ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" лютого 2022 р. Справа№ 910/16548/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Михальської Ю.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль"

на ухвалу Господарського суду міста Києва

від 18.10.2021

у справі №910/16548/21 (суддя Бондаренко-Легких Г.П.)

за позовом Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль"

до Фізичної особи-підприємця Козлова Олега Михайловича

про стягнення 470 279, 49 грн,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.10.2021 позовну заяву Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" (далі позивач, скаржник) до Фізичної особи-підприємця Козлова Олега Михайловича (далі - відповідач) про стягнення 470 279, 49 грн та додані до неї матеріали повернуто.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, Акціонерне товариство "Райффайзен Банк" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.10.2021 у справі №910/16548/21 скасувати та направити справу для подальшого розгляду до господарського суду першої інстанції.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що у даній справі Акціонерним товариством "Райффайзен Банк" заявлено однорiднi позовні вимоги, які виникли із аналогічних підстав, заявленi до одного і того ж відповідача, пов`язані між собою одним способом захисту, у зв`язку із чим можливо прийти до висновку що Акціонерним товариством «Райффайзен Банк» не було порушено правил об`єднання позовних вимог.

Крім того, зазначає, що при подачі позовної заяви Пасечник Юлія Анатоліївна діяла у порядку самопредставництва юридичної особи, Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" на підставі Статуту Акціонерного товариства "Райффайзен Банк", наказу про прийняття на роботу та посадової інструкції, якою передбачені повноваження на представництво інтересів Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" у всіх судах загальної юрисдикції в порядку самопредставництва, про що і було зазначено у позовній заяві та додано відповідні документи у якості додатків до позовної заяви.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.11.2021 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.10.2021 у справі №910/16548/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Куксова В.В., суддів: Шаптали Є.Ю., Михальської Ю.Б.

Суддя Шаптала Є.Ю. перебував на лікарняному з 08.11.2021 по 19.11.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.11.2021 відкладено вирішення питання щодо апеляційної скарги Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.10.2021 у справі №910/16548/21 до надходження матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду. Витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/16548/21.

Від Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи №910/16548/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.10.2021 у справі №910/16548/21. Роз`яснено учасникам апеляційного провадження, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

Суддя Шаптала Є.Ю. перебував у відпустці з 28.12.2021 по 14.01.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2022 витребувано у Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" належним чином завірені копії додатків, доданих до позовної заяви, поданої до Господарського суду міста Києва 11.10.2021 у справі №910/16548/21 за позовом Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" до Фізичної особи-підприємця Козлова Олега Михайловича, про стягнення 470 279, 49 грн.

Від скаржника через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшло клопотання про долучення додаткових доказів, а саме, належним чином завірені копії додатків, доданих до позовної заяви, поданої до Господарського суду міста Києва 11.10.2021 у справі №910/16548/21.

Згідно з ч. 2 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 1,5,6,8,9,12,18,31,32,33,34 частини першої статті 255 цього кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до п. п. 4, 5 ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, дослідивши надані до матеріалів справи докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитними договорами № 011/3187/477497 від 14.11.2018 та № 011/1417/00552993 від 15.05.2019, в частині дотримання обумовлених договорами строків сплати тіла кредитів та відсотків за їх використання. Так, згідно викладеного в позовній заяві відповідач відповідних строків не дотримався, що є підставою для дострокового припинення кредитних договорів та повернення отриманих кредитних коштів та стягнення заборгованості по відсотках.

Суд першої інстанції обґрунтовував оскаржувану ухвалу тим, що хоча сторонами правовідносин є одні й ті ж особи, проте, враховуючи різні предмети та докази, які підлягають дослідженню для встановлення підстав виникнення боргу, періодів нарахування та прострочення, суд дійшов висновку, що сумісний розгляд об`єднаних позивачем вимог перешкоджатиме з`ясуванню прав і взаємовідносин сторін та суттєво утруднить й затягне вирішення спору.

Водночас, зазначив, що позовна заява Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" підписана особою, яка не має права її підписувати. Так, позовна заява підписана представником Ю. А. Пасечник, щодо якого зазначено, що такий представник діє на підставі довіреності в порядку самопредставництва. Проте, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та громадських формувань відсутні відомості щодо наявності у Ю. А. Пасечник повноважень особи, яка може вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо, без додаткового уповноваження на підставі довіреності.

Проте, колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується з такими висновками, викладеними в ухвалі місцевого господарського суду, та вважає їх такими, що не відповідають обставинам справи, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського процесуального кодексу України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що об`єднаними можуть бути позовнi заяви, які пов`язані з однорідними позовними вимогами і водночас поданi одним і тим же позивачем до одного й того самого відповідача (чи відповідачів) або хоч і різними позивачами, але до одного й того ж відповідача. Однорідними ж позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов`язані мiж собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів.

