ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" лютого 2022 р. Справа№ 911/1213/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Андрієнка В.В.

Шапрана В.В.

розглянувши апеляційні скарги Фермерського господарства "Альберта"

на рішення Господарського суду Київської області від 28.09.2021 р. (повний текст складено 08.10.2021 р.)

у справі № 911/1213/21 (суддя - Заєць Д.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Теко-Агро"

до Фермерського господарства "Альберта"

про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Теко-Агро" звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Фермерського господарства "Альберта" про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу № 05-11-1 від 11.05.2018 р. у розмірі 52049,74 грн з яких: 48000,00 грн основного боргу, 679,88 грн пені, 153,86 грн 3% річних, 816,00 грн інфляційних втрат та 2400,00 грн штрафу.

Вимоги позивача обґрунтувані тим, що відповідач не виконав умови укладеного договору в частині розрахунків за товар, внаслідок чого у нього виникла заборгованість.

Рішенням Господарського суду Київської області від 28.09.2021 р. у справі № 911/1213/21 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Теко-Агро" задоволено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Фермерське господарство "Альберта" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.

Так, а апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що місцевим судом було безпідставно не призначено у справі належної експертизи.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 28.10.2021 р. апеляційну скаргу у справі № 911/1213/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Шапран В.В., Андрієнко В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.11.2021 р. апеляційну скаргу у справі № 911/1213/21 залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 260 ГПК України та надано заявникові строк на усунення недоліків апеляційної скарги не більше десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2021 р. було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фермерського господарства "Альберта" та вирішено здійснювати її розгляд без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання) на підставі ч. 10 ст. 270 ГПК України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

11.05.2018 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Теко-Агро" (далі - продавець) та Фермерським господарством "Альберта" (далі - покупець) укладено договір купівлі-продажу № 05-11-1 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору продавець зобов`язується передати покупцеві посівний матеріал (насіння) сої у кількості 3 тони, за ціною за одиницю 16000,00 грн. (з ПДВ) на загальну суму 48000,00 грн. (з ПДВ), а покупець, у свою чергу, зобов`язується прийняти та використовувати посівний матеріал для посіву, вирощування та збору врожаю сої.

Згідно з п. 1.3 договору покупець стає власником насіннєвого матеріалу та несе пов`язані з ним ризики (втрати, пошкодження тощо) з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі.

Насіннєвий матеріал передається покупцеві у строк не пізніше 5 календарних днів з моменту підписання сторонами цього договору (п. 1.4 договору).

Як передбачено п. п. 2.1, 2.2 договору, загальна вартість насіннєвого матеріалу сої становить 48000,00 грн, у тому числі ПДВ - 8000,00 грн. Покупець зобов`язується сплатити повну вартість насіннєвого матеріалу сої шляхом передачі продавцеві готової продукції, а саме, вирощеної сої з переданого продавцем насіннєвого матеріалу в кількості 10 тон, не пізніше 30 жовтня 2018 року.

У відповідності до п. п. 3.1, 3.2 договору продавець зобов`язаний передати покупцеві насіннєвий матеріал сої в кількості 3 тонн, визначені цим договором. Продавець має право отримати компенсацію вартості товару, передбачену цим договором, у визначений строк.

За п. 3.3 договору покупець зобов`язаний прийняти насіннєвий матеріал; сплатити вартість посівів згідно з умовами, визначеними п. 2.2 договору.

Договір набуває чинності з моменту його підписання, та діє до 30 жовтня 2018 року. Закінчення строку цього договору не звільняє сторони від виконання прийнятих на себе зобов`язань та від відповідальності за порушення умов цього договору. Строк дії договору може бути змінений за взаємною згодою сторін шляхом підписання додаткової угоди (п. 4.1, 4.2 договору).

11.05.2018 р. на виконанням умов укладеного договору Товариство з обмеженою відповідальністю "Теко-Агро" передало, а Фермерське господарство "Альберта" прийняло товар: сою в кількості 3 т. на загальну суму 48000,00 грн, що підтверджується актом приймання-передачі товару № 05-11-1, підписаним представниками обох сторін.

