ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2022 р. Справа №926/26/21

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого - судді Бонк Т.Б.

Суддів Матущак О.І.

Якімець Г.Г.,

секретар судового засідання Кострик К.,

представники сторін:

позивача: Сопка С. П.(в порядку самопредставництва),

відповідача: адвоката Решетова В.В.,

третьої особи: не з`явився,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 від 05.07.2021 (вх. суду від 15.07.2021 №01-05/2378/21)

на рішення Господарського суду Чернівецької області від 28.05.2021, повний текст рішення складено 08.06.2021, суддя Тинок О.С.,

у справі № 926/26/21

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільських областях в інтересах Новодністровської державної швейно-трикотажної фабрики, м. Івано-Франківськ

до ОСОБА_1 , м. Новодністровськ Чернівецької області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - фізична особа-підприємець Попов Григорій Михайлович, м. Новодністровськ Чернівецької області

про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 180 000,00 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог позовної заяви і рішення суду першої інстанції:

У грудні 2020року РВ ФДМ України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільських областях (далі - РВ ФДМ України) звернулось до Господарського суду Чернівецької області з позовом в інтересах Новодністровської державної швейно-трикотажної фабрики до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 180 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що наказом РВ ФДМ України у Чернівецькій області №18 від 13.01.2017 Вітковську М.В. призначено на посаду в.о. директора Новодністровської державної швейно-трикотажної фабрики, якій в подальшому на підставі акту приймання-передачі від 19.01.2017 передано справи, документи, печатки, штампи та майно цієї фабрики, до складу якого входили, зокрема, верстат (гумоокруточна машина) ОПН-1 та 3 ресивери загальною вартістю 180 000,00грн. У зв`язку з поданням заяви на звільнення наказом РВ ФДМ №85 від 18.09.2019 відповідача зобов`язано передати Управлінню забезпечення реалізації повноважень у Чернівецькій області РВ ФДМ України по акту печатки, штампи та майно фабрики. Однак, згідно з актом від 23.09.2019 органу приватизації передано мано фабрики, крім верстата (гумоокруточна машина) ОПН-1 та 3-х ресиверів загальною вартістю 180 000,00грн. У зв`язку з чим, посилаючись на ч. 1 ст. 130 КЗпП та ч. 4 ст. 12 ЗУ «Про приватизацію державного та комунального майна», позивач вказує, що відповідач, будучи особою, яка несе матеріальну відповідальність за схоронність матеріальних цінностей порушила посадові обов`язки в.о. директора Новодністровської державної швейно-трикотажної фабрики щодо збереження ввіреного їй майна, чим спричинила Новодністровській державній швейно-трикотажній фабриці значні збитки у розмірі 180 000,00 грн, тому з метою поновлення порушених прав просить стягнути з відповідача суму завданої матеріальної шкоди.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 28.05.2021 у справі № 926/26/21 позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з відповідача на користь Новодністровської державної швейно-трикотажної фабрики матеріальну шкоду в сумі 107 634,00 грн. У задоволенні позовних вимог в розмірі 72 366,00 грн - відмовлено. Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 2102,00 грн судового збору.

При прийнятті рішення про задоволення позову суд першої інстанції встановив, що спірне майно (верстат та три ресивери, далі- обладнання) набуте у володіння, користування та розпорядження Новодністровською державною швейно-трикотажною фабрикою на підставі договору безоплатної передачі майна від 23.12.2011, за умовами якого ФОП Попов Г.М.(третя особа) передала фабриці у володіння зазначене майно. Разом з тим, з рішення вбачається, що ФОП Попов Г.М. не виконав вимоги ухвал суду щодо надання письмових пояснень на підтвердження чи спростування права приватної власності на спірне обладнання та щодо місцеперебування вказаного обладнання.