Як вбачається з матерiалiв справи, звертаючись з позовом, Акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" просило стягнути заборгованість за двома кредитними договорами, а саме: № 011/3187/477497 від 14.11.2018 та № 011/1417/00552993 від 15.05.2019, в частині дотримання обумовлених договорами строків сплати тіла кредитів та відсотків за їх використання, які об`єднані однаковими фактичними обставинами, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Тобто зазначені вимоги є однорідними, виникли з аналогічних підстав, мiж одними i тими ж сторонами та пов`язані між собою одним і тим самим способом захисту.

Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд здійснює правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Водночас, порядок звернення до господарського суду, а також здійснення судового провадження у господарській справі регламентовано відповідними нормами процесуального права - ГПК України.

Колегія суддів наголошує, що доступ до правосуддя в контексті п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню та обмеженню. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема, й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений Господарським процесуальним кодексом України. Тому, учасники провадження мають розуміти, що визначені законом та встановлені судом строки будуть застосовані.

Отже, не звернувши уваги на наведені обставини, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про повернення позовної заяви Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" до Фізичної особи-підприємця Козлова Олега Михайловича про стягнення 470 279, 49 грн.

Стосовно висновків Господарського суду міста Києва, відносно того, що представництво на підставі довіреності може здійснювати особа, що має статус адвоката колегія суддів зазначає.

Відповідно до частини 2 статті 162 Господарського процесуального кодексу України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Згідно з частиною 5 статті 164 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Відповідно до частин 1, 2 статті 56 Господарського процесуального кодексу України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника.

Відповідно до частини 3 статті 56 Господарського процесуального кодексу України юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Згідно з підпунктом 11 пункту 16-1 Розділу ХV «Перехідні положення» Конституції України з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року.

Тобто, починаючи з січня 2019 року тільки адвокат має право здійснювати представництво інтересів у судах усіх інстанцій.

Частиною 1 статті 58 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Отже, наведені вище положення законодавства передбачають можливість здійснення процесуального представництва юридичної особи, як в порядку самопредставництва, так й іншими особами, як представниками юридичної особи.

Самопредставництво юридичної особи - це право одноосібного виконавчого органу (керівника) чи голови (уповноваженого члена) колегіального виконавчого органу безпосередньо діяти від імені такої особи без довіреності, представляючи її інтереси в силу закону, статуту, положення.

У порядку самопредставництва юридичну особу може представляти за посадою її керівник або інші особи, повноваження яких підтверджуються відповідно до частини 3 статті 56 Господарського процесуального кодексу України.

Аналіз наведених вище законодавчих положень дає підстави для висновку, що визнання особи такою, що діє в порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, статуті, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи без додаткового уповноваження (довіреності).

Колегією суддів апеляційної інстанції встановлено, що при подачі позовної заяви Пасечник Юлія Анатоліївна дiяла в порядку самопредставництва юридичної особи Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» на підставі: Статуту Акціонерного товариства "Райффайзен Банк", наказу про прийняття на роботу та посадової інструкції, якою передбачені повноваження на представництво інтересів Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" у всіх судах загальної юрисдикції в порядку самопредставництва, про що і було зазначено у позовнiй заяві та додано відповідні документи у якості додатків до позовної заяви.

Зокрема, колегією суддів встановлено, що відповідно до п.8.6 статуту позивача повноваження представляти інтереси Банку і усіх судах загальною юрисдикції в порядку само представництва мають працівники Банку, до посадових обов`язків яких віднесено здійснення представництва інтересів Банку в судах. Зазначені працівники представляють інтереси Банку в суді без довіреності на підставі цього Статуту та мають право одноосібно підписувати від імені Банку документи, що подаються до суду.

З огляду на вищевикладене, до матеріалів позовної заяви Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" додано належні та допустимі докази на підтвердження того, що Пасечник Юлія Анатоліївна має право, відповідно до закону, представляти позивача у справі, в якості представника, а тому слід вважати, що позовну заяву підписано особою, яка має права її підписувати.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 25.12.1997 № 9 - зазначено, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що згідно із ч. 1 ст. 4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, у зв`язку із чим ухвала Господарського суду міста Києва від 18.10.2021 у справі №910/16548/21 підлягає скасуванню, а справа №910/16548/21 направленню до суду першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження.

Оскільки суд апеляційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (ч. 14 ст. 129 ГПК), а понесені судові витрати підлягають розподілу за результатами розгляду спору по суті судом першої інстанції.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, 271, ст. 280-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" - задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.10.2021 у справі №910/16548/21 скасувати.

3. Справу №910/16548/21 направити для розгляду до Господарського суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст.287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді Є.Ю. Шаптала

Ю.Б. Михальська