Як вбачається зі змісту акта приймання-передачі товару № 05-11-1 від 11.05.2018 р., прийнятий покупцем товар відповідає якості та вимогам договору, товар поставлено у встановлені договором строки, претензій щодо якості та кількості покупець не має.

Відповідач у встановлений договором строк - до 31.10.2018 р. вирощену сою з переданого позивачем насіннєвого матеріалу в кількості 10 тонн позивачу не передав, докази зворотного у матеріалах справи відсутні.

23.02.2021 р. позивачем направив на адресу відповідача претензію № 1 з вимогою сплатити вартість поставленого товару у розмірі 48000,00 грн у відповідності до п. 2.2 та пп. 3.2.1 п. 3.2 укладеного договору.

У відповідь, 06.03.2021 р. відповідач направив на адресу позивача лист, в якому зазначив, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором міни (бартеру) та згідно зі ст. 715 ЦК України Фермерське господарство "Альберта" є продавцем за договором, тому оскільки позивач не надсилав на адресу відповідача повідомлення про відмову від договору, Товариство з обмеженою відповідальністю «Теко-Агро» не має права вимагати сплатити кошти за товар в сумі 48000,00 грн.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що відповідач, на думку позивача, безпідставно не виконав своїх зобов`язань за договором № 05-11-1 від 11.05.2018 р. щодо вчасної передачі насіннєвого матеріалу сої в кількості 10 тонн, тому за умовами укладеного договору позивач має право отримати компенсацію вартості товару.

Вбачається, що за своєю правовою природою укладений між сторонами договір є змішаним договором, що поєднує в собі елементи договору купівлі-продажу та договору міни.

Як передбачено ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За змістом ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як передбачено ст. 715 ЦК України, договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов`язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін. Договором може бути встановлена доплата за товар більшої вартості, що обмінюється на товар меншої вартості. Право власності на обмінювані товари переходить до сторін одночасно після виконання зобов`язань щодо передання майна обома сторонами, якщо інше не встановлено договором або законом. Договором може бути встановлений обмін майна на роботи (послуги). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору міни.

У відповідності до ст. 716 ЦК України до договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, договір контрактації або інші договори, елементи яких містяться в договорі міни, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За ч. 1 ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

Як було встановлено вище, предметом укладеного між сторонами договору є посівний матеріал для посіву, вирощування та збору врожаю.

Умовами укладеного договори сторони передбачили, що покупець зобов`язується сплатити вартість матеріалу сої шляхом передачі готової продукції вирощеної з такого матеріалу. Крім цього продавець має право отримати компенсацію вартості товару.

Згідно з ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Відповідно до ч. 1 ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу.

В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачем було здійснено оплату вартості отриманого ним товару шляхом передачі позивачу готової продукції у встановлений строк або шляхом оплати товару в грошовому еквіваленті.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором купівлі-продажу № 05-11-1 від 11.05.2018 р. у розмірі 48000,00 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Посилання скаржника на те, що місцевим судом було безпідставно не призначено у справі експертизу, колегія вважає необгрунтованими, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, у клопотанні відповідача про призначення експертизи не вказано пояснень стосовно виду експертизи, необхідності її призначення у даній справі, а також не надано переліку питань, які мають бути поставлені на вирішення експертів.

Також, за прострочення виконання грошового зобов`язання позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 679,88 грн пені, нарахованої на заборгованість відповідача у сумі 48000,00 грн за період з 13.03.2021 р. по 20.04.2021 р. та 2400,00 грн штрафу.

За ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

Згідно з п. 6.2 договору за необґрунтовану відмову від розрахунку за посіви покупець сплачує пеню в розмірі 0,5% від суми замовлення за кожен день прострочення.

Пунктом 6.3 договору сторони погодили, що за односторонню необгрунтовану відмову від виконання своїх зобов`язань, що витікають із цього договору, винна сторона несе відповідальність у вигляді штрафу в розмірі 5% від вартості насіннєвого матеріалу сої, зазначеного в п. 2.1 цього договору.