Судом встановлено, що відповідно до акту приймання-передачі від 19.01.2017 колишнім директором фабрики Охрімовським В.Б. передано новопризначеній на посаду директора Вітковській М.В. справи, документи, печатки, штампи та майно Новодністровської державної швейно-трикотажної фабрики. У вказаному акті зафіксовано перелік документів, що передаються новому в.о. директора фабрики, а також відображено перелік майна, яке закріплене за Новодністровською державною швейно-трикотажною фабрикою згідно з даними бухгалтерського обліку, зокрема, Вітковська М.В. прийняла майно по pax. 104 (машини та обладнання) на загальну суму 219 251,58 грн, в тому числі п. 42-45 зазначені верстат (гумоокруточна машина) ОПН-1 (первісна вартість 93000,00 грн), ресивер (первісна вартість 29000,00 грн), ресивер (первісна вартість 29000,00 грн), ресивер (первісна вартість 29000,00 грн) на загальну суму 180 000,00 грн. В подальшому у зв`язку з прийняттям заяви відповідачки про звільнення наказом РВ ФДМ від 18.09.2019 №85 зобов`язано ОСОБА_1 до 23.09.2019 передати печатки, штампи та майно фабрики. Так, згідно з актом від 23.09.2019 відповідач передала печатки, штампи та майно фабрики, окрім верстата та трьох ресиверів, які, як зазначено в акті, розташовані на території ВАТ «Новодністровський хлібзавод», та доступу до яких немає через відмову директора в доступі до території заводу.

З урахуванням вказаних обставин та того, що Вітковська М.В. з моменту призначення її на посаду в.о. директора була єдиним працівником на фабриці, інших матеріально-відповідальних осіб на фабриці не було і безпосередньо відповідач відповідала за ввірене їй майно, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача матеріальних втрат у вигляді вартості непереданого обладнання, доказів відсутності своєї вини відповідач не надав. Разом з тим, визначаючи розмір завданих збитків, суд вказав, що позивач визначив такі з урахуванням первісної вартості обладнання, водночас, відповідно до звіту ТОВ «Оцінка-Інформ» №19/17 про оцінку об`єкта малої приватизації - єдиного майнового комплексу Новодністровської державної швейно-трикотажної фабрики від 28.02.2017, ринкова вартість верстату (гумоокруточна машина) ОПН-1 становить 62 529,00 грн, ресиверів - по 15 035,00 грн кожен, всього 107 634,00 грн, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

При цьому, суд відхилив доводи відповідача про пропуск позивачем позовної давності, передбаченої ст. 233 КЗпП України, вказавши, що спір у даній справі не є трудовим спором і до даних правовідносин застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи:

ОСОБА_1 (відповідач) не погодилась з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норма матеріального права та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та закрити провадження у даній справі.

В апеляційній скарзі скаржник вказує, зокрема, що спір у даній справі виник з трудових відносин, а тому підлягає вирішенню за правилами цивільного судочинства в судах загальної юрисдикції. Зазначає, що з нею не укладався трудовий контракт або договори про матеріальну відповідальність та не роз`яснювались покладені на неї функції, у зв`язку з чим апелянт вважає, що роботодавець не може ставити у вину працівникові та притягати його до відповідальності у випадку невиконання обов`язків, не обумовлених трудовим договором і про які працівник не був проінформований.

Стверджує про непослідовну позицію РВ ФДМ України щодо даного спору, оскільки у своїх поясненнях, поданих до Новодністровського міського суду на позовну заяву ОСОБА_1 , та листах від 05.10.2018, від 25.04.2018 Фонд вказував, що ОСОБА_1 не перебувала у трудових відносинах з фабрикою, у неї не було робочого місця, так як у фабрики відсутнє нерухоме майно, усе рухоме майно замкнене на складі понад 15років. Зазначає, що РВ ФДМ не забезпечило обіговими коштами фабрику навіть сплати їй заробітної плати та для оплати послуг зі зберігання майна.

Вказує, що позивач не довів права власності фабрики на спірне обладнання, так як за умовами укладеного з третьою особою договору від 23.12.2012 вказане майно належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , а фабрика -користується ним відповідно до призначення. Крім того, вказує, що позивач не надав доказів реальної вартості втраченого майна, визначеної за результатом проведеної спеціальної оцінки саме для визначення збитків.

Разом з тим, посилаючись на ст. 1193 ЦК України, скаржник вказує про можливість зменшення розміру шкоди у випадку встановлення вини відповідача у формі необережності, а також вказує про пропуск встановленого ч. 3 ст. 233 КЗпП України строку тривалістю 1рік для звернення власника чи уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу-без задоволення.

