ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2022 р. Справа№ 910/6911/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Коробенка Г.П.

Тарасенко К.В.

за участю секретаря судового засідання Кузьменко А.М.

представники сторін:

від позивача за первісним позовом: Дяченко Л.М.

від відповідача за первісним позовом: Шевчук О.С. (довіреність, посвідчення адвоката № ЗП001588 від 28.02.2018)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВБК "Київбуд"

на рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2021 (повний текст складено 18.10.2021)

у справі № 910/6911/21 (суддя Босий В.П.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інокс-Л"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВБК "Київбуд"

про стягнення 125 132,25 грн

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВБК "Київбуд"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інокс-Л"

про стягнення 72 283,73 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інокс-Л" звернулося до Господарського суду міста Києва з первісним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВБК "Київбуд" про стягнення 125 132,25 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем за первісним позовом грошового зобов`язання за договором підряду на проведення ремонтно-монтажних робіт №09/09-2020 від 09.09.2020, у зв`язку з чим позивач за первісним позовом вказував на наявність заборгованості у розмірі 109 140,27 грн, а також заявив про стягнення з відповідача за первісним позовом пені у розмірі 6640,91 грн, 3% річних у розмірі 1 604,16 грн та інфляційних у розмірі 7746,91 грн.

Під час розгляду справи судом першої інстанції, від відповідача за первісним позовом надійшов зустрічний позов, в якому заявник посилався на неналежне виконання позивачем за первісним позовом зобов`язання з виконання робіт за договором підряду на проведення ремонтно-монтажних робіт №09/09-2020 від 09.09.2020, у зв`язку з чим відповідач за первісним позовом заявив про стягнення з позивача за первісним позовом суми передоплати у розмірі 72 283,73 грн.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.09.2021 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Інокс-Л" задоволено частково. Вирішено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВБК "Київбуд" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інокс-Л" заборгованість у розмірі 109 140,27 грн, пеню у розмірі 1931,63 грн, 3% річних у розмірі 430,58 грн, інфляційні у розмірі 2632,35 грн та судовий збір у розмірі 2070,50 грн. В іншій частині в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Інокс-Л" відмовлено. В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ВБК "Київбуд" відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "ВБК "Київбуд" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2021 в частині первісного позову та в частині зустрічного позову, і прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні первісних позовних вимог, та задовольнити зустрічні позовні вимоги.

Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів

В обґрунтування наведеної позиції, викладеної у апеляційній скарзі, відповідач за первісним позовом зазначає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення неправильно застосовано норми матеріального права, а також висновки викладені в оскаржуваному судовому рішенні не відповідають встановленим обставинам справи.

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача за первісним позовом зводяться до того, що позивачем за первісним позовом не були виконані обумовлені договором роботи у визначений строк, у зв`язку з чим відповідач за первісним позовом був змушений здійснювати ці роботи власними силами та шляхом залучення третіх осіб та понести збитки у вигляді додаткових витрат. Крім того, відповідач за первісним позовом вказує, що він відмовився від договору та вимагав у позивача за первісним позовом повернути суму отриманої передоплати за етапи робіт.

Окрім цього, на думку відповідача за первісним позовом, місцевим господарським судом в оскаржуваному рішенні не було взято до уваги те, що:

- інтерес замовника отримати роботи виключно у строк визначений договором обумовлений в першу чергу існуванням у замовника зобов`язань перед Управлінням освіти Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації за договором про закупівлю послуг №228 від 28.08.2020 (зі строком до 31.12.2020), предметом якого є поточний ремонт асфальтного покриття та огорожі шкільного подвір`я за адресою: вул. Голосіївська, 12, Голосіївського району міста Києва, Ліцей №241;

- ні по І етапу, ні по ІІ етапу робіт підрядником не було складено актів виконаних робіт, і лише 25.02.2021 складено акт про виконання начебто всього обсягу робіт, які вже станом на цей час були виконані іншими підрядниками;

- не надано оцінку тому, що за цивільно-правовими договорами, укладеними з третіми особами (підрядниками), наявні також підтверджуючі документи про сплату вартості виконаних по цим договором робіт (наданих послуг), які датуються листопадом та груднем 2020 року, тобто саме у той період, коли замовник змушений був у стислі строки завершувати роботи, щоб здати їх вчасно та виконати договір про закупівлі послуг №228 від 28.08.2020 перед головним замовником - Управлінням Голосіївської районної ради у місті Києві державної адміністрації;

