ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" лютого 2022 р. Справа№ 910/15169/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Тарасенко К.В.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Преміум Авіа Солюшнз"

на рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2021

у справі № 910/15169/20 (суддя Плотницька Н.Б.)

за позовом Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Преміум Авіа Солюшнз"

про стягнення 157 991,40 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Преміум Авіа Солюшнз" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Преміум Авіа Солюшнз" про стягнення 157 991,40 грн заборгованості за договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання нерухомого майна та надання комунальних послуг тимчасовому користувачу від 07.08.2019 № 02.5-14/1-415, в тому числі: 150 986,99 грн основного боргу, 5661,23 грн пені та 1343,18 грн 3 % річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість у вказаній сумі, за наявності якої позивачем нараховані пеня, 3 % річних.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.01.2021 позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Преміум Авіа Солюшнз" на користь Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" 150 986,99 грн основної заборгованості, 1334,29 грн 3 % річних, 5625,69 грн пені та судовий збір у розмірі 2369,20 грн. В іншій частині позову щодо заявлених вимог про стягнення 35,54 грн пені та 8,89 грн 3 % річних відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Преміум Авіа Солюшнз" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2021 у справі №910/15169/20 скасувати в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення в цій частині про відмову у задоволенні позовних вимог.

Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів

В обґрунтування наведеної позиції викладеної у апеляційній скарзі відповідач зазначає, що прийняте судом першої інстанції оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог є незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до того, що судом першої інстанції не було враховано, що через запроваджені Урядом України карантині обмеження щодо заборони виконання повітряних перевезень, в`їзду/ виїзду на/з території України, відповідач протягом спірного періоду (з березня по червень 2020 року) не здійснював та міг здійснювати господарську діяльність в пасажирському терміналі "F", а отже і не міг отримувати послуги, які за висновком місцевого господарського суду надавалися позивачем відповідачу протягом спірного періоду.

За таких обставин, відповідач стверджує, що за відсутності первинних документів, які б свідчили про реальне вчинення господарських операцій протягом спірного періоду, в тому числі щодо надання послуг визначених у договорі, місцевий господарський дійшов помилкового та незаконного висновку про надання позивачем таких послуг.

Також, за твердженням відповідача судом першої інстанції невірно застосовано до спірних правовідносин пункт 14 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України та пунктів 5.1 - 5.4 договору.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу та узагальнення його доводів

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти наведених відповідачем обставин та правових підстав апеляційного оскарження та вважає, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а відтак апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2022 у справі № 910/15169/20 призначено повторний автоматизований розподіл, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 910/15169/20 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Преміум Авіа Солюшнз" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2021 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді: Шаптала Є.Ю., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.02.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Преміум Авіа Солюшнз" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2021 у справі № 910/15169/20 колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів: Шаптали Є.Ю., Тарасенко К.В. Вирішено здійснювати розгляд апеляційної скарги без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд апеляційної скарги здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

05.06.2019 між Державним підприємством "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (балансоутримувач, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Преміум Авіа Солюшнз" (тимчасовий користувач, відповідач) укладено попередній договір тимчасового користування нерухомим майном № 02.5-14-110 (надалі попередній договір), відповідно до умов п. 1.1. якого балансоутримувач передає, а тимчасовий користувач приймає в строкове платне користування: частину приміщення № 1, площею 10,0 кв. м, на першому поверсі будівлі пасажирського терміналу "F" з швидкомонтуючих легких конструкцій (інв. № 47570); частину приміщення № 1, площею 10,0 кв. м, на першому поверсі будівлі пасажирського терміналу "F" з швидкомонтуючих легких конструкцій (інв. № 47570), далі - майно та/або приміщення.

Відповідно до п. 1.2. попереднього договору майно знаходиться на балансі балансоутримувача та розміщене за адресою його місцезнаходження.

Згідно з п. 1.3. попереднього договору, в редакції додаткової угоди від 27.11.2019 № 1, сторони погоджуються, що вартість майна за звітом про оцінку майна станом на 31.08.2019 становить:

- частини приміщення № 1, площею 10,0 кв. м, на першому поверсі будівлі пасажирського терміналу "F" з швидкомонтуючих легких конструкцій (інв. № 47570) - 840 024,00 грн без ПДВ;

- частини приміщення № 1, площею 10,0 кв. м., на першому поверсі будівлі пасажирського терміналу "F" з швидкомонтуючих легких конструкцій (інв. № 47570) - 840 024,00 грн без ПДВ.