Так, позивач вказує, що з метою встановлення місцезнаходження спірного обладнання працівники позивача звертались до керівника ВАТ «Новодністровський хлібзавод» ОСОБА_2 , на території якого, за словами відповідача, знаходиться обладнання, однак ОСОБА_2 повідомив, що такого майна на території заводу немає. Зазначає, що відповідно до викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі №910/12217/19 правової позиції, наявність трудових відносин між власниками (учасником, акціонером) та посадовою особою цієї юридичної особи не впливає на визначення юрисдикції спорів за позовом власника (учасника, акціонера) до такої посадової особи щодо відшкодування збитків, завданих юридичній особі діями або бездіяльністю посадової особи, поданим власником (учасником, акціонером) в інтересах юридичної особи, такі спори підлягають розгляду господарськими судами згідно з п.12 ч.1 ст. 20, ч.1 ст. 54 ГПК України, а відтак приписи ст. 233 КЗпП України не поширюється до спірних правовідносин. Також позивач вказує, що ОСОБА_1 у різних судових спорах з Новодністровською державною швейно-трикотажною фабрикою викладає свою позицію щодо трудових відносин по-різному, так, в межах справи №719/97/21 за позовом ОСОБА_1 до Новодністровської державної швейно-трикотажної фабрики про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, компенсації за невикористані дні відпустки, ОСОБА_1 стверджувала про належне виконання нею трудових обов`язків в.о. директора фабрики (за результатом розгляду якого прийнято рішення від 21.04.2021 про часткове задоволення позову, в якому суд встановив наявність з 19.01.2017 по 23.09.2019 трудових відносин) водночас, у даній справі зазначає про відсутність у неї можливостей зберегти майно, а органом приватизації не доведено обсягів її повноважень як в.о. директора.

Посилаючись на п.6.3 статуту фабрики, ч. 3 ст. 92 ЦК України та ч. 4 ст. 12 ЗУ «Про приватизацію державного та комунального майна», вказує, що директор несе відповідальність за здійснювану підприємницьку діяльність, за дотриманням норм законодавства, за сплату податків та обов`язкових платежів до бюджету, за ввірене йому майно, та інші питання, які прямо або побічно стосуються діяльності підприємства.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 10.08.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача.

Ухвалою від 06.12.2021 призначено розгляд справи в судовому засіданні 18.01.2022.

Ухвалою від 18.01.2022 розгляд справи відкладено на 15.02.2022.

У судовому засіданні представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник позивача заперечив щодо апеляційної скарги та надав усні пояснення.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну правову оцінку доводам, які містяться в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, з огляду на наступне.

Згідно з встановленими судами першої та апеляційної інстанцій обставин, і визначених відповідно до них правовідносин, вбачається, що :

Відповідно до статуту Новодністровської державної швейно-трикотажної фабрики №485-11 Новодністровська ДШТФ створена наказом Міністерства промислової політики України №149 від 28.04.1998 на базі державного майна структурного підрозділу - учбово-виробничого цеху по випуску швейних і трикотажних виробів Дирекції по будівництву Новодністровської державної панчішно- шкарпеткової фабрики шляхом відокремлення.

Відповідно до п.4.1 статуту майно підприємства становлять основні фонди та оборотні кошти, а також цінності, вартість яких відображається у самостійному балансі підприємства.

Майно підприємства є державною власністю та закріплюється за ним на праві повного господарського відання (п.4.2 статуту).

Пунктом 4.6 статуту передбачено, що збитки, завдані підприємству в результаті порушення його майнових прав громадянами, юридичними особами і державними органами, відшкодовуються підприємству за рішенням суду або арбітражного суду.

Згідно з п.6. статуту управління підприємством здійснює його керівник.

За пропозицією Мінпромполітики наказом Фонду державного майна України від 28.08.03 №1524 «Про перелік об`єктів, що підлягають приватизації» цілісний майновий комплекс - Новодністровську державну швейно-трикотажну фабрику (Чернівецька обл., м. Новодністровськ) включено до переліку об`єктів державної власності групи А, що підлягають приватизації шляхом продажу на аукціоні.

Згідно з Порядком передачі функцій управління майном державного підприємства до державних органів приватизації, у зв`язку з прийняттям рішення про приватизацію цього майна, затвердженим наказом Фонду державного майна України від 31.03.2000 №667 , РВ ФДМУ по Чернівецькій області з 05.11.2003 прийнято функції з управління майном Новодністровської державної швейно-трикотажної фабрики від Мінпромполітики по акту приймання-передачі від 05.11.2003.

Згідно з вказаним актом персональну відповідальність за наявність та зберігання державного майна фабрики несуть директор та бухгалтер підприємства.

На виконання наказу ФДМ України №447 від 27.03.2018 «Про затвердження переліків об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації у 2018році» РВ ФДМ України наказом №127-П від 25.04.2018 прийняло рішення про приватизацію єдиного майнового комплексу Новодністровської державної швейно-трикотажної фабрики на аукціоні з умовами.