- у зв`язку з фактичним невиконанням підрядником робіт та завершення робіт силами та коштами замовника, така грошова сума, сплачена на користь позивача за первісним позовом втрачає ознаки авансу та стає майном (грошовими коштами), набутими підрядником без достатньої правової підстави.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу та узагальнення його доводів

У відзиві на апеляційну скаргу позивач за первісним позовом проти задоволення апеляційних вимог заперечує повністю, з огляду на те, що позивачем за первісним позовом були виконані роботи за спірним договором належним чином, а у відповідача за первісним позовом не було жодних претензій до такого виконання.

При цьому, у відзиві на апеляційну скаргу позивач за первісним позовом просить суд апеляційної інстанції рішення місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування судового рішення є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду першої інстанції прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.11.2021, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВБК "Київбуд" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2021 у справі №910/6911/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді: Коробенко Г.П., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2021 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/6911/21. Відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ВБК "Київбуд" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2021 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №910/6911/21.

До Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/6911/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.12.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВБК "Київбуд" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2021 у справі №910/6911/21 залишено без руху, надавши скаржнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині. Зобов`язано Державне підприємство "Інформаційні судові системи" надіслати на адресу Північного апеляційного господарського суду докази підтвердження зарахування сплати судового збору відповідно до платіжного доручення №580 від 02.11.2021 у розмірі 3105,75 грн.

15.12.2021 до суду апеляційної інстанції від Товариства з обмеженою відповідальністю "ВБК "Київбуд", електронною поштою, надійшло клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги до якого долучено платіжне доручення №612 від 06.12.2021 на суму 229,25 грн.

Також, 15.12.2021 від Державного підприємства "Інформаційні судові системи", електронною поштою, до суду апеляційної інстанції надійшло підтвердження щодо зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України за відповідним платежем.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.12.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ВБК "Київбуд" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2021 у справі №910/6911/21. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2021 у справі №910/6911/21 до винесення Північним апеляційним господарським судом судового акту за результатами розгляду апеляційної скарги; розгляд апеляційної скарги призначено на 13.01.2022.

13.01.2022 судове засідання не відбулося, у зв`язку з перебуванням суддів Коробенко Г.П. та Тарасенко К.В. у відпустках.

Після виходу суддів Коробенко Г.П. та Тарасенко К.В. з відпусток, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2022 призначено справу № 910/6911/21 до розгляду на 15.02.2022.

В судове засідання, яке відбулося 15.02.2022, з`явилися представники сторін, які підтримали свої правові позиції щодо апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

09.09.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ВБК "Київбуд" (замовник, відповідач за первісним позовом) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інокс-Л" (підрядник, позивач за первісним позовом) був укладений договір підряду на проведення ремонтно-монтажних робіт №09/09-2020 (надалі договір), відповідно до п. 1.1 якого в порядку, строки та на умовах, визначених цим договором, замовник доручає, а підрядник зобов`язується на свій ризик, своїми інструментами і механізмами, без врахування матеріалів, виконати комплекс робіт згідно специфікації замовника - додатку до договору, що є невід`ємною частиною договору підряду, а замовник зобов`язується прийняти виконані роботи та оплатити їх вартість.

Пунктом 1.3 договору передбачено, що об`єми та вартість робіт можуть бути змінені за попередньою домовленістю сторін, що оформляється додатковою угодою до цього договору.

Згідно з п. 2.1 договору вартість робіт по договору визначається в специфікації замовника.

За змістом п. 3.1 договору розрахунки за виконані роботи за цим договором здійснюються замовником у порядку та в строки, визначені у специфікації, остаточний розрахунок проводиться на підставі довідки про вартість виконаних будівельних робіт (форма КБ-3) та актів приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в), оформлених підрядником або замовником (за домовленістю) за фактично виконані об`єми робіт.

Специфікацією №1 до договору сторони погодили: початок виконання робіт - 09.09.2020; строк виконання робіт - 20 календарних днів; вартість робіт, які визначаються в кошторисі - 181 424,00 грн. з ПДВ.