Пунктом 1.4. попереднього договору встановлено, що майно передається в тимчасове користування для розміщення та експлуатації місць із сервісного обслуговування пасажирів.

В силу вимог п. 2.1. попереднього договору тимчасовий користувач вступає у строкове платне користування майном на термін, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та актів приймання - передавання майна. Акти приймання - передавання майна підписують балансоутримвач та тимчасовий користувач.

Умовами п. 3.1. попереднього договору визначено, що оплата здійснюється тимчасовим користувачем з дати підписання сторонами актів приймання - передавання майна в користування і припиняється з дати фактичного звільнення тимчасовим користувачем майна, що підтверджується підписанням сторонами актів приймання - передавання майна (з урахуванням п. 2.4 договору).

Зі змісту п. 3.2. попереднього договору, в редакції додаткової угоди від 27.11.2019 № 1 розмір плати за користування визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 (зі змінами та доповненнями) (далі Методика), і за базовий місяць розрахунку - серпень 2019 року без врахування ПДВ становить:

- частина приміщення № 1, площею 10,0 кв. м, на першому поверсі будівлі пасажирського терміналу "F" з швидкомонтуючих легких конструкцій (інв. № 47570) - 10 500,30 грн (десять тисяч п`ятсот гривень 30 копійок);

- частина приміщення № 1, площею 10,0 кв. м, на першому поверсі будівлі пасажирського терміналу "F" з швидкомонтуючих легких конструкцій (інв. № 47570) 10 500,30 грн (десять тисяч п`ятсот гривень 30 копійок), відповідно до розрахунку плати за базовий місяць тимчасового користування нерухомим майном, що знаходиться на балансі ДП МА "Бориспіль", який є невід`ємною частиною договору.

Розмір плати за перший місяць користування визначається шляхом коригування розміру плати за базовий місяць на індекс інфляції за період з першого числа наступного за базовим місяця до останнього числа першого місяця користування.

За правилами п. 3.7. попереднього договору плата за користування майном за договором нараховується та індексується балансоутримувачем відповідно до діючих методик, затверджених постановою Кабінету Міністрів України, і перераховується тимчасовим користувачем на рахунок балансоутримувача відповідно до рахунку-фактури, який балансоутримувач надає тимчасовому користувачу щомісяця, не пізніше 15 числа місяця, що слідує за звітним. Відповідно до пропорцій розподілу, встановлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж, плата за користування спрямовується: 70 % плати до державного бюджету, 30 % - балансоутримувачу (тимчасовий користувач перераховує балансоутримувачу 100 % плати за користування майном, а балансоутримувач забезпечує перерахунок частини плати до державного бюджету України відповідно до вказаного вище розподілу).

Пунктом 3.8. попереднього договору визначено, що плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, або при відсутності передоплати в перший робочий день поточного місяця, підлягає індексації і сплачується балансоутримувачу у відповідності до чинного законодавства України, з нарахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати. Пеня нараховується до моменту повного погашення простроченої заборгованості за цим договором.

У пункті 5.4. попереднього договору визначено, що в перший робочий день кожного поточного місяця перераховувати на рахунок балансоутримувача плату за користування майном за поточний місяць в розмірі, рівному платі за базовий місяць тимчасового користування нерухомим майном, що знаходиться на балансі ДП МА "Бориспіль". З 10 числа місяця, що слідує за звітним, самостійно одержувати в бухгалтерії балансоутримувача рахунок-фактуру та акт приймання - здачі виконаних послуг, надалі - рахунок та акт відповідно. Тимчасовий користувач несе відповідальність за вчасне отримання рахунку та акту. Датою отримання рахунку та акту вважається 12 число кожного місяця незалежно від дати його фактичного отримання. Сплата рахунку здійснюється тимчасовим користувачем до 15 числа того ж місяця (тимчасовий користувач сплачує різницю в оплаті, якщо така виникла після індексації). Підписаний акт тимчасовий користувач зобов`язаний повернути в бухгалтерію балансоутримувача протягом 5-ти робочих днів з дати його отримання. Якщо протягом 5-ти робочих днів акт не буде повернутий балансоутримувачу, він вважається підписаним сторонами.

