ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" лютого 2022 р. м. Житомир Справа № 906/1266/21

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Шніт А.В.

секретар судового засідання Трохимчук І.Р.

за участю представників сторін:

від позивача: Козир В.К., дов. №007-2-0122 від 31.12.2021;

від відповідача: Бесараб О.Д., довіреність від 10.01.2022;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут"

до Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області

про стягнення 157 428,05грн

Товариство з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовом до Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області про стягнення 157 428,05грн, з яких: 139 470,61грн заборгованості за поставлений природний газ, 10 144,01грн пені, 1 955,66грн 3% річних, 5 857,77грн інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів №41АВ107-3953-20 від 30.12.2020 в частині оплати за поставлений природний газ.

В якості правових підстав позивач посилається на ст. 509, 525, 526, 610, 625, 692, 714 Цивільного кодексу України, ст. 20, 193 Господарського кодексу України, положення Закону України "Про ринок природного газу", Правила постачання природного газу, затверджені постановою НКРЕКП №2496 від 30.09.2015.

Ухвалою суду від 30.11.2021 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначити судове засідання для розгляду справи по суті.

21.12.2021 на адресу суду за вх. №26355 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву та 22.12.2021 за вх. №26516 пояснення до відзиву на позовну заяву.

05.01.2022 на адресу суду за вх. №66/22 від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву.

13.01.2022 на адресу суду за вх. №869 від відповідача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, а саме, копії листа Новогуйвинської селищної ради №88 від 01.03.2021.

18.01.2022 до суду від відповідача надійшло заперечення №04.04-04/24 від 14.01.2022 на відповідь позивача на відзив.

Представник позивача в судовому засіданні 14.02.2022 позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні 14.02.2022 заперечував проти позову з підстав, викладених у відзиві та поясненнях до відзиву на позовну заяву.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

30.12.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз Збут" (постачальник, позивач) та Новогуйвинською селищною радою Житомирського району Житомирської області (споживач, відповідач) укладено договір №41АВ107-3953-20 постачання природного газу для потреб непобутових споживачів (далі - Договір) (а.с.13-15).

Відповідно до п.1.1 Договору постачальник зобов`язався передати у власність споживачу у 2021 році товар за кодом ДК 021:2015-09120000-6 "Газове паливо" (природний газ), а споживач зобов`язується прийняти та оплатити вартість газу в розмірах, строки та порядку, що визначені договором.

Згідно п.2.5 Договору визначення (звіряння) фактичного обсягу поставленого (спожитого) природного газу між сторонами здійснюється в наступному порядку:

2.5.1 за підсумками розрахункового періоду споживач до 05 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобов`язаний надати постачальнику копію відповідного акта про фактичний об`єм (обсяг) розподіленого (протранспортованого) природного газу споживачу за розрахунковий період, що складений між оператором ГРМ та споживачем, відповідно до вимог Кодексу ГРМ;

2.5.2 на підставі отриманих від споживача даних та/або даних оператора ГТС постачальник протягом трьох робочих днів готує та надає споживачу два примірники акта приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписані уповноваженим представником постачальника або з використанням кваліфікованого електронного підпису відповідно до Законів України "Про електронні довірчі послуги", "Про електронні документи та електронний документообіг" і Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність";

2.5.3 споживач протягом двох днів з дати одержання акта приймання-передачі природного газу зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акта приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта приймання-передачі природного газу;

2.5.4 у випадку відмови від підписання акту приймання-передачі природного газу споживачем, обсяг постачання (споживання) газу встановлюється постачальником в односторонньому порядку, на підставі даних оператора ГРМ чи оператора ГТС. У випадку неповернення споживачем підписаного оригіналу акту приймання-передачі природного газу, або ненадання письмової обґрунтованої відмови від його підписання протягом 2 календарних днів з дати отримання, такий акт вважається підписаним споживачем, а обсяг спожитого газу встановлюється відповідно до даних постачальника.

Пунктом 3.1 Договору сторони погодили, що розрахунки за поставлений споживачеві газ здійснюється за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем. Підписуючи цей договір, споживач підтверджує, що ознайомлений з тим, що протягом дії договору ціна на газ може змінюватись, про що сторони укладатимуть відповідні додаткові угоди. Підписуючи цей договір, споживач підтверджує, що йому надане належне повідомлення про порядок зміни ціни газу протягом дії договору і ніяких інших повідомлень про зміну ціни газу не вимагається.

