфері справляння відповідних податків і зборів.

Відповідно до п. 41.1 статті 41 ПК України контролюючими органами є, зокрема, податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.

Пунктом 41.4 статті 41 ПК України визначено, що органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці в межах своїх повноважень.

Спеціальний порядок стягнення податкового боргу платників податків регулюється, зокрема, статтями 87, 95-99 ПК України.

Джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами (п. 87.2 статті 87 ПК України)

Відповідно до п. 95.1 статті 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини (абзац 1 п. 95.3 ст. 95 ПК України).

Механізм виконання судових рішень про стягнення грошових коштів у рахунок погашення податкового боргу передбачений главою 12 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22, який передбачає оформлення інкасового доручення для примусового стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу.

Водночас спеціальним законодавством щодо справляння податків і зборів, окрім стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, передбачено й інші заходи погашення податкового боргу за рахунок майна боржника (на підставі відповідного судового рішення), а саме: продаж майна платника податків, яке перебуває у податковій заставі; стягнення готівкових коштів; стягнення дебіторської заборгованості платника податків.

У абзацах 2, 3 пункту 95.3 ст. 95 ПК України визначено, що контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі. Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу .

Відповідно до п. 95.22. статті 95 ПК України контролюючий орган звертається до суду щодо стягнення з дебіторів платника податку, що має податковий борг, сум дебіторської заборгованості, строк погашення якої настав та право вимоги якої переведено на контролюючі органи, у рахунок погашення податкового боргу такого платника податків.

У разі відмови платника податків, що має податковий борг, від укладення з контролюючим органом договору щодо переведення права вимоги дебіторської заборгованості такий контролюючий орган звертається до суду щодо зобов`язання платника податків укласти зазначений договір (абзац 4 пункту 87.5 статті 87 ПК України).

В контексті цих положень системне тлумачення статті 34 КУЗБ дає підстави для висновку, що тільки вжиття контролюючим органом сукупності передбачених спеціальним законодавством заходів стягнення податкового боргу чи недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, якщо такі заходи не призвели до погашення боргу, може бути передумовою для ініціювання контролюючим органом справи про банкрутство боржника.

Подібний за змістом висновок щодо застосування частини сьомої статті 11 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" викладений у постановах Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 924/687/18, від 04.12.2018 у справі № 920/1141/16, від 26.12.2018 у справі № 908/2229/17, від 20.02.2020 у справі № 910/19276/16 та не втратив своєї актуальності із введенням в дію з 21.10.2019 КУзПБ, оскільки зазначена норма містила аналогічну абзацу 6 частини другої статті 34 КУзПБ вимогу щодо подання контролюючим органом доказів вжиття заходів до отримання відповідної заборгованості у встановленому законодавством порядку.

Так, звертаючись з заявою про відкриття провадження у справі про банкрутсво, заявник зазначив, що у боржника наявна податкова заборгованість у розмірі 6 658 821,80грн.

Наразі, як зазначає заявник, 28.08.2019 прийнято рішення керівника №13/26-1-17-02-26 про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу та на підтаві такого рішення оформлено інвкосовані доручення№№2617/26-15-13-03-37, 2639/26-15-13-03-37, 2636/26-15-13-03-37, 2633/26-15-13-03-37, 2651/26-15-13-03-37 від 08.04.2021 року

Відповідно до п. 95.1 статті 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини (абзац 1 п. 95.3 ст. 95 ПК України).

Механізм виконання судових рішень про стягнення грошових коштів у рахунок погашення податкового боргу передбачений Інструкцію про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22, який передбачає оформлення інкасового доручення для примусового стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу.

У відповідності до п. 11.1. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22органом стягнення (стягувачем) податкового боргу, простроченої заборгованості суб`єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету (включаючи плату за користування такими кредитами (позиками) та пеню) відповідно до статті 41 Податкового кодексу України та статті 17 Бюджетного кодексу України є контролюючі органи.