Пунктом 5.10. попереднього договору встановлено, що тимчасовий користувач зобов`язується укласти з балансоутримувачем договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання майна та надання комунальних послуг протягом 15-ти робочих днів після підписання сторонами цього договору. До моменту укладання сторонами договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання майна та надання комунальних послуг, тимчасовий користувач зобов`язаний компенсувати на користь балансоутримувача експлуатаційні витрати та витрати на утримання майна, в тому числі податку на землю, незалежно від наслідків своєї господарської діяльності, з дати підписання акту приймання - передавання майна на підставі окремо виставлених рахунків. оплата рахунків проводиться тимчасовим користувачем в порядку, встановленому п. 5.4 договору.

Відповідно до п. 5.20. попереднього договору тимчасовий користувач зобов`язується укласти з Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області (далі орендодавець) основний договір оренди до 30.11.2019 з дотриманням всіх процедур згідно з вимогами діючого законодавства.

Згідно з п. 7.3. попереднього договору балансоутримувач зобов`язується до 10 числа місяця, що слідує за звітним, виставляти тимчасовому користувачу рахунок за звітний місяць та надавати акт відповідно до п. 5.4. договору.

Даний договір набуває чинності з дати підписання його сторонами та є чинним до дати укладення основного договору оренди з орендодавцем, але в будь-якому випадку до 30.11.2019 включно, в залежності від того, яка дата наступить раніше. Після цього договір припиняє свою дію (пункт 12.1. попереднього договору).

Відповідно до акта приймання-передавання майна від 04.07.2019 № 1 до попереднього договору тимчасового користування нерухомим майном від 05.06.2019 № 02.5-14-110, складеного та підписаного між Державним підприємством "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Преміум Авіа Солюшнз", балансоутримувач передав, а тимчасовий користувач прийняв нерухоме майно, а саме частину приміщення № 1, площею 10,0 кв. м, на першому поверсі будівлі пасажирського терміналу "F" з швидкомонтуючих легких конструкцій (інв. № 47570) для розміщення та експлуатації місць із сервісного обслуговування пасажирів.

За актом приймання-передавання майна від 09.06.2020 до попереднього договору тимчасового користування нерухомим майном від 05.06.2019 № 02.5-14-110, складеного та підписаного між Державним підприємством "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Преміум Авіа Солюшнз", тимчасовий користувач передав, а балансоутримувач прийняв нерухоме майно, а саме частину приміщення № 1, площею 10,0 кв. м, на першому поверсі будівлі пасажирського терміналу "F" з швидкомонтуючих легких конструкцій (інв. № 47570) для розміщення та експлуатації місць із сервісного обслуговування пасажирів.

07.08.2019 між Державним підприємством "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (балансоутримувач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Преміум Авіа Солюшнз" (тимчасовий користувач) укладено договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання нерухомого майна та надання комунальних послуг тимчасовому користувачу № 02.5-14/1-415 (надалі договір), відповідно до умов п. 1.1. якого у зв`язку з наданням тимчасовому користувачу в строкове платне користування частини приміщення № 1, площею 10,0 кв. м. на 1-му поверсі будівлі пасажирського терміналу "F" з швидкомонтуючих легких конструкцій (інв. № 47570), для розміщення та експлуатації місць із сервісного обслуговування пасажирів далі майно або приміщення або обладнання.

Балансоутримувач надає, а тимчасовий користувач отримує та оплачує послуги, за такими вартостями (цінами), далі вартість:

- постачання теплової енергії (за 1 Гкал) 2080 грн;

- забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці одного працівника (за місяць) 42 грн;

- вода, використана для прибирання 1 кв.м. приміщення самостійно (за місяць) 3 грн;

- прибирання та вивезення твердих побутових відходів (за 1 куб.м.) 145 грн;

- створення та підтримання балансоутримувачем відповідних правових, технічних, майнових, організаційних, без пекових та інших передумов для здійснення орендарем господарської діяльності ДП МА "Бориспіль" щомісячна сплата у розмірі 45 000 грн (за кожну одиницю обладнання (кожний пакувальний автомат).