Також вказаною специфікацією погоджено, що оплата здійснюється в 3 етапи:

- І етап - 60% передоплата за виготовлення, фарбування та встановлення 113,33 м.п. металевого забору, а саме 60% від 60 472,88 грн., що становить 36 283,73 грн. - 09.09.2020, і 40% протягом 3 днів після повного завершення монтажних робіт першої частини металевого забору; при бетонуванні стовпчиків І етапу оплачуємо 60% передоплати за ІІ етап;

- ІІ етап - 60% передоплата за виготовлення, фарбування та встановлення наступних 113,33 м.п. металевого забору, а саме 60% від 60 472,88 грн. , що становить 36 283,73 грн. - 12.09.2020, і 40% протягом 3 днів після повного завершення монтажних робіт другої частини металевого забору;

- ІІІ етап - протягом 6 календарних днів з моменту підписання акту виконаних робіт з виготовлення, фарбування та встановлення всього металевого забору, що передбачено договором - залишок в розмірі 60 472,88 грн. - 29.09.2020 - 05.10.2020.

На виконання умов договору відповідачем за первісним позовом було перераховано позивачу за первісним позовом передоплату у розмірі 72 283,73 грн, що підтверджується банківськими виписками з рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю "Інокс-Л".

Як зазначає позивач за первісним позовом, підрядні роботи ним належним чином були виконані, за наслідком чого складений та направлений на підпис відповідачу акт приймання виконаних підрядних робіт за жовтень 2020 року.

Спір у справі за первісним позовом виник, у зв`язку з неналежним, на думку позивача за первісним позовом, виконанням відповідачем за первісним позовом грошового зобов`язання з оплати виконаних підрядних робіт, у зв`язку з чим позивач вказував на наявність заборгованості у розмірі 109 140,27 грн.

Також позивачем з первісним позовом заявлено вимогу про стягнення з позивача за первісним позовом пені у розмірі 6640,91 грн, 3% річних у розмірі 1604,16 грн та інфляційних у розмірі 7746,91 грн. за прострочення виконання грошового зобов`язання у період з 01.11.2020 по 26.04.2021.

Звертаючись із зустрічним позовом до суду, відповідач за первісним позовом вказував на те, що у зв`язку з невиконанням підрядником зобов`язань за договором, замовником було направлено на його адресу претензію, якою позивач за первісним позовом відмовився від договору та вимагав повернути аванс, сплачений на його виконання. Внаслідок зазначених обставин, на думку відповідача за первісним позовом, існують підстави для стягнення з позивача передоплати у розмірі 72 283,73 грн. на підставі приписів ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.09.2021 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Інокс-Л" задоволено частково. Вирішено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВБК "Київбуд" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інокс-Л" заборгованість у розмірі 109 140,27 грн, пеню у розмірі 1931,63 грн, 3% річних у розмірі 430,58 грн, інфляційні у розмірі 2632,35 грн та судовий збір у розмірі 2070,50 грн. В іншій частині в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Інокс-Л" відмовлено. В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ВБК "Київбуд" відмовлено повністю.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

В силу вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, вивчивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача за первісним позовом не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду, зважаючи на наступне.

Договір є договором підряду, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 61 Цивільного кодексу України та Глави 33 Господарського кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

За змістом ч. 1 ст. 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Згідно з ч. 2 ст. 854 Цивільного кодексу України підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Як встановлено судом першої інстанції, на виконання умов договору на підставі платіжних доручень №163 від 09.09.2020 та №177 від 16.09.2020 відповідач за первісним позовом перерахував на рахунок позивача передоплату (аванс) за підрядні роботи на загальну суму 72 283,73 грн.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Як встановлено судом першої інстанції, умовами договору було передбачено початок виконання робіт - 09.09.2020, а строк виконання робіт - 20 календарних днів.

З матеріалів справи вбачається, що роботи з виготовлення, фарбування та встановлення металевого забору своєчасно не розпочалися, і, відповідно, у строк, встановлений Договором, завершені не були.

При цьому, за наслідками повного виконання підрядних робіт позивачем за первісним позовом було складено та направлено на адресу відповідача за первісним позовом акт приймання виконаних підрядних робіт за жовтень 2020 року.

