ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
"21" лютого 2022 р.м. Одеса Справа № 916/3632/21
Господарський суд Одеської області у складі судді Д`яченко Т.Г.
при секретарі судового засідання Аганін В.Ю.
розглянувши справу №916/3632/21
Про солідарне стягнення 624056,96 грн.
від позивача - Атракович К.О., адвокат за ордером
від відповідачів - не з`явились
Встановив: Товариство з обмеженою відповідальністю „РБТ-ГРУП звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариство з обмеженою відповідальністю „Магістраль Таєрс, Фізичної особи-підприємця Марініча Сергія Володимировича про солідарне стягнення боргу у розмірі 624056,96 грн.
Ухвалою господарського суду Одеської області від 30.11.2021р. прийнято позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю „РБТ-ГРУП до розгляду та відкрито провадження у справі №916/3632/21. Справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на "22" грудня 2021 р. о 11:50. Запропоновано відповідачам підготувати та надати до суду і одночасно надіслати позивачеві відзив на позов, оформлений з урахуванням вимог, встановлених ст.165 ГПК України, протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. Викликано учасників справи у підготовче засідання, призначене на 22.12.2021р. о 11:50.
Одночасно з поданням позовної заяви до суду, Товариством з обмеженою відповідальністю „РБТ-ГРУП було подано заяву про забезпечення позову, відповідно до якої позивач просив суд накласти арешт на рахунки та все майно Товариства з обмеженою відповідальністю „Магістраль Таєрс та Фізичної особи-підприємця Марініча Сергія Володимировича.
Ухвалою господарського суду Одеської області від 30.11.2021р. відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю „РБТ-ГРУП у задоволенні заяви про забезпечення позову за вх. № 2-1424/21 від 29.11.2021р. у справі № 916/3632/21.
Ухвалою господарського суду Одеської області від 22.12.2021р. продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі №916/3632/21 на 30 днів до 02.03.2021р. Відкладено підготовче засідання на "24" січня 2022р. о 12:45. Викликано учасників справи у підготовче засідання, призначене на 24.01.2022р. о 12:45.
Ухвалою господарського суду Одеської області від 24.01.2022р. закрито підготовче провадження у справі № 916/3632/21. Призначено справу до судового розгляду по суті в засіданні суду на "21" лютого 2022 р. о 10:30. Викликано учасників справи у судове засідання, призначене на 21.02.2022р. о 10:30.
Позивач підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просить суд їх задовольнити.
Відповідачами відзиву на позовну заяву не надано, відповідачі свого права на захист не використали, хоча відповідачів було належним чином повідомлено про дату, час та місце проведення засідання суду, шляхом скерування на їх адресу ухвал суду, однак кореспонденція суду повернулась без вручення з зазначенням поштовою організацією, що адресами відсутні за вказаною адресою.
У судові засідання відповідачі не з`являлись, про поважність причин відсутності суд не повідомляли, будь-яких клопотань чи заяв до господарського суду Одеської області від відповідачів не надходило.
Згідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Приймаючи до уваги, що судове відправлення скеровувалось судом на адресу реєстрації відповідачів, а також відсутність жодних клопотань з боку відповідачів про відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представників відповідачів, за наявними в ній матеріалами відповідно до п.9 ст.165 ГПК України.
У судовому засіданні 21.02.2022 року судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено 22.02.2022р.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив.
06.10.2020р. між Товариством з обмеженою відповідальністю „РБТ-ГРУП (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Магістраль Таєрс (покупець) було укладено Договір поставки №МТС-РБТ-0610-2020 (з відстроченням платежу), за умовами якого постачальник зобов`язується поставити покупцеві автомобільні товари. (надалі товар).
Відповідно до п. 1.2. Договору, поставка товару на підставі цього Договору здійснюється окремими партіями, відповідно до заявок покупця та/або видаткових накладних до цього Договору, оформлених на підставі поданих покупцем заявок.
Згідно до п. 2.1. Договору, ціна (вартість) кожної партії товару узгоджується сторонами та вказується у рахунках-фактурах та видаткових накладних, яка є невід`ємною частиною цього Договору.
Відповідно до п. 3.1. Договору визначено, що оплата за товар здійснюється шляхом перерахування грошової суми покупцем на розрахункових рахунок постачальника протягом 14 календарних днів з моменту проведення відвантаження. Підставою для оплати є рахунок або видаткова накладна. (п. 3.2. Договору).
Згідно до п. 5.4. Договору, товар вважається прийнятим і таким, що належить покупцю з моменту підписання видаткової накладної представником покупця.
Відповідно до п. 9.4.2. Договору, покупець зобов`язується своєчасно здійснювати необхідні розрахунки з постачальником.
Умовами п. 10.2. Договору сторонами було узгоджено, що за порушення зобов`язань встановлених даним Договором винна сторона сплачує штраф у розмірі 20% від загальної вартості невиконаного зобов`язання. У випадку порушення умов оплати, встановлених розділом 3, покупець сплачує постачальнику окрім штрафу зазначеного у даному пункті, пеню у розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожен день затримку платежу.
Відповідно до п. 12.1. Договору, Договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє протягом одного календарного року. В разі, якщо жодна із сторін не виявить бажання про припинення строку дії цього Договору, шляхом надіслання відповідного повідомлення, строк дії Договору автоматично продовжується на наступний календарний рік на тих самих умовах без обмеження кількості таких пролонгацій.
Поряд з цим, 05.02.2021р. між Товариством з обмеженою відповідальністю „РБТ-ГРУП (сторона-1) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Магістраль Таєрс (сторона-2) та Фізичною особою-підприємцем Марінічем Сергієм Володимировичем (поручитель) було укладено Договір поруки №1, за умовами якого поручитель зобов`язується перед стороною-1 відповідати за виконання стороною-2 усіх його зобов`язань перед стороною-1 в повному обсязі, що виникли з Договору №МТС-РБТ-0610-2020 від 06.10.2020р.