Відповідно до п. 1.2. договору нарахування ПДВ здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством України.

Згідно з п. 1.3. договору сплата за послуги здійснюється тимчасовим користувачем з 04.07.2019 (дати підписання акту 1 приймання-передавання майна від 04.07.2019 до попереднього договору тимчасового користування нерухомим майном № 02.5-14-110 від 05.06.2019).

Пунктом 1.4. договору визначено, що розмір плати за послуги залежить від фактичного їх об`єму, тарифів та витрат балансоутримувача, пов`язаних з обсягом послуг в період їх надання, якості послуг та інших випадків, передбачених чинним законодавством України.

За умовами п. 2.1.5. договору балансоутримувач зобов`язується щомісяця, до 10 (десятого) числа місяця, наступного за звітним, виставляти тимчасовому користувачу рахунок - фактуру за надані послуги за звітний місяць та складати акт приймання здачі виконаних послуг (далі акт), який є к контрольним та звітним документом сторін щодо надання отримання послуг та їх якості.

В силу вимог п 2.2.3. договору тимчасовий користувач зобов`язується щомісяця, з 10 (десятого) числа місяця, що слідує за звітним, самостійно одержувати в бухгалтерії балансоутримувача рахунок, акт та раз на рік рахунок фактуру на оплату земельного податку згідно з пунктом 1.1.3. договору. Тимчасовий користувач несе відповідальність за вчасне отримання рахунку та акту. Датою отримання рахунку та акту вважається 15 число кожного місяця незалежно від дати його фактичного отримання. Сплата рахунку здійснюється тимчасовим користувачем до 20 числа того ж місяця. Підписаний акт тимчасовий користувач зобов`язаний повернути в бухгалтерію балансоутримувача протягом 5 робочих днів з дати його отримання або надати в цей строк вмотивовану відмову від його підписання. Якщо протягом 5 робочих днів акт не буде повернутий балансоутримувачу та не надана в цей строк вмотивована відмова від його підписання, він вважається підписаним сторонами.

Акт підписується керівниками сторін або призначеними керівниками повноважними особами (за умови надання документів про надання таких повноважень).

Договір набирає чинності з моменту укладання та діє до 30.11.2019 включно. Датою укладання договору вважається пізніша дата, якщо договір підписується сторонами окремо (п. 6.1. договору).

Листом від 16.12.2019 № 19-22/1-1880 позивач повідомив відповідача про зміну вартості послуг з 01.01.2020, а саме: постачання теплової енергії - за 1 Гкал 2350,00 грн без ПДВ; забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці одного працівника 0 за місяць 50,00 грн; вода, використана для прибирання 1-го кв. м приміщення самостійно - за місяць 4,00 грн.

На виконання умов договору, позивач виставляв відповідачу рахунки-фактури на оплату за надані послуги, а саме: за березень 2020 року № 61/295 - 54 371,06 грн; за квітень 2020 року № 61/388 - 54 219,35 грн; за травень 2020 року № 61/511 - 54 204,68 грн; по 9 червня 2020 року № 61/606 - 16 261,26 грн; № 61/627 - 0 грн 82 коп.

До того ж, в матеріалах справи наявні акти приймання-здачі виконаних послуг за договором, а саме: від 31.03.2020 на суму 54 371,06 грн; від 30.04.2020 на суму 54 219,35 грн; від 31.05.2020 на суму 54 204,68 грн; від 30.06.2020 на суму 16 261,26 грн; від 30.06.2020 на суму 0 грн 82 коп.

Вищенаведені акти приймання-здачі виконаних послуг не підписані замовником. При цьому, на актах від 31.03.2020, від 30.04.2020 та від 31.05.2020 замовником зроблено відмітку про те, що послуги, вказані в акті, не надавались, у зв`язку з неможливістю використання об`єкту, за які орендар не відповідає, а саме встановлення уповноваженим органом державної влади обмежувальних заходів щодо використання майна.