Відповідач за первісним позовом в свою чергу вказує, що підрядні роботи позивачем за первісним позовом належним чином не виконувались, у зв`язку з чим позивач за первісним позовом був вимушений завершувати виконання робіт власними силами із залученням третіх осіб.

В частині 1 статті 853 Цивільного кодексу України вказується, що замовник зобов`язується прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про це підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі. Тобто, законодавець покладає на підрядника обов`язок виконати роботу, а замовник зобов`язаний її прийняти і оплатити.

Частиною 1 статті 882 Цивільного кодексу України визначено, що замовник, який одержав повідомлення підрядника про готовність до передання робіт, виконаних за договором будівельного підряду, або, якщо це передбачено договором, - етапу робіт, зобов`язаний негайно розпочати їх прийняття.

Відповідно до ч. 4 ст. 882 Цивільного кодексу України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Пунктом 4.4 договору передбачено, що датою закінчення робіт за договором вважається дата їх прийняття замовником, що засвідчується підписанням сторонами акту прийому-передачі робіт, якщо замовником вчасного представник для підписання акту.

За змістом п. 4.5 договору по завершенню робіт підрядник складає акт приймання-передачі виконаних робіт, проект якого направляє замовнику на службову електронну адресу . Замовник зобов`язаний протягом 2 (двох) робочих днів оглянути роботу і в разі виявлення допущених відступів від умов договору негайно повідомити підрядника і підписати акт приймання-передачі виконаних робіт. В разі, якщо виконані роботи не відповідають умовам договору, замовник має право протягом 2 робочих днів направити мотивовану відмову від приймання виконаних робіт з переліком доробок, які потрібно переробити, із зазначенням строків їх виконання. Підписаний сторонами без зауважень акт здачі-приймання виконаних робіт є підтвердженням факту виконання за даним договором.

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку проте, що передання і прийняття робіт на підставі підписаного в односторонньому порядку акта і виникнення за таким актом прав та обов`язків можливе за наявності реального виконання робіт за договором та у разі неотримання обґрунтованої відмови про причини неприйняття робіт (виявлені недоліки) у строк, визначений Договором.

Матеріалами справи підтверджується факт направлення позивачем за первісним позовом на електронну адресу, вказану в пункті 4.5 договору, проекту акту приймання-передачі виконаних робіт за договором.

Більш того, у відповідь на лист відповідача за первісним позовом, позивачем за первісним позовом разом з супровідним листом №1 від 25.02.2021 засобами поштового зв`язку 25.02.2021 були направлені на підписання два примірники акт виконаних робіт за договором від 30.10.2020, які відповідачем за первісним позовом не підписані, і разом з зауваженнями щодо невиконаного обсягу робіт не повернуті позивачеві за первісним позовом.

З огляду на викладене суд першої інстанції приходить до висновку, з яким погоджується суд апеляційної інстанції стосовно того, що згідно умов укладеного сторонами договору, для належного виконання відповідачем за первісним позовом зобов`язання з прийняття робіт за договором, він був зобов`язаний в дводенний строк з моменту завершення робіт направити на адресу позивача за первісним позовом підписаний зі свого боку примірник акту приймання-передачі виконаних робіт, або направити мотивовану відмову від приймання виконаних робіт з переліком доробок, які потрібно переробити, із зазначенням строків їх виконання.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження факту направлення відповідачем за первісним позовом мотивованої відмови від прийняття виконаних позивачем за первісним позовом робіт, а відтак суд першої інстанції дійшов вірного висновку про доведення факт виконання таких робіт саме позивачем за первісним позовом.

Посилання відповідача за первісним позовом про те, що роботи по встановленню огорожі були виконані ним власними силами із залученням третіх осіб, у зв`язку з їх неналежним виконанням позивачем судом першої інстанції не приймаються до уваги з огляду на наступне.

По-перше, долучені до матеріалів справи акти обстеження від 15.09.2020, 29.09.2020 та 20.11.2020 не приймаються судом в якості належних та допустимих доказів на підтвердження факту неналежного виконання позивачем за первісним позовом підрядних робіт та відсутності його працівників на об`єкті, оскільки складені такі акти представниками відповідачем за первісним позовом в односторонньому порядку без доказів присутності та/або виклику уповноважених представників позивача за первісних позовом на такі обстеження.

