ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2022 року м. ЧернівціСправа № 926/5111/21

Господарський суд Чернівецької області у складі судді Дутки В.В., при секретарі судового засідання Боднарчуку В.В., розглянувши матеріали справи

за позовом товариство з обмеженою відповідальністю ТЕРМЕКС, м. Чернівці

до обслуговуючого кооперативу Житлово будівельний кооператив Сімейний квартал, м. Чернівці

про стягнення заборгованості в сумі 4471,12 грн

представники

від позивача Савінов А.О., довіреність від 14.01.2022

від відповідача не з`явилися

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю ТЕРМЕКС звернулося до Господарського суду Чернівецької області з позовом до обслуговуючого кооперативу Житлово будівельний кооператив Сімейний квартал про стягнення заборгованості за договором поставки від 27.09.2021 в сумі 81124,11 грн, з яких : 78810,00 грн основна заборгованість; 1967,32 грн пеня та 346,79 грн три відсотки річних.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов укладеного договору поставки щодо оплати вартості поставленого товару, в зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача 81124,11 грн заборгованості.

Ухвалою від 17.12.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Розгляд справи призначено у судовому засіданні на 17.01.2022.

Ухвалою від 17.01.2022 відкладено розгляд справи на 01.02.2022.

31.01.2021 через підсистему Електронний суд від представника позивача надійшло клопотання про зменшення позовних вимог у зв`язку зі сплатою відповідачем заборгованості в сумі 78810,00 грн. Відтак, до стягнення позивач заявляє 3819,88 грн пені, 651,24 грн 3% річних, загалом у сумі 4471,12 грн. Крім того, представник позивача просить включити до судових витрат 8000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Дутки В.В. з 24.01.2022 по 01.02.2022, судове засідання призначене на 01.02.2022 не відбулося.

Ухвалою від 02.02.2022 судове засідання призначено на 17.02.2022.

У судовому засіданні 17.02.2022 представник позивача просив задовольнити зменшені позовні вимоги.

Відповідач відзиву на позов не подав, його представник в засідання не з`явився.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи те, що відповідач не скористався наданим йому законом правом подати письмові заперечення проти позову, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписами ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, в тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

27 вересня 2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Термекс» (далі - позивач) та Обслуговуючим кооперативом «Житлово будівельний кооператив «Сімейний квартал» (далі - відповідач) було укладено договір поставки на умовах передоплати №27/09 та додаткова угода до договору про надання відстрочки платежу (далі - Договір).

Згідно п.1.1. Договору, Постачальник передає Покупцю, а Покупець приймає і оплачує побутову техніку та комплектуючі до неї, далі «товар», на умовах цього Договору.

Згідно із ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ст. 193 ГК України та ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

На виконання умов Договору позивач передав відповідачу Товар на суму 184 010, 00 грн., що підтверджується видатковою накладною №3403 від 29 вересня 2021р.

Однак відповідач, всупереч умов укладеного договору, виконав свої зобов`язання з оплати товару лише частково в сумі 105 200, 00 грн., шляхом здійснення передоплати в сумі 55 200, 00 грн. згідно банківської виписки від 28.09.2021 та наступних оплат 25 000, 00 грн, банківська виписка від 27.10.2021, та 25 000 грн. банківська виписка від 05.11.2021.

Згідно умов п.2.1 додаткової угоди до Договору відповідач зобов`язується сплатити повну вартість переданого йому товару протягом календарного місяця з моменту підписання договору.

Оскільки Договір підписаний 27.09.2021, то за умовами п.2.1. додаткової угоди до Договору, календарний місяць наданий для відстрочення оплати сплинув 27.10.2021.

Таким чином, станом на момент звернення до суду з відповідним позовом заборгованість в сумі 78 810, 00 грн. відповідачем не погашена.

Після відкриття провадження у справі, відповідач сплатив борг у розмірі 78 810, 00 грн, що підтверджується банківською випискою від 26.01.2022.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що відповідач товар, поставлений позивачем, оплатив з порушенням умов п.2.1. додаткової угоди до Договору, відтак допустив порушення зобов`язання.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Згідно з пунктом 3.1. Договору поставки, при затримці Покупцем платежу за товар, поставлений йому з відстрочкою платежу, Постачальник має право нарахувати Покупцеві, починаючи з 1 дня прострочення платежу неустойку у вигляді пені в розмірі 0,15 % за кожний день прострочення від несплаченої суми.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені за визначений позивачем період з 28.10.2021 по 26.01.2022, суд встановив, що її розмір становить 3819,88 грн, та є обґрунтованим. Отже, вимога про стягнення з відповідача пені заявлена позивачем правомірно та підлягає задоволенню в розмірі 3819,88 грн.

Крім того, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи наведене та перевіривши наданий позивачем розрахунок трьох процентів річних за період з 28.10.2021 по 26.01.2022 на суму 651,24 грн, суд зазначає, що він є арифметично вірним, відповідає умовам Договору, а відтак позовні вимоги в цій частині також є обґрунтованими.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що в матеріалах справи відсутні, а відповідачем, не надані докази, які б спростовували наявність заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення 3819,88 грн пені, 651,24 грн 3% річних, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн, суд зазначає таке.

Статтею 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 ГПК України).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16).

Так в якості доказів, що підтверджують надання правової допомоги до матеріалів справи додано: договір про надання правової допомоги від 01.04.2019 №1/4ЮО, укладений між Адвокатським бюро «Крушельницького» та ТОВ «Термекс»; додаткова угода до договору, в якій погоджено вартість правової допомоги в розмірі 9500,00 грн; акт наданих послуг від 27.01.2022 на суму 8000,00 грн.

Суд зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" (постанова Верховного Суду від 07.09.2020 у справі №910/4201/19).

Досліджуючи надані позивачем докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що наданих доказів достатньо для встановлення факту надання АБ «Крушельницького» професійної правничої допомоги позивачеві у справі №926/5111/21.

Заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідає критерію розумності їхнього розміру, є співмірним із складністю справи, обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), підтверджується відповідними доказами. Клопотань від відповідача щодо зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу до суду не надходило.

При цьому суд зазначає, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 126 ГПК України). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Приймаючи до уваги викладене, з огляду на заявлену позивачем ціну позову, обсяг та зміст наданих адвокатом послуг, а також те, що позовні вимоги у справі задоволено, суд дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8000,00 грн є обґрунтованими та підлягають стягненню з відповідача.

Згідно п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, відшкодування витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України, за правомірно заявлені позовні вимоги покладається на відповідача у розмірі 2270,00 грн.

Керуючись ст.ст. 129, 232-233, 238 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з обслуговуючого кооперативу Житлово будівельний кооператив Сімейний квартал (58000, м.Чернівці, вул.Чкалова, 13, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю ТЕРМЕКС (58032, м.Чернівці, вул.Головна, 246, ) 3819,88 грн пені, 651,24 грн 3% річних, 8000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, 2270,00 грн судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 21.02.2022.

Суддя В.В.Дутка