Згідно з ч. 2 ст. 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як вбачається з розрахунку позивача, останнім при розрахунку пені для обчислення її розміру використано подвійну облікову ставку Національного банку України.

Відповідно до ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Як передбачено ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Вбачається, що строк виконання грошового зобов`язання покупця щодо компенсації вартості товару за умовами укладеного договору настав.

Однак 23.02.2021 р. позивач направив на адресу відповідача претензію з вимогою сплатити вартість товару у розмірі 48000,00 грн у семиденний строк з дня отримання претензії. Вказана претензія була отримана відповідачем 05.03.2021 р., а тому, з урахуванням вимог ст. 530 ЦК України, позивачем здійснено нарахування пені з 13.03.2021 р.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача 679,88 грн пені за період з 13.03.2021 р. по 20.04.2021 р. та 2400,00 грн штрафу є обґрунтованою, доведеною належними доказами та підлягає задоволенню.

Також позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 153,86 грн 3% річних та 816,00 грн інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, базою для нарахування інфляційних є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений. Періодом, за який розраховуються інфляційні втрати, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що нараховані позивачем 153,86 грн 3% річних та 816,00 грн інфляційних втрат є арифметично правильними та підлягають задоволенню.

Зміст апеляційної скарги не містить посилання на норми чинного законодавства, які були порушені місцевим судом при прийнятті оскаржуваного рішення, а також не зазначено обставин, які мають значення для справи та доказів, які підлягають дослідженню чи оцінці.

Також, під час розгляду справи місцевим судом позивач просив покласти на відповідача відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги, позивачем надано договір про надання правничої допомоги № 17/Г від 22.02.2021 р., укладений між Адвокатським об`єднанням "Компаньйон та партнери" та Товариством з обмежено відповідальністю "Теко-Агро", додаток № 1 від 22.02.2021 р. до договору про надання правничої допомоги № 17/Г від 22.02.2021 р., акт від 20.04.2021 р. про надання правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги № 17/Г від 22.02.2021 р., рахунок-фактуру № 17 від 20.04.2021 р. на суму 3000,00 грн та квитанцію від 21.04.2021 р. про сплату 3000,00 грн.

За умовами укладеного договору про надання правничої допомоги № 17/Г від 22.02.2021 р. клієнт доручає, а об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати клієнту правничу допомогу, а саме: вивчення та аналіз документів, пов`язаних з невиконанням Фермерським господарством "Альберта" умов договору купівлі-продажу № 05-11-1 від 11.05.2018 р.; вивчення судової практики, обрання тактики та стратегії захисту прав і законних інтересів клієнта; підготовка претензії, а при необхідності позовної заяви до Господарського суду Київської області про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу № 05-11-1 від 11.05.2018 р.

Відповідно до укладеного додатку до договору вартість правничої допомоги складає 3000,00 грн та є фіксованою сумою і не змінюється в залежності від обсягу послуг, витраченого адвокатом часу та кількості судових засідань.

За змістом ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. ч. 2, 4, 5 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Витрати сторін, пов`язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об`єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених 129 ГПК України.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Відповідач не скористався своїм правом та не подав до суду заперечень щодо розміру та обсягу понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу.

Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі № 910/13071/19 від 20.11.2020 р.

Враховуючи обсяг наданих адвокатських послуг в суді першої інстанції, витрачений адвокатом час, відсутність заперечень з боку відповідача, відповідність витрат фактично наданим послугам, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про задоволення заяви позивача про стягнення з відповідача вартість витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 3000,00 грн.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 276 ГПК передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, здійснивши перевірку та оцінку всіх належних доказів, наявних у матеріалах справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що рішення Господарського суду Київської області від 28.09.2021 р. у справі № 911/1213/21 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Фермерського господарства "Альберта" задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Згідно з ч. 5 ст. 12 ГПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як передбачено ч. 3 ст. 287 ГПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 даної статті.

Вказана справа є малозначною та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених чинним ГПК України.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фермерського господарства "Альберта" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 28.09.2021 р. у справі № 911/1213/21 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Фермерське господарство "Альберта".

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В.Андрієнко

В.В. Шапран