По-друге, долучені до матеріалів справи цивільно-правові договори, укладені відповідачем за зустрічним позовом з третіми особами, а також копія претензії №6 (849) від 20.11.2020, докази відправлення якої на адресу позивача за первісним позовом відсутні в матеріалах справи, ставляться під сумнів судом, оскільки були пред`явлені відповідачем за первісним позовом тільки після звернення позивачем із первісним позовом до суду першої інстанції.

Зокрема, в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження факту направлення відповідачем за первісним позовом будь-яких претензій, вимог чи листів щодо неналежного виконання позивачем за первісним позовом зобов`язання за договором у період з моменту укладення такого договору та до моменту виникнення спору у даній справі, а також понесення збитків внаслідок такого неналежного виконання.

Встановлені судом першої інстанції обставини дають підстави для висновку про необхідність застосування при розгляді даної справи доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

Доктрина venire contra factum proprium базується на принципі добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України). Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Принцип справедливості, добросовісності і розумності є проявом категорій справедливості, добросовісності і розумності як суті права загалом. Принцип добросовісності є одним із засобів утримання сторін від зловживання своїми правами. Основне призначення цього принципу вбачається в наданні суддям більше можливостей з`ясовувати в повному обсязі фактичні обставини справи і, насамкінець, встановити об`єктивну істину. Загалом зміст цього принципу (справедливості, добросовісності і розумності) полягає в тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту та нормам закону.

Згідно з ст. 13 Цивільного кодексу України визначивши межі здійснення цивільних прав, закон встановлює, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд; при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині; не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Цивільне законодавство ґрунтується на вільному здійсненні цивільних прав, а також добросовісності учасників цивільних правовідносин при здійсненні цивільних прав і виконання обов`язків. Таким чином, особа не може отримувати переваги від недобросовісної поведінки.

З огляду на вказане, очевидно, що дії відповідача за первісним позовом щодо незаявлення будь-яких претензій щодо обсягу та якості виконаних позивачем робіт, а в подальшому надання нових доказів з метою уникнення обов`язку з оплати виконаних робіт під час існування спору у даній справі, суперечить його попередній поведінці і є недобросовісними.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що заборгованість відповідача за первісним позовом становить 109 140,27 грн, а строк виконання грошового зобов`язання на момент подання позовної заяви настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача за первісним позовом грошового зобов`язання по сплаті на користь позивача 109 140,27 грн. на підставі договору за виконані роботи. Відповідачем вказана заборгованість не спростована, доказів її погашення не надано.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Таким чином, відповідачем за первісним позовом обставин, з якими чинне законодавство пов`язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язання, не наведено.

За таких обставин, суд першої інстанції, з яким погоджується суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що висновку щодо вимоги позивача за первісним позовом про стягнення з відповідача за первісним позовом суми основного боргу у розмірі 109 140,27 грн є правомірними та обґрунтованими.

Також відповідачем за первісним позовом заявлено вимогу про стягнення з позивача за первісним позовом пені у розмірі 6640,91 грн, 3% річних у розмірі 1604,16 грн та інфляційних у розмірі 7 746,91 грн за прострочення виконання грошового зобов`язання у період з 01.11.2020 по 26.04.2021.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач за первісним позовом у встановлений строк свого обов`язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням зобов`язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Так, умовами договору передбачено, що у випадку порушення строків оплати замовник сплачує підряднику пеню в розмірі встановленому чинним законодавством України, що діяла на момент прострочення платежу, від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд першої інстанції здійснив власний перерахунок заявлених до стягнення з відповідача за первісним позовом пені, 3% річних та інфляційних з урахуванням дати виникнення зобов`язання з оплати робіт за договором (09.03.2021, оскільки направлення відповідачу на затвердження акту виконаних робіт відбулося 25.02.2021), дійшов правомірного висновку про можливе стягнення з відповідача пені у розмірі 1 931,63 грн, 3% річних у розмірі 430,58 грн та інфляційних у розмірі 2 632,35 грн за період прострочення з 10.03.2021 по 26.04.2021. В іншій частині заявлені до стягнення суми пені, 3% річних та інфляційних не підлягають стягненню.