Відповідно до наказу РВ ФДМ України від 08.01.2013 №2 на посаду в.о. директора Новодністровської державної швейно-трикотажної фабрики призначено Охрімовського В.Б.

В подальшому, на підставі вимог ч. 3 ст. 4 Закону України «Про очищення влади» наказом РВ ФДМУ від 09.12.2016 №410 ОСОБА_3 звільнено з посади в.о. директора Новодністровської державної швейно-трикотажної фабрики.

У п.2 зазначеного наказу ОСОБА_1 - бухгалтера фабрики зобов`язано забезпечили збереження майна фабрики до моменту покладення органом приватизації виконання обов`язків директора фабрики на визначену особу.

На підставі заяви ОСОБА_1 від 13.01.2017 наказом РФ ФДМУ від 19.01.2017 №18 Вітковську М.В. призначено на посаду виконуючого обов`язки директора Новодністровської державної швейно-трикотажної фабрики.

Цим наказом ОСОБА_1 зобов`язано забезпечити оформлення в установленому порядку акту приймання-передачі справ, документів, печаток, штампів та майна Новодністровської державної швейно-трикотажної фабрики та подати його до регіонального відділення, збереження майна Новодністровської державної швейно-трикотажної фабрики.

Відповідно до акту приймання-передавання від 19.01.2017 колишнім в.о. директора підприємства - Охрімовський В.Б. передано новопризначеній на посаду в.о. директора ОСОБА_1 справи, документи, печатки, штампи та майно Новодністровської державної швейно-трикотажної фабрики.

У вказаному акті зафіксовано перелік документів, що передаються новому в.о. директора фабрики, а також у акті відображено перелік майна, яке закріплене за Новодністровською державною швейно-трикотажною фабрикою згідно даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до вищезазначеного акту приймання-передачі ОСОБА_1 прийняла майно по pax. 104 (машини та обладнання) на загальну суму 219 251,58 грн, в тому числі в п. 42-45 зазначені верстат (гумоокруточна машина) ОПН-1 (первісна вартість 93000,00 грн), ресивер (первісна вартість 29000,00 грн), ресивер (первісна вартість 29000,00 грн), ресивер (первісна вартість 29000,00 грн) на загальну суму 180 000,00 грн.

09.09.2019 до РВ ФДМ надійшла заява в.о.директора Новодністровської державної швейно-трикотажної фабрики ОСОБА_1 від 04.09.2019 з проханням звільнити її із займаної посади за власним бажанням.

Наказом РВ ФДМУ по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях від 18.09.2019 №85 ОСОБА_1 звільнено з посади виконуючого обов`язки директора Новодністровської державної швейно-трикотажної фабрики з 23.09.2019.

Згідно з п.2 зазначеного наказу в.о.директора Вітковську М.В. зобов`язано до 23.09.2019 передати Управлінню забезпечення реалізації повноважень у Чернівецькій області РВ ФДМУ по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях по акту приймання-передавання печатки, штампи та майно Новодністровської державної швейно-трикотажної фабрики.

Відповідно до акту приймання-передавання від 23.09.2019, який підписано ОСОБА_1 , з однієї сторони, та органом приватизації, з іншої сторони, передано справи, документи, печатки, штампи та майно Новодністровської державної швейно- трикотажної фабрики, окрім верстата (гумоокруточна машина) ОПН-1 (первісна вартість 93000,00 грн), ресивера (первісна вартість 29000,00 грн), ресивера (первісна вартість 29000,00 грн), ресивера (первісна вартість 29000,00 грн) на загальну суму 180000,00 грн (п. 42-45).

В таблиці акту щодо цього майна міститься відмітка «примітка про недопуск до майна».

Також у вказаному акті зазначено, що його складено у трьох примірниках за участю працівників Управління забезпечення реалізації повноважень у Чернівецькій області Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , яких на дату складання цього акту - 23.09.2019 не допустили до 4-х одиниць майна Новодністровської державної швейно-трикотажної фабрики, зокрема: верстату (гумоокруточна машина) ОПН-1 та 3-х ресиверів, які зазначені у таблиці під номерами 42-45 та розташовані на території ВАТ «Новодністровський хлібозавод» м. Новодністровськ Чернівецької області, у зв`язку з відмовою керівника ВАТ «Новодністровський хлібозавод» ОСОБА_2 допустити працівників Управління на територію заводу.