Звертаючись з позовними вимогами позивач послався на неналежне виконанням відповідачем договірних зобов`язань в частині повної своєчасної сплати орендної плати за період з березня по червень 2020 року.

У зв`язку з чим, просив суд першої інстанції стягнути з відповідача 150 986,99 грн основного боргу, 5661,23 грн пені та 1343,18 грн 3 % річних.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.01.2021 позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Преміум Авіа Солюшнз" на користь Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" 150 986,99 грн основної заборгованості, 1334,29 грн 3 % річних, 5625,69 грн пені та судовий збір у розмірі 2369,20 грн. В іншій частині позову щодо заявлених вимог про стягнення 35,54 грн пені та 8,89 грн 3 % річних відмовлено.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

В силу вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, вивчивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого судового рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

З огляду на вищенаведене та встановленням факту невиконання відповідачем обов`язку за договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання нерухомого майна та надання комунальних послуг тимчасовому користувачу від 07.08.2019 № 02.5-14/1-415 та факту наявності заборгованості за отримані послуги у розмірі 150 986,99 грн, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що вимоги позивача щодо стягнення суми основного боргу підлягають задоволенню у повному обсязі.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивач просив суд першої інстанції стягнути з відповідача на свою користь 5 661,23 грн пені та 1343,18 грн 3 % річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 4.2. договору встановлено, що тимчасовий користувач зобов`язаний, в разі несвоєчасної оплати отриманих послуг та/або у разі порушення строків відшкодування витрат балансоутримувача по зберіганню окремого індивідуально визначеного майна тимчасового користувача сплачувати балансоутримувачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України що діяла в період, за який сплачується пеня від суми заборгованості за кожний день прострочення. Пеня нараховується до моменту повного погашення заборгованості за цим договором.

Суд першої інстанції встановив, що доданий до позовної заяви арифметичний розрахунок пені та 3 % річних за актом від 31.05.2020 на суму 54 204,68 грн є неправильним, оскільки позивачем, з урахуванням ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, неправильно визначено день початку прострочення обов`язку з оплати наданих послуг.

За перерахунком суду першої інстанції, сума пені за прострочення відшкодування вартості послуг за актом від 31.05.2020 на суму 54 204,68 грн становить 1563,94 грн. Відтак, вимоги про стягнення пені в сумі 5661,23 грн підлягають частковому задоволенню на суму 5625,69 грн, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.

За перерахунком місцевого господарського суду, сума 3 % річних за прострочення відшкодування вартості послуг за актом від 31.05.2020 на суму 54 204,68 грн становить 1334,29 грн, з чим також погоджується суд апеляційної інстанції.

З огляду на вищенаведене та доведення факту несвоєчасності виконання грошового зобов`язання за договором, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені підлягають частковому задоволенню за розрахунком суду у розмірі 5625,69 грн, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 % річних підлягають частковому задоволенню за розрахунком суду у розмірі 1334,29 грн.

Твердження відповідача про те, що матеріали справи не містять доказів в підтвердження надання позивачем відповідних послуг, судовою колегією до уваги не приймаються, оскільки пунктом 2.2.3. договору встановлено, що тимчасовий користувач зобов`язується щомісяця, з 10 (десятого) числа місяця, що слідує за звітним, самостійно одержувати в бухгалтерії балансоутримувача рахунок, акт та раз на рік рахунок - фактуру на оплату земельного податку згідно з пунктом 1.1.3. договору. Тимчасовий користувач несе відповідальність за вчасне отримання рахунку та акту. Сплата рахунку здійснюється тимчасовим користувачем до 20 числа того ж місяця.

Таким чином, відповідно до умов договору оплата послуг не ставиться в залежність від підписання/не підписання актів.

Посилання відповідача на запровадження Кабінетом Міністром України заборони та обмеження щодо здійснення господарської діяльності, виконання повітряних перевезень, в`їзду/ виїзду на/з території України, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Пунктами 5.1. - 5.4. договору визначено, що сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обов`язків, передбачених договором, якщо це є наслідком обставин непереборної сили, що виникли після укладення договору в результаті подій надзвичайного характеру, яка жодна із сторін не могла не передбачити, на попередити, включаючи, але не обмежуючись переліченим: пожежі, повені, землетруси, воєнні дії, страйки, що перешкоджають виконанню договірних зобов`язань у цілому або частково, якщо ті обставини безпосередньо вплинули на виконання обов`язків, передбачених договором, на період їх дії (далі - форс-мажор).