06.10.2020р. було укладено Додаткову угоду №1 до Договору №МТС-РБТ-0610-2020 від 06.10.2020р.
Позивачем було зазначено суду, що 20.01.2021р. відповідачу була направлена Вимога вих. №01/16 від 20.01.2021 року, на яку позивач не отримав відповідь. Всупереч вимогам норм чинного законодавства та вимог позивача, відповідач не виконав своїх зобов`язань, у зв`язку з чим позивач і змушений звернутися до суду для захисту порушених прав та законних інтересів.
Позивач зазначає, що 06.10.2020р. була підписана Додаткова угода №1 до договору поставки №МТС-РБТ-0610-2020 про використання між Товариствами в документообігу електронних документів за допомогою системи електронного документообігу. Таким чином у позивача наявні Акти звіряння та видаткові накладні за весь період співпраці за Договором за допомогою системи електронного документообігу М.Е.Dос. та видаткові накладні, згідно яких наявна заборгованість за Договором.
Згідно останнього акту звіряння взаємних розрахунків за період: 01.03.2021 - 31.03.2021 заборгованість складає 424 816,00 грн., але 02 квітня 2021 року відповідач перерахував 1800,00 грн. відповідно платіжного доручення №904 від 02.04.2021р, більше ніяких розрахунків Відповідач не робив. На даний час загальна заборгованість за Договором складає: 423016,00 грн. Отже, крім заборгованості за зобов`язаннями згідно договору, відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача пеню, штраф, інфляційні збитки та відсотки за користування чужими коштами.
Суд, розглянувши матеріали справи, вислухавши у судових засіданнях пояснення представника позивача, проаналізувавши норми чинного законодавства, дійшов таких висновків.
До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.
У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.
Згідно ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Статтею 193 Господарського Кодексу України та статтею 526 Цивільного Кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України).
Відповідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно до п. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно вимог ст. 629 Цивільного Кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Як встановлено судом, правовідносини між Товариством з обмеженою відповідальністю „РБТ-ГРУП, як постачальником, та Товариством з обмеженою відповідальністю „Магістраль Таєрс, як покупцем, виникли на підставі укладеного між ними 06.10.2020р. Договору поставки №МТС-РБТ-0610-2020 (з відстроченням платежу).
Стаття 712 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.
Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено що, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.
Відповідно до ст.655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно ст.656 Цивільного кодексу України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.
За положеннями ст.662 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.
Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст.663 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ч.1 ст.664 Цивільного кодексу України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.
Відповідно ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Також судом досліджено підписаний між сторонами Акт звіряння взаємних розрахунків, який, відповідно до позиції, що викладена у постанові Верховного Суду від 04.12.2019р. в рамках справи №916/1727/17, є доказом, що свідчить про фактичне визнання відповідачем наявності у нього перед позивачем боргу.
Дослідивши обставини спору, судом було встановлено факт неналежного виконання Товариством з обмеженою відповідальністю „Магістраль Таєрс прийнятих на себе зобов`язань за умовами Договору поставки №МТС-РБТ-0610-2020 (з відстроченням платежу) від 06.10.2020р. щодо оплати вартості отриманого з боку позивача товару, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами - видатковими накладними, не спростовано з боку відповідача належними та допустимими доказами за час розгляду справи, у зв`язку з чим, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по сплаті 423016,00 грн. основного боргу за отриманий товар - є обґрунтованими, підтверджені відповідними доказами і підлягають задоволенню судом.
Відповідно до ст. 230 Господарського Кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Згідно ст. 549 Цивільного Кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Статтею 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Так умовами договору визначено, зокрема, що за порушення зобов`язань встановлених даним Договором винна сторона сплачує пеню у розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожен день затримку платежу та позивачем було здійснено нарахування пені у розмірі 0,1 % за прострочення виконання грошового зобов`язання.
Приймаючи до уваги, що розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, судом було здійснено перерахунок пені.
Також позивачем відповідно до п. 10.2. Договору було здійснено нарахування штрафу у розмірі 20% від загальної вартості невиконаного зобов`язання.
Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Поряд з цим, 05.02.2021р. між Товариством з обмеженою відповідальністю „РБТ-ГРУП (сторона-1) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Магістраль Таєрс (сторона-2) та Фізичною особою-підприємцем Марінічем Сергієм Володимировичем (поручитель) було укладено Договір поруки №1, за умовами якого поручитель зобов`язується перед стороною-1 відповідати за виконання стороною-2 усіх його зобов`язань перед стороною-1 в повному обсязі, що виникли з Договору №МТС-РБТ-0610-2020 від 06.10.2020р.
Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою і заставою. Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.554 ЦК України, разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Приписами ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Згідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на вказане, враховуючи положення договору поруки, суд вказує, що обов`язок зі сплати заборгованості, наявний як у Товариства з обмеженою відповідальністю „Магістраль Таєрс так і у Фізичної особи-підприємця Марініча Сергія Володимировича, як поручителя.
Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи часткове задоволення позову, відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При цьому, враховуючи висновки пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", викладені у абз.3 п.4.1 постанови від 21.02.2013 р. № 7 (із змінами) стосовно того, що солідарне стягнення судових витрат законом не передбачено, судовий збір у сумі 8655,12 грн., розрахований пропорційно розміру задоволених вимог позивача, покладається на відповідачів в рівних частинах по на кожного, а саме 4327,56 грн.
Керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
1.Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю „РБТ-ГРУП задовольнити частково.
3.В іншій частині позову відмовити.
Повний текст рішення складено 22 лютого 2022 р.
Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Т.Г. Д`яченко