В матеріалах справи наявний лист позивача від 24.09.2019 №11/005993, адресований ОСОБА_1 , та керівнику ВАТ «Новодністровський хлібозавод» ОСОБА_2 щодо виконання п.2 наказу від 18.09.2019 №85, в якому вказано про недопуск працівників управління до 4-х одиниць майна Новодністровської державної швейно-трикотажної фабрики (верстату (гумоокруточна машина) ОПН-1 та 3-х ресиверів), які за словами відповідачки, розташовані на території ВАТ «Новодністровський хлібозавод».

З метою встановлення місця перебування відсутнього майна орган приватизації листом від 01.10.2019 №10-121-00650 звернувся до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області з проханням вжити заходів реагування в межах наданих повноважень.

Згідно з листом ГУ Національної поліції в Чернівецькій області від 04.11.2019 року №3941/123/43/04-19 в якому повідомлялося, що ОСОБА_7 згідно з ст. 63 Конституції України відмовився надавати письмові пояснення, однак в усній формі зазначив, що дійсно є головою ВАТ «Новодністровський хлібозавод» та до нього декілька разів телефонували з Управлінню забезпечення реалізації повноважень у Чернівецькій області Регіонального відділення ФДМУ по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях стосовно верстату ОПН-1 та 3-х ресиверів, які на думку працівників вказаного управління, знаходяться на території хлібозаводу. Проте, гр. ОСОБА_2 повідомив, що вище перерахованого майна на території хлібозаводу немає.

Опитати гр. ОСОБА_1 , не представилось можливим, оскільки не вдалось встановити її місце проживання та знаходження. На дзвінки мобільного телефону не відповідає.

В матеріалах справи наявна копія договору безоплатної передачі майна №б/н від 23.12.2011, укладеного ПП Поповим Г.М. (передавач) та Новодністровською державною швейно- трикотажною фабрикою (від імені якої діяв ОСОБА_3 )- набувач, за умовами якого передавач безоплатно зобов`язується передати набувачеві у володіння майно (станок для виготовлення текстилю, вартість 93000,00 грн та ресивер для пару, вартістю 87000,00 грн), яке належать передавачу на праві приватної власності.

Відповідно до п. 2 зазначеного договору за цим договором набувач користується майно відповідно до його призначення, але не обмежується цим, здійснює також і інше користування майном, метою якого є задоволення будь-яких інших потреб набувача, включаючи його передачу в користування третім особам на підставі будь яких цивільних договорів.

Згідно з п. 2.1.1. вказаного договору за цим договором набувач зобов`язаний здійснювати володіння майном.

Відповідно до акту приймання-передачі від 23.12.2011 ПП Попов Г.М. передав у володіння, а Новодністровська державна швейно-трикотажна фабрика прийняла станок для виготовлення текстилю, вартість 93000,00 грн та ресивер для пару, вартістю 87000,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи суд першої інстанції ухвалою від 12.04.2021 залучив ФОП Попова Г.М. до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача та надав можливість подати письмові пояснення і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду) щодо укладеного між ФОП Поповим Г.М. та Новодністровською державною швейно-трикотажною фабрикою договору № б/н безоплатної передачі майна від 23.12.2011 та акту приймання-передачі від 23.12.2011, яким передано третьою особою у володіння відповідача станок для виготовлення текстилю, вартість 93000,00 грн та ресивер для пару, вартістю 87000,00 грн; письмові пояснення і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), що підтверджують/не підтверджують право приватної власності третьої особи на верстат (гумоокруточна машина) ОПН-1 у кількості 1 шт. (первісна вартість 93000,00 грн) та ресивери у кількості 3 шт. (первісна вартість 87000,00 грн (29000,00*3), а також місцеперебування вказаного обладнання.

Однак, третя особа не подала до суду вищевказаних письмових пояснень.

Також до матеріалів справи позивач долучив звіт ТОВ «ОЦІНКА-ІНФОРМ» №19/17 про оцінку об`єкта малої приватизації єдиного майнового комплексу Новодністровської державної швейно-трикотажної фабрики від 28.02.2017, відповідно до якого ринкова вартість верстату (гумоокруточна машина) ОПН-1 становить 62 529,00 грн, ресивера становить 15 035,00 грн, ресивера становить 15 035,00 грн, ресивера становить 15 035,00 грн (п. 42-45 таблиці звіту, стор. 80), всього 107 634,00 грн.