Щодо зустрічного позову судова колегія відзначає наступне.

Звертаючись із зустрічним позовом до суду, позивач вказує на те, що у зв`язку з невиконанням підрядником зобов`язань за договором, замовником було направлено на його адресу претензію, якою відповідач за первісним позовом відмовилося від договору та вимагав повернути аванс, сплачений на його виконання. Внаслідок зазначених обставин, на думку відповідача за первісним позовом, існують підстави для стягнення з позивача за первісним позовом передоплати у розмірі 72 283,73 грн на підставі приписів ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України: особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно; особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала; положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 в справі №922/3412/17 та від 13.11.2019 в справі №320/5877/17 зроблено висновок, що предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду у постановах від 19.02.2020 в справі №915/411/19, від 21.02.2020 в справі №910/660/19, від 17.03.2020 в справі №922/2413/19, положення статті 1212 Цивільного кодексу України можна застосовувати тільки після того, як правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі шляхом розірвання договору.

Відповідно до ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Отже, за змістом наведених норм розірвання господарського договору може бути вчинено як за згодою сторін, так і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Повноваження сторони на одностороннє розірвання договору можуть бути передбачені законом або безпосередньо в договорі та можуть як ставитись в залежність від вчинення/невчинення сторонами договору певних дій, так і без будь-яких додаткових умов (безумовне право сторони на відмову від договору).

Одностороння відмова від договору не потребує узгодження та як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання. У випадках, коли право на односторонню відмову у сторони відсутнє, намір розірвати договір може бути реалізований лише за погодженням з іншою стороною, оскільки одностороннє розірвання договору не допускається, а в разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору - за судовим рішенням на вимогу однієї із сторін.

В силу вимог ч. 2 ст. 849 Цивільного кодексу України якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Матеріали справи містять копію претензії №6 від 20.11.2020 про повернення перерахованих коштів, проте не містять належних та допустимих доказів на підтвердження факту її направлення на адресу позивача за первісним позовом, а відтак суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, недоведеність факту здійснення відповідачем за первісним позовом відмови від договору, у зв`язку з неналежним виконанням підрядником своїх зобов`язань.

Крім цього, колегія суддів зауважує на тому, що направлення ж відповідачем за первісним позовом претензії №7 від 07.06.2021 про повернення перерахованих коштів також не свідчить про вчинення ним відмови від Договору, оскільки така відмова може бути реалізована замовником до моменту виконання зобов`язань підрядника, а не на стадії розгляду справи про повернення суми передоплати за договором у зв`язку з його розірванням.

Судова колегія відзначає, що у разі припинення зобов`язань сторін за договором, позивач має право розраховувати на стягнення з відповідача сплаченого йому авансу на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України, оскільки її положення застосовуються також при поверненні виконаного однією із сторін у зобов`язанні у разі, коли підстава, на якій воно було набуте, відпала, тобто у разі, коли договір є припиненим.

В той же час, оскільки відповідачем за первісним позовом не надано суду першої інстанції жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту розірвання договору в односторонньому порядку станом на момент звернення до суду із зустрічним позовом, вимоги про стягнення з відповідача за зустрічним позовом передоплати у розмірі 72 283,73 грн на підставі приписів ст. 1212 Цивільного кодексу України є безпідставними.

За таких обставин, у задоволенні зустрічного позову судом першої інстанції правомірно відмовлено повністю.

Відповідно до ст.ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Місцевим господарським судом надано належну оцінку усім доказам у справі, з урахуванням всіх обставин справи.

З огляду на вищевикладене, правові підстави для зміни чи скасування рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2021 у справі № 910/6911/21 та для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Викладені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги відповідача за первісним позовом.

В свою чергу, наведені позивачем за первісним позовом у відзиві на апеляційну скаргу доводи є документально обґрунтованими та такими, що неналежним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді даної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки за результатами апеляційної скарги

За таких обставин, судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи, підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення місцевого господарського суду у даній справі відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВБК "Київбуд" залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2021 у справі № 910/6911/21 без змін.

Матеріали справи № 910/6911/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 22.02.2022.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді Г.П. Коробенко

К.В. Тарасенко