Пунктом 11.2. Інструкції визначено, що стягувач ініціює стягнення коштів у випадках, визначених пунктом 11.1 глави 11 цієї Інструкції:

1) з рахунків платників податків - на підставі рішення суду або рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу (за умов, визначених пунктом 95.5 статті 95 Податкового кодексу України);

2) з рахунків суб`єктів господарювання - на підставі рішення суду.

Відтак, вживати заходи щодо стягнення податкового боргу чи недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з суб`єктів господарювання податковий орган може тільки на підставі відповідного рішення суду.

Наразі, матеріали справи не містять рішення суду щодо стягнення податкової заборгованості у заявленому розмірі.

Крім того, судом також було зазначено, що матеріали заяви не містять доказів вжиття заходів щодо пошуку майна боржника. При цьому, судом було зазначено, що направлення кількох запитів до Департаменту державвної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві, Державного космічного агенства України, Державної служби морського та річкового транспорту, Головнрго управління держпраці у Київській області,БТІ, Головного управління держспоживслужби в м. Києві та ПАТ "Укрзалізниця" не можуть бути доказами наявності/ відсутності у боржника активів, беручи, в тому числі,до уваги, що боржник до липня 2016 року був зареєстрований у Рівненській області, а запити щодо надання відомостей про майно кредитор напрявляв виключно до установ та організації по місту Києву та Кимївській області. Матеріали заяви не містять вжитих доказів щодо пошуку рухомого майна (транспортних засобів), цінних паперів тощо.

Так, на виконання вимог ухвали суду від 12.01.2022, заявником надано витяг з підсистеми "Відомості про об`єкти оподаткування" АІС "Податковий блок" про відсутність майна у боржника. З поданого витягу не можливо встановити наявність чи відсутність активів у підприємтсва та які дії вчинялись податковим для їх пошуку.

Наразі, суд зазанчає, що підтвердженням наявності/відсутності активів у підприємства є відомості від деравних орагнів та установ, які здійснюють облік тих чи інших видів активів, як то Державної авіаційної адміністрації Міністерства транспорту та зв`язку України з відомостями про наявність/відстуність у Державному реєстрі цивільних повітряних суден України; Державної архітектурно-будівельної інспекції Міністерства регіонального розвитку та будівництва України з відомостями щодо документів, які дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, де замовником будівництва є боржник; КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна»;Головного сервісного центру МВС України про наявність транспортних засобів;Головного управління земельних ресурсів КМДА управління земельного кадастру про наявність земельних ділянок; ДП "Український інститут промислової власності "Філія "Український центр інноватики та патентно-інформаційних послуг" про наявність об`єктів промислової власності; Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку з відомостями чи є серед власників пакетів голосуючих акцій (5 відсотків і більше) акціонерних товариств; Головного управління Держпраці у Київській області щодо наявності вантажопідіймальних кранів та машин, ліфтів, ескалаторів, канатних доріг, підйомників, фунікулерів, парових та водогрійних котлів, посудин, що працюють під тиском, трубопроводів пари та гарячої води, технологічних транспортних засобів, об`єктів нафтогазового комплексу, ділянок надр та інших об`єктів; Київської міської державної адміністрації з проханням повідомити про наявність зареєстрованих за боржником захисних споруд цивільного захисту (цивільної оборони); Державної служби морського та річкового транспорту України (Морська адміністрація) щодо наявності записівщодо суден, власником або судновласником є боржник; Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві щодо наявності сільськогосподарської техніки, машин та механізмів;Державної адміністрації залізничного транспорту України щодо інформації про наявність вагонів та локомотивів у боржника, а також з відомостями чи є боржник в довіднику «Собственники грузовых вагонов государств-участников Содружества»; -Державної служби України з надзвичайних ситуацій щодо наявності захисних споруд цивільного захисту; Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву щодо наявності в інформаційно-пошукові системі «ЕТАП» (база даних по приватизованих регіональним відділенням ФДМУ по м. Києву об`єктах) інформацї щодо будь-якого державного майна, об`єктів житлового фонду, соціальної сфери, захисних споруд цивільного захисту, що перейшли у власність боржника; Державного космічного агентства чи обліковуються за боржником в ДКА об`єкти космічної діяльності та космічна техніка.