При перегляді рішення місцевого господарського суду судова колегія Західного апеляційного господарського суду керувалась наступним:

Предметом даного спору є вимоги позивача як органу управління Новодністровської державної швейно-трикотажної фабрики про відшкодування колишнім керівником фабрики ОСОБА_1 матеріальної шкоди в розмірі 180 000,00 грн, завданої внаслідок не збереження ввіреного їй майна фабрики, а саме верстату (гумоокруточна машина) ОПН-1 у кількості 1 шт. (первісна вартість 93 000,00 грн) та ресиверів у кількості 3 шт. (первісна вартість 87000,00 грн (29 000,00*3).

В апеляційній скарзі скаржник стверджує про порушення судом першої інстанції норм процесуального права та наявність підстав для закриття провадження у даній справі, оскільки спір між сторонами виник з трудових відносин, а тому не підвідомчий господарському суду.

Колегія суддів вважає такі доводи апелянта безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають, зокрема, справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (учасника, акціонера) такої юридичної особи, поданим в її інтересах.

Тобто, господарським судам підвідомчі справи за позовами юридичних осіб до її посадової особи, у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені, або справи за позовами власника (учасника, акціонера) такої юридичної особи, поданим в її інтересах, до її посадової особи, у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені.

Відповідно до ч. 1 ст. 54 ГПК України власник (учасник, акціонер) юридичної особи, якому належить 10 і більше відсотків статутного капіталу товариства (крім привілейованих акцій), або частка у власності юридичної особи якого становить 10 і більше відсотків, може подати в інтересах такої юридичної особи позов про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі її посадовою особою.

Стаття 65 Господарського кодексу України передбачає, що власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів. Для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) безпосередньо або через уповноважені органи чи наглядова рада такого підприємства (у разі її утворення) призначає (обирає) керівника підприємства, який є підзвітним власнику, його уповноваженому органу чи наглядовій раді. Керівник підприємства, головний бухгалтер, члени наглядової ради (у разі її утворення), виконавчого органу та інших органів управління підприємства відповідно до статуту є посадовими особами цього підприємства. У разі найму керівника підприємства з ним укладається договір (контракт), в якому визначаються строк найму, права, обов`язки і відповідальність керівника, умови його матеріального забезпечення, умови звільнення його з посади, інші умови найму за погодженням сторін. Керівник підприємства без доручення діє від імені підприємства, представляє його інтереси в органах державної влади і органах місцевого самоврядування, інших організаціях, у відносинах з юридичними особами та громадянами, формує адміністрацію підприємства і вирішує питання діяльності підприємства в межах та порядку, визначених установчими документами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі № 910/12217/19 вказала, що наявність трудових відносин між власником (учасником, акціонером) юридичної особи та посадовою особою цієї юридичної особи не впливає на визначення юрисдикції спорів за позовом власника (учасника, акціонера) до такої посадової особи щодо відшкодування збитків, завданих юридичній особі діями або бездіяльністю посадової особи, поданим власником (учасником, акціонером) в інтересах юридичної особи.

Такі спори підлягають розгляду господарськими судами відповідно до п.12 ч. ст. 20, ч. 1 ст. 54 ГПК України.

З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з призначенням на підставі наказу РВ ФДМ України №18 від 19.01.2017 директором Новодністровської державної швейно-трикотажної фабрики відповідно до акту приймання-переймання від 19.01.2017 ОСОБА_1 прийняла обліковане на балансі фабрики майно, в тому числі верстат (гумоокруточна машина) ОПН-1 (первісна вартість 93000,00 грн), ресивер (первісна вартість 29000,00 грн), ресивер (первісна вартість 29000,00 грн), ресивер (первісна вартість 29000,00 грн) на загальну суму 180 000,00 грн.

Вказаний акт підписаний відповідачкою без жодних зауважень.

З матеріалів справи вбачається, що спірне обладнання набуте фабрикою у володіння на підставі укладеного з ФОП Поповим Г.М. договору безоплатної передачі майна №б/н від 23.12.2011, за умовами якого Попов Г.М. передав фабриці у володіння майно (станок для виготовлення текстилю, вартість 93000,00 грн та ресивер для пару, вартістю 87000,00 грн), яке належать передавачу на праві приватної власності.