Сторона, для якої склалась неможливість виконання обов`язків за договором, зобов`язана у письмовій формі повідомити іншу сторону протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з моменту настання форс-мажору. Відсутність такого повідомлення позбавляє відповідну сторону права посилатись на форс-мажор у майбутньому.

Якщо дія форс-мажору триває більше 30 (тридцяти) календарних днів, кожна з сторін має право на розірвання договору і не несе відповідальності за таке розірвання за умови, що вона повідомить про це іншу сторону не пізніше, як за 20 (двадцять) календарних днів до розірвання.

Достатнім доказом дії форс-мажору є документ, виданий Торгово-промисловою палатою України або іншим уповноваженим органом України.

Однак, у матеріалах справи відсутні відповідні письмові повідомлення відповідача про неможливість виконання обов`язків за договором, відтак, відсутність такого повідомлення позбавляє відповідну сторону права посилатись на форс-мажор у майбутньому.

При цьому, відповідачем не надано до матеріалів справи документу, виданого Торгово-промисловою палатою України або іншим уповноваженим органом України в підтвердження форс-мажору.

Доводи відповідача щодо невірного застосування місцевим господарським судом до спірних правовідносин пункту 14 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України та пунктів 5.1 - 5.4 договору, колегією суддів оцінюються критично, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 14 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України установити, що з моменту встановлення карантину, введеного Постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11.03.2020 № 211 (із наступними змінами і доповненнями), і до його відміни (скасування) в установленому законом порядку, "плата за користування нерухомим майном (його частиною) підлягає зменшенню за вимогою наймача, який здійснює підприємницьку діяльність з використанням цього майна, впродовж усього часу, коли майно не могло використовуватися в підприємницькій діяльності наймача в повному обсязі через запроваджені обмеження та (або) заборони.

У випадку, визначеному абзацом першим цього пункту, розмір плати за користування майном не може перевищувати сукупний (пропорційно до орендованої площі) обсяг витрат, які наймодавець здійснив або повинен буде здійснити за відповідний період для внесення плати за землю, сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, і сплати вартості комунальних послуг.

Зазначені витрати покладаються на наймача як плата за користуванням майном за відповідний період пропорційно площі нерухомого майна, яку він наймає відповідно до договору, якщо договором не передбачений обов`язок наймача самостійно сплатити ці витрати повністю або частково".

Отже, законодавець встановив, що з моменту встановлення карантину і його відміни за вимогою наймача може бути зменшено лише орендну плату, про те наймач зобов`язаний сплатити витарти по вартості комунальних послуг.

Як вбачається з матеріалів справи предметом спору, що виник між позивачем та відповідачем, є стягнення заборгованості щодо витрат по сплаті комунальних послуг за орендоване майно, а тому відповідач має їх сплатити незалежно від використання чи не використання орендованого майна.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно та обгрунтовано застосував до спірних правовідносин положення пункту 14 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України та також умови пунктів 5.1. 5.4.договору.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

При цьому, судова колегія зауважує на тому, що висновок Північного апеляційного господарського суду викладений у постанові від 09.11.2021 у справі № 910/4808/21, яка набрала законної сили та є чинною, колегією суддів не береться до уваги, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 279 Господарського процесуального кодексу України, відповідач при розгляді даної справи в суді першої інстанції не заявляв про непідсудність справи.

Інші доводи викладені відповідачем у апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

В свою чергу, наведені позивачем у відзиві на апеляційну скаргу доводи є документально обґрунтованими та такими, що неналежним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді даної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки за результатами апеляційної скарги

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення місцевого господарського суду є законним та обґрунтованим.

Таким чином, судова колегія вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у даній справі судового рішення не вбачається.

Судові витрати

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Преміум Авіа Солюшнз" залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2021 у справі № 910/15169/20 без змін.

Матеріали справи № 910/15169/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 289 ГПК України.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді Є.Ю. Шаптала

К.В. Тарасенко