Далі, відповідно до п. 95.22. статті 95 ПК України контролюючий орган звертається до суду щодо стягнення з дебіторів платника податку, що має податковий борг, сум дебіторської заборгованості, строк погашення якої настав та право вимоги якої переведено на контролюючі органи, у рахунок погашення податкового боргу такого платника податків.

У разі відмови платника податків, що має податковий борг, від укладення з контролюючим органом договору щодо переведення права вимоги дебіторської заборгованості такий контролюючий орган звертається до суду щодо зобов`язання платника податків укласти зазначений договір (абзац 4 пункту 87.5 статті 87 ПК України).

Заявник у поданій заяві про відкриття провадження у справі про банкрутство зазначив щодо неможливості стягнення податкової заборгованості з дебіторів боржника, посилаючись за закінчення строку позовної давності по такій заборгованості.

Судом було вказано, що в силу ст.ст. 256,257 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. З огляду на викладене вбачається, що заявник не наділений повноваженням стверджувати про сплив строку позовної давності за дебіторською заборгованістю, оскільки, виключно суд при ухваленні рішення досліджує строк позовної давності за наявності відповідної заяви.

Наразі, податковим органом не подано суду доказів щодо вжитих заходів формування відомостей про дебіторську заборгованість, матеріали заяви взагалі не містять відомостей щодо наявності/відсутності такої заборгованості.

Отже, з наведеного свідчить, що контролюючий орган не здійснював всіх передбачених законодавством заходів щодо погашення податкового боргу, як-то опис майна боржника в податкову заставу, отримання дозволу суду на погашення за рахунок майна наявного у підприємства податкового боргу, стягнення з дебіторів підприємства сум дебіторської заборгованості.

Такі висновки не спростовані заявником у поданій заяві про усунення недоліків, встановлених в ухвалі суду від 12.01.2022.

Щодо пояснень заявника, що посилання суду на поставнову Верховного Суду від 30.09.2021 у справі 910/410/21 є помилковим та обставини в цих справах не є подібними, суд зазначає наступне.

Так, заявник зазначає, що у справі №910/410/21 був наявний спір про право, а також було майно. А в даній справі майно відсутнє, а також відсутній спір про право.

Суд з такими доводами контролюючого органу погодитись не може, з огляду на наступне.

Щодо наявності/відсутності майна у боржника, суд зазначає, що заявником не доведено належними доказами його відсутність, про що описано вище.

Щодо визначення наявності відсутності спору про право, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 39 Кодексу України з процедур банкрутства у підготовчому засіданні господарський суд розглядає подані документи, заслуховує пояснення сторін, оцінює обґрунтованість заперечень боржника, вирішує інші питання, пов`язані з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 39 Кодексу, якщо провадження у справі відкривається за заявою кредитора, господарський суд перевіряє можливість боржника виконати майнові зобов`язання, строк яких настав. Боржник може надати підтвердження спроможності виконати свої зобов`язання та погасити заборгованість.

Відповідно до ч. 5 ст. 39 Кодексу України з процедур банкрутства за результатами розгляду заяви про відкриття провадження у справі та відзиву боржника господарський суд постановляє ухвалу про відкриття провадження у справі про банкрутство або відмову у відкритті провадження у справі про банкрутство.

Згідно з ч. 6 ст. 39 Кодексу суд відмовляє у відкритті провадження у справі про банкрутство, якщо вимоги кредитора свідчать про наявність спору про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження, або якщо вимоги кредитора (кредиторів) задоволені боржником у повному обсязі до підготовчого засідання суду.

Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Тому, вирішуючи питання чи свідчить вимога кредитора (кредиторів) про наявність спору про право, слід враховувати, що спір про право виникає з матеріальних правовідносин і характеризується наявністю розбіжностей (суперечностей) між суб`єктами правовідносин з приводу їх прав та обов`язків та неможливістю їх здійснення без усунення перешкод в судовому порядку.

Спір про право може мати місце також у випадку, коли на шляху здійснення особою права виникають перешкоди, які можуть бути усунуті за допомогою суду.

Відсутність спору про право, в розрізі процедури банкрутства, полягає у відсутності неоднозначності у частині вирішення питань щодо сторін зобов`язання, суті (предмету) зобов`язання, підстави виникнення зобов`язання, суми зобов`язання та структури заборгованості, а також строку виконання зобов`язання тощо.

Методом встановлення наявності чи відсутності спору про право є дослідження господарським судом відзиву боржника, заслуховування пояснень представника боржника або дослідження Єдиного реєстру судових рішень, відомості з якого відкритими та загальнодоступними, на предмет наявності на розгляді іншого суду позову боржника до ініціюючого кредитора з питань, що зазначені вище.

Спір про право пов`язаний виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права. При відсутності цих елементів не може бути й спору про право. Наявність заінтересованості інших осіб у вирішенні певної категорії справ можливо виявити лише після пред`явлення заяви до суду і здійсненні підготовчих дій до розгляду справи або при розгляді справи по суті.

При цьому, у суду першої інстанції під час проведення підготовчого засідання у справі про банкрутство відсутня можливість вирішення такого спору про право, що в свою чергу пов`язано з особливостями позовного провадження, як то пред`явлення позову, можливості подання зустрічного позову, складу учасників справи у позовному провадженні, прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, а також диспозитивністю господарського судочинства тощо.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 13.08.2020 у справі № 910/4658/20, від 20.05.2021 у справі № 924/1277/20.

У разі відсутності належного виконання господарського грошового зобов`язання, у кредитора є можливість, окрім звернення до суду з позовом до боржника, скористатися можливістю застосування щодо такого боржника процедур передбачених Кодексом України з процедур банкрутства для задоволення своїх кредиторських вимог у тому випадку, коли відсутній спір про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження (правова позиція, викладена Верховним Судом у постанові від 03.06.2020 у справі № 905/2030/19).

Таким чином, встановлення відсутності спору про право щодо вимог ініціюючого кредитора є обов`язковою умовою для відкриття провадження у справі про банкрутство боржника. Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 13.08.2020 у справі №910/4658/20, від 19.08.2020 у справі № 910/2522/20, від 03.09.2020 у справі № 910/4658/20, від 16.09.2020 у справі №911/593/20, від 11.08.2021 у справі № 908/2570/20.

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що надання оцінки в частині наявності/відсутності спору про право є виключно завданням підготовчого засіданні, і аж ніяк на стадії прийняття заяви про банкрутство до розгляду.

Отже, встановлені судом обставини під час розгляду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство та неусунення заявником недоліків вказаної заяви, які були встановлені Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.01.2022, унеможливлюють прийняття її до розгляду, а тому вказана заява про відкриття провадження у справі про банкрутство та додані до неї документи підлягають поверненню заявнику - Головному управлінню ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ), про що судом постановляється відповідна ухвала.

Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити Головному управлінню ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ), що відповідно до ч. 8 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків.

Керуючись ст. 38 Кодексу України з процедур банкрутства, ч. 6 ст. 12, ст. 174, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Доненергоекспорт" (04201, м. Київ, вул. Сум`ї Кульженків,35, код ЄДРПОУ 3626649) та додані до неї документи повернути без розгляду.

Повернення заяви про відкриття провадження у справі ро банкрутство не перешкоджає повторному зверненню з такою заявою до Господарського суду у встановленому порядку.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена.

Суддя Д.В. Мандичев