Відповідно до п. 2 зазначеного договору за цим договором набувач користується майно відповідно до його призначення, але не обмежується цим, здійснює також і інше користування майном, метою якого є задоволення будь-яких інших потреб набувача, включаючи його передачу в користування третім особам на підставі будь яких цивільних договорів.

Згідно з п.4.1, 4.2 статуту фабрики майно підприємства становлять основні фонди та оборотні кошти, а також цінності, вартість яких відображається у самостійному балансі підприємства. Майно підприємства є державною власністю та закріплюється за ним на праві повного господарського відання.

З огляду на те, що спірне майно входило до переліку належного фабриці майна, вказаного у підписаному без жодних зауважень апелянтом акті від 19.01.2017, апеляційний суд вважає необгрунтованими доводи апелянта про недоведеність позивачем права власності фабрики на спірне обладнання.

В подальшому, у зв`язку з поданням Вітковською М.В. заяви про звільнення наказом РВ ФДМ України від 18.09.2019 №85 зобов`язано ОСОБА_1 до 23.09.2019 передати Управлінню забезпечення реалізації повноважень у Чернівецькій області РВ ФДМУ по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях по акту приймання-передавання печатки, штампи та майно Новодністровської державної швейно-трикотажної фабрики, однак, як встановлено судом та не спростовано відповідачем, згідно з актом від 23.09.2019 спірне майно органу управлінню не повернене, достовірних відомостей про його місцезнаходження в матеріалах справи немає.

Частинами першою та другою статті 1166 ЦК України, яка регулює загальні підстави відповідальності за завдану шкоду, передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно, вирішуючи спір про відшкодування шкоди, суд повинен встановити наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, яке має містити такі складові, як:

- неправомірність поведінки особи, тобто її невідповідність вимогам, наведеним в актах цивільного законодавства;

- наявність шкоди, під якою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права, взагалі будь-яке знецінення блага, що охороняється законом, та її розмір;

- причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, який виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди, тобто протиправна поведінка конкретної особи (осіб), на яку покладається відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що необхідно та невідворотно спричинила шкоду;

- вина заподіювача шкоди, як суб`єктивного елемента відповідальності, що полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Водночас зі змісту частини другої статті 1166 ЦК України вбачається, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Тому спростування цієї вини (у тому числі з підстав вини самого позивача в заподіяній шкоді) є процесуальним обов`язком її заподіювача.

Згідно із частинами третьою та четвертою статті 92 ЦК України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. Якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов`язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі.

Також статтею 89 Господарського кодексу України передбачено, що посадові особи відповідають за збитки, завдані ними господарському товариству. Відшкодування збитків, завданих посадовою особою господарському товариству її діями (бездіяльністю), здійснюється у разі, якщо такі збитки були завдані:

- діями, вчиненими посадовою особою з перевищенням або зловживанням службовими повноваженнями;

- діями посадової особи, вчиненими з порушенням порядку їх попереднього погодження або іншої процедури прийняття рішень щодо вчинення подібних дій, встановленої установчими документами товариства;

- діями посадової особи, вчиненими з дотриманням порядку їх попереднього погодження або іншої процедури прийняття рішень щодо вчинення відповідних дій, встановленої товариством, але для отримання такого погодження та/або дотримання процедури прийняття рішень посадова особа товариства подала недостовірну інформацію;

- бездіяльністю посадової особи у випадку, коли вона була зобов`язана вчинити певні дії відповідно до покладених на неї обов`язків;

- іншими винними діями посадової особи.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 04.12.2018 у справі № 910/21493/17 зробив висновок, що згідно з вимогами статті 92 Цивільного кодексу України особи, які виступають від імені юридичної особи, зобов`язані діяти не лише в межах своїх повноважень, але й добросовісно і розумно. З огляду на положення наведеної правової норми та довірчий характер відносин між господарським товариством та його посадовою особою (зокрема, директором чи генеральним директором) протиправна поведінка посадової особи може виражатись не лише в невиконанні нею обов`язків, прямо встановлених установчими документами товариства, чи перевищенні повноважень при вчиненні певних дій від імені товариства, а й у неналежному та недобросовісному виконанні таких дій без дотримання меж нормального господарського ризику, з особистою заінтересованістю чи при зловживанні своїм розсудом, прийнятті очевидно необачних чи марнотратних рішень. Аналогічні висновки зроблені і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.10.2019 у справі № 911/2129/17.