За умовами пункту 3.3 Договору зміна ціни узгоджується шляхом підписання додаткової угоди до цього договору.

Гранична ціна даного договору становить 192 654,02грн, в тому числі, податок на додану вартість 32 109,00грн. Вказана гранична ціна передбачає максимальну величину коштів, які споживач сплатить постачальнику за природний газ за цим договором (п.3.7 Договору).

Відповідно до п.4.1 Договору розрахунковий період за договором становить один календарний місяць.

За змістом п.4.2 Договору оплата газу здійснюється споживачем виключно грошовими коштами в національній валюті України - гривні у наступному порядку:

- оплата в розмірі 100% за фактично переданий постачальником газ здійснюється споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним місяцем.

Датою оплати (здійснення розрахунку) є дата зарахування коштів на банківський рахунок постачальника (п.4.4 Договору).

При цьому, п.4.7 Договору сторони передбачили, що у разі відсутності графіка погашення заборгованості постачальник має право грошові кошти, отримані від споживача за газ в поточному розрахунковому періоді, зарахувати в рахунок погашення існуючої заборгованості споживача відповідно до черговості її виникнення.

Згідно п.6.2.1 у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом 4 договору, останній сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до п.9.1 Договору цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін (за наявності) і діє в частині постачання газу з газової доби, з якої споживач включений до Реєстру споживачів ТОВ "Житомиргаз Збут" в інформаційній платформі оператора ГТС, до 28.02.2021, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

До вказаного договору сторонами підписано додаток №1 - Планові обсяги постачання газу в 2021 р. по місяцях, Додаток №2 - Перелік ЕІС-код точок комерційного обліку споживача (а.с. 16-17).

На виконання вимог договору №41АВ107-3953-20 постачання природного газу від 30.12.2020 у лютому 2021 року позивач передав, а відповідач отримав природний газ обсягом 14 087,94куб.м на загальну суму 139 470,612грн, що підтверджується підписаним представниками сторін та скріпленим їх печатками актом приймання-передачі природного газу №ЖТЗ81003463 (а.с. 18).

Відповідач свої договірні зобов`язання з оплати поставленого в лютому 2021 року позивачем природного газу не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на день розгляду справи становить 139 470,61грн.

За вказаних обставин, позивач звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовною вимогою про стягнення з відповідача заборгованості за переданий споживачу в лютому 2021 року природний газ.

Оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення 139 470,61грн заборгованості за спожитий природний газ підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є, договори та інші правочини.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до вимог ч.1 ст.173 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За змістом ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За своєю правовою природою правовідносини, що склалися між позивачем та відповідачем, є правовідносинами з постачання енергетичних та інших ресурсів, згідно яких у відповідача, внаслідок постачання йому позивачем природного газу на загальну суму 139 470,61грн, виник кореспондуючий обов`язок оплатити його.

Відповідно до ч.1 ст.714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачу/абоненту) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач - оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму їх використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

За умовами ч.2 ст.714 ЦК України, до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вже зазначалось, пунктом 4.2 Договору визначено, що оплата газу здійснюється споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним.

Нормою ст.525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України).

Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Проте, як судом зазначалося вище, відповідач свої договірні зобов`язання з оплати поставленого в лютому 2021 року позивачем природного газу не виконав, і такі докази в матеріалах справи відсутні. Внаслідок цього у Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області перед ТОВ "Житомиргаз Збут" утворилась заборгованість, яка станом на день розгляду справи становить 139 470,61грн, про що, зокрема, свідчить акт звіряння взаємних розрахунків за період 01.01.2021-09.11.2021 від 09.11.2021, підписаний представниками сторін та скріплений їх печатками (а.с. 19).

З огляду на викладене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 139 470,61грн заборгованості за спожитий природний газ є обґрунтованими, заявленими відповідно до чинного законодавства та такими, що підлягають задоволенню.

Судом критично оцінюється посилання відповідача, в якості заперечень проти позову, на відсутність заборгованості за спожитий у лютому природний газ, у зв`язку з її вчасним погашенням, з огляду на наступне.