Наведене відповідає міжнародним Принципам корпоративного управління Організації економічного співробітництва та розвитку, які закріплюють такі основні фідуціарні обов`язки директорів підприємства, як обов`язок дбайливого ставлення (діяти добросовісно на користь розвитку підприємства, приділяючи достатньо часу, зусиль і професійних навичок управлінню ним) та обов`язок лояльності (уникати конфлікту інтересів і діяти під час ухвалення рішень щодо діяльності підприємства лише в інтересах останнього).

Головною метою фідуціарних обов`язків є необхідність забезпечення економічного розвитку підприємства, а відповідно недотримання таких базових обов`язків може призвести до завдання збитків підприємству і зобов`язання їх відшкодувати.

Згідно з ч. 4 ст. 12 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» відповідальність за збереження цілісності майнових комплексів та за шкоду, завдану таким об`єктам, несуть керівники відповідних підприємств.

Пунктом 4.6 Статуту Новодністровської ДШТФ передбачено, що збитки, завдані підприємству в результаті порушення його майнових прав громадянами, юридичними особами і державними органами, відшкодовуються підприємству за рішенням суду або арбітражного суду.

Оскільки матеріалами справи підтверджено, що відповідач не передав згідно з актом приймання-передавання від 23.09.2019 4-х одиниць майна фабрики (верстату (гумоокруточна машина) ОПН-1 та 3-х ресиверів), яке зазначене у таблиці під номерами 42-45 та було ним прийнято за актом приймання-передавання від 19.01.2017, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду про наявність причинного зв`язку між неправомірними діями відповідача, яка завдала шкоду, і самою шкодою існує безпосередній причинний зв`язок.

Будь-яких доказів на підтвердження відсутності своєї вини (в тому числі, у формі необережності) у діях, які спричинили понесені фабрикою матеріальні втрати у вигляді вартості не отриманих верстату (гумоокруточна машина) ОПН-1 та 3-х ресиверів, відповідач не надав.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що в.о. директора фабрики Вітковська М.В. була єдиним працівником на Новодністровській державній швейно-трикотажній фабриці, інших матеріально-відповідальних осіб на фабриці не було і безпосередньо відповідач відповідала за ввірене їй майно державного підприємства.

На підставі викладеного колегія суддів вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції, що відповідач, будучи особою, яка несе матеріальну відповідальність за схоронність матеріальних цінностей, порушила посадові обов`язки в.о. директора щодо збереження ввіреного їй майна.

Згідно з ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Суд першої інстанції вірно встановив, що позивач визначав розмір матеріальної шкоди у сумі 180 000,00 грн, виходячи з первісної вартості обладнання, разом з тим, з наявного в матеріалах звіту ТОВ «ОЦІНКА-ІНФОРМ» №19/17 про оцінку об`єкта малої приватизації єдиного майнового комплексу Новодністровської державної швейно-трикотажної фабрики від 28.02.2017, загальна ринкова вартість спірного обладнання становить 107634,00 грн (верстату (гумоокруточна машина) ОПН-1 -62529,00 грн, ресиверів - по 15 035,00 грн кожен). Доказів, які б спростовували висновки суду щодо ринкової вартості майна, учасниками справи не надані та у матеріалах справи відсутні. Відтак вірним є висновок суду про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь Новодністровської державної швейно-трикотажної фабрики матеріальної шкоди у сумі 107634,00 грн.

При цьому, апеляційний суд також відхиляє твердження скаржника про необхідність застосування у даному випадку передбаченого ст. 233 КЗпП України строку для звернення до суду, оскільки зазначена норма застосовується у випадку вирішення судами загальної юрисдикції трудового спору, водночас, як встановлено вище, у даній справі спір не є трудовим, а тому до даних правовідносин застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 276 ГПК України).

На підставі викладеного колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Чернівецької області від 28.05.2021 у справі № 926/26/21 ґрунтується на матеріалах справи та чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не обґрунтовані і не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

Судові витрати в суді апеляційної інстанції.

Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 ГПК України). Відтак, згідно з ст.129 ГПК України сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за скаржником.

Керуючись ст.ст. 86,129, 236, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 від 05.07.2021 (вх. суду від 15.07.2021 №01-05/2378/21) - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Чернівецької області від 28.05.2021 у справі № 926/26/21 -залишити без змін.

3. Судовий збір за перегляд справи у суді апеляційної інстанції - покласти на скаржника.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 17.02.2022

Головуючий суддя Т.Б. Бонк

суддя О.І. Матущак

суддя Г.Г. Якімець