Відповідачем на підтвердження своїх доводів у матеріали справи подано копії підписаних представниками сторін та скріплених їх печатками актів звіряння №1 від 26.02.2021 та №2 від 26.02.2021 (а.с. 48, 48 на звороті), а також копії платіжних доручень №110 і №111 від 01.03.2021 (а.с. 47).

Водночас, із зазначеного акту звіряння №1 від 26.02.2021, зокрема, вбачається, що станом на 25.02.2021 заборгованість у розмірі 114 149,56грн у відповідача перед позивачем виникла за спожитий природний газ у с і ч н і 2021 року на підставі акту №81001283 від 31.01.2021 (121 896,32грн (сума, виставлена згідно даного акту) - 7 746,76грн (сума коригування боргу за попередній період)). Вказана сума сплачена відповідачем 01.03.2021 відповідно до платіжного доручення №110 (а.с. 47).

Згідно акту звіряння №2 від 26.02.2021 станом на 28.02.2021 борг у розмірі 38 065,34грн у відповідача перед позивачем виник за спожитий природний газ у 2 0 2 0 році, який платіжним дорученням №111 оплачений Новогуйвинською селищною радою Житомирського району Житомирської області 01.03.2021 (а.с. 47). До того ж, у даному акті звіряння контрагентом ТОВ "Житомиргаз Збут" зазначено Сінгурівську сільську раду. Окрім того, в матеріалах справи міститься копія листа Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області №88 від 01.03.2021, адресованого ТОВ "Житомиргаз Збут", яким відповідач просить останнє перенести кошти в сумі 38 065,34грн на погашення заборгованості за спожитий газ Сінгурівської сільської ради (а.с.73).

Отже, з огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що грошові кошти в розмірі 114 149,56грн та 38 065,34грн, сплачені відповідачем 01.03.2021 згідно платіжних доручень №110 і №111 - відповідно, не є доказами погашення заборгованості останнього перед позивачем за спожитий природний газ у лютому 2021 року.

При цьому, як судом зазначалося вище, п.4.7 договору №41АВ107-3953-20 постачання природного газу для потреб непобутових споживачів від 30.12.2020 сторони передбачили, що у разі відсутності графіка погашення заборгованості постачальник має право грошові кошти, отримані від споживача за газ в поточному розрахунковому періоді, зарахувати в рахунок погашення існуючої заборгованості споживача відповідно до черговості її виникнення.

Також, суд не бере до уваги доводи відповідача стосовно того, що акт №ЖТЗ81003463, яким позивач, зокрема, обґрунтовує позовні вимоги, підписаний не уповноваженою на це особою - Паньків О.Б., з огляду на наступне.

Так, відповідач у відзиві №02-04/1970 від 20.12.2021 на позовну заяву зазначає, що вказана особа на час підписання акта №ЖТЗ81003463 перебувала на посаді першого заступника селищного голови з питань діяльності виконавчих органів ради, а правом підпису первинних документів володів секретар селищної ради - Дєньга В.А.

Дійсно, згідно довідки Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області №906/1266/21 від 17.12.2021 селищний голова Крутій Сергій Григорович з 01.02.2021 по 26.02.2021 хворів, що підтверджується листком тимчасової непрацездатності (а.с. 50). Згідно розпорядження відповідача №34-К від 20.01.2021 Дєньга Віктор Анатолійович приступив до виконання обов`язків на посаді секретаря Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області (а.с. 49).

Водночас, відповідач, в якості заперечень проти позовних вимог, посилається на акти звіряння №1 від 26.02.2021 та №2 від 26.02.2021 (а.с. 48, 48 на звороті), які складені представниками сторін і також підписані від Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області Паньків О.Б.

Крім того, варто звернути увагу на те, що ч.2 ст.714 ЦК України, до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. При цьому, за змістом ч.1 ст.692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Тобто, отримання товару покупцем (споживачем), у будь-якому випадку, кореспондується з обов`язком останнього сплатити його вартість продавцю (постачальнику).

Варто зазначити, що Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України", зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність належними доказами наявності у відповідача перед позивачем заборгованості за спожитий природний газ у розмірі 139 470,61грн. Тому, позовна вимога про стягнення даної суми підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 10 144,01грн пені за період 13.04.2021-13.10.2021.

Фактичні обставини справи свідчать, що зобов`язання з оплати вартості поставленого товару з боку відповідача залишились невиконаними належним чином.

Відповідно до ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За змістом ч.1, 3 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 6 статті 231 ГК України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст.1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 6.2.1 договору №41АВ107-3953-20 постачання природного газу для потреб непобутових споживачів від 30.12.2020 визначено, що у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом 4 договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Крім того, варто врахувати п.4.2 Договору, згідно якого оплата газу здійснюється споживачем виключно грошовими коштами в національній валюті України - гривні у наступному порядку:

- оплата в розмірі 100% за фактично переданий постачальником газ здійснюється споживачем до д е с я т о г о ч и с л а м і с я ц я , н а с т у п н о г о з а з в і т н и м м і с я ц е м.

Перевіривши розрахунок суми пені, доданий до позовної заяви, (а.с. 12), суд, згідно положень ч.6 ст.232 ГК України, встановив, що позивачем невірно визначено початок та відповідно - тривалість періоду нарахування пені за прострочення оплати за спожитий природний газ у лютому 2021 року, а саме - 13.04.2021-13.10.2021. Тобто, з врахуванням змісту п.4.2 Договору та ч.6 ст.232 ГК України, період нарахування пені за прострочення сплати вартості спожитого природного газу мав тривати з 11.03.2021 по 11.09.2021. Разом з тим, суд позбавлений права збільшувати, зокрема, тривалість періоду нарахування неустойки.

Таким чином, суд вважає за доцільне, за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга:Закон", здійснити перерахунок розміру пені, відповідно до якого сума пені за період 13.04.2021-11.09.2021 складає 8 891,73грн. У частині вимог щодо стягнення 1 252,28грн (10 144,01грн - 8 891,73грн) пені суд відмовляє в позові за безпідставністю.

Також, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 1 955,66грн 3% за період 13.04.2021-13.10.2021 річних і 5 857,77грн інфляційних втрат за період квітень-жовтень 2021 року.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п.3.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №4 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" (з відповідними змінами), інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок розміру 3% річних за період 13.04.2021-13.10.2021 (а.с. 12), суд встановив, що сума річних за даний період становить 2 109,25грн. Проте, суд позбавлений права збільшувати розмір позовних вимог. Пред`явлення вимог у меншому розмірі є правом позивача. Враховуючи викладене, суд задовольняє вимогу про стягнення 3% річних у заявленому позивачем розмірі - 1 955,66грн.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок розміру інфляційних втрат за період квітень-жовтень 2021 року (а.с. 12), суд вважає його правильним та обґрунтованим. Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача 5 857,77грн інфляційних втрат підлягає до задоволення.

Згідно ч.2, 3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відтак, сторони звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд.

Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку ст. 81 ГПК України сторонами доказів.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, позовні вимоги щодо стягнення 139 470,61грн заборгованості за спожитий природний газ, 8 891,73грн пені, 1 955,66грн 3% річних, 5 857,77грн інфляційних втрат обґрунтовані та підлягають задоволенню. У частині вимог щодо стягнення 1 252,28грн пені суд відмовляє в позові.

Відповідно до ч.1 ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на вищевикладене, зокрема, задоволення позову частково, судовий збір покладається на відповідача в розмірі, пропорційному сумі задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області (12441, Житомирська область, Житомирський район, смт Новогуйвинське, вул. Дружби народів, буд. 5; ідентифікаційний код 04348303) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" (10003, м.Житомир, майдан Перемоги, буд. 10; ідентифікаційний код 39577504):

- 139 470,61грн заборгованості за спожитий природний газ;

- 8 891,73грн пені;

- 1 955,66грн 3% річних;

- 5 857,77грн інфляційних втрат;

- 2 342,64грн судового збору.

3. Відмовити в задоволенні позовних вимог щодо стягнення 1 252,28грн пені.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 21.02.22

Суддя Шніт А.В.

Віддрукувати:

1 - у справу

2 - позивачу (10003, м.Житомир, майдан Перемоги, буд. 10) (рек.) та на електронну пошту: ,

@mail.gov.ua

3 - відповідачу (12441, Житомирська область, Житомирський район, смт Новогуйвинське, вул. Дружби народів, буд. 5) (рек. з пов.) та на електронну пошту: