ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2022м. ДніпроСправа № 904/2104/19 (904/9706/21)
Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Владимиренко І.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "НВО "РЕМА", смт Слобожанське, Дніпровський район, Дніпропетровська область

до Публічного акціонерного товариства Дніпровський металургійний комбінат, м. Кам`янське, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості у розмірі 198 770,16 грн.

Без виклику (повідомлення) учасників справи

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "НВО "РЕМА" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства Дніпровський металургійний комбінат про стягнення заборгованості у розмірі 198 770,16 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору №30-0704-02 від 14.09.2020, в частині своєчасної та повної оплати поставленого товару.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 24.12.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними у справі матеріалами. Запропоновано учасникам справи: Відповідачу:- протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відповідно до вимог статей 165, 178 ГПК України відзив на позовну заяву, а його копію з додатками надіслати всім учасникам справи; - у разі наявності заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження подати відповідну заяву у строк протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі; - у 10-ти денний строк з дня отримання від позивача відповіді на відзив (за наявності) надати суду, а також направити всім учасникам справи заперечення з урахуванням вимог частин третьої шостої статті 165 та статті 167 ГПК України. Позивачу: - у 10-ти денний строк з дня отримання відзиву на позов подати суду, а також направити всім учасникам справи відповідь на відзив з урахуванням вимог частин третьої шостої статті 165 та статті 166 ГПК України; Учасникам справи:- при поданні заяв по суті справи надати суду докази на підтвердження дати отримання таких заяв від інших учасників для перевірки судом дотримання строку подачі відповідних заяв, а також докази надсилання на адресу інших учасників справи заяв, що подаються до суду.

Відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи поштовим повідомленням №078.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов не скористався.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

З матеріалів справи вбачається, що 14.09.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "НВО "РЕМА" (постачальник - позивач) та Публічним акціонерним товариством Дніпровський металургійний комбінат (покупець - відповідач) укладено договір №30-0704-02.

Відповідно до п. 1.1. договору, постачальник зобов`язується передати, а покупець - прийняти і оплатити продукцію нову що не була в використанні (далі - «товар») на умовах, передбачених цим договором.

Згідно з п. 2.1. договору, кількість, номенклатура товару вказуються в специфікаціях до цього договору, що є його невід`ємною частиною (далі - «специфікації»).

Пунктами 3.1., 3.2. договору встановлено, що поставка товару здійснюється видами транспорту, зазначеними у специфікаціях. Постачальник зобов`язується поставити товар на умовах поставки, зазначених у специфікаціях відповідно до міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів «Інкотермс» в редакції 2010р.

Відповідно до п. 3.3. договору, строки поставки товару зазначаються в специфікаціях. У разі поставки товару відповідно до графіка графік оформлюється як додаток до цього договору, який є його невід`ємною частиною.

Згідно з п. 3.6. договору право власності на товар та ризик випадкового знищення або пошкодження товару переходить від постачальника до покупця з дати поставки товару.

Відповідно до п. 3.7. договору, датою поставки та переходу права власності на товар вважається дата: - отримання товару, зазначена покупцем в товаротранспортній накладній та/або видатковій накладній, іменовані надалі товаросупровідними накладними, при поставках автомобільним транспортом; - дата календарного штемпеля станції призначення, в залізничній накладній, іменовані надалі товаросупровідними накладними - при поставках залізничним транспортом, - за погодженням сторін в специфікаціях може бути зазначена інша дата поставки.

Пунктом 3.8. договору визначено, що місце переходу права власності на товар від постачальника до покупця визначається у специфікаціях, що додаються до договору і складають його невід`ємну частину.

Відповідно до п. 4.1. договору, поставка товару здійснюється за цінами, які визначені відповідно до умов поставки, вказані в специфікаціях і включають в себе всі податки, збори та інші обов`язкові платежі, а також вартість тари, упаковки, маркування та інші витрати постачальника пов`язані з постачанням товару.

Згідно з п. 4.2. договору, ціна на товар після перерахування грошових коштів по попередній оплаті в бік збільшення зміні не підлягає, якщо інше не обумовлене специфікаціями, по узгодженню сторін.

Загальна сума договору визначається як сумарна вартість товару, поставка якого здійснюється відповідно до доданих до неї специфікацій. (п. 4.4. договору).

Пунктом 5.1. договору сторони визначили, що оплата покупцем товару здійснюється в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, вказаний в цьому договорі.

Відповідно до п. 5.2. договору, оплата за поставлений товар буде проводитися протягом строку, зазначеного в специфікації, який обчислюється з дати поставки товару та надання документів, зазначених в п.6.3 цього договору, якщо інше не зазначено у відповідній специфікації.

Згідно з п.5.4. договору, датою оплати товару вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця.

Пунктом 7.2. договору встановлено, що у разі порушення більш ніж на 30 календарних днів строку оплати поставленого товару, покупець сплачує пеню в розмірі 0,04% від суми заборгованості за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у відповідному періоді.

Відповідно до п. 10.5. договору, в редакції Додаткової угоди №1 від 31.12.2020, цей договір діє до 31 грудня 2021 року включно. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від виконання прийнятих на себе зобов`язань (в тому числі гарантійних) за цим договором.

14.09.2020 між позивачем та відповідачем було укладено специфікацію №1, якою сторони узгодили умови постачання наступного товару: Препарат «Еколан-М» - біодеструктивний нафтопоглинаючий сорбент 2020 року випуску; ТУ У 24.6-1-2009; у кількості 1870 кг.; загальною вартістю 348 942,00 грн. з ПДВ.

За умовами специфікації №1, строк поставки: поставка здійснюється протягом 14 календарних днів з дати подання заявки покупцем; строк оплати: на протязі 30 календарних днів з дати отримання товару згідно виставленого фактичного рахунку.

На виконання умов договору та специфікації №1 позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 348 942,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах видатковою накладною №РН-0000676 від 08.10.2020 на суму 348 942,00 грн., товарно-транспортною накладною №100801 від 08.10.2020 та податковою накладною №12 від 08.10.2020.

Товар за видатковою накладною №РН-0000676 від 08.10.2020 отримала представник відповідача за довіреністю №800/02 від 05.10.2020 Єрьомкіна Н.В.

Відповідач, товар поставлений за видатковою накладною №РН-0000676 від 08.10.2020, оплатив частково на суму 232 628,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №21429 від 12.11.2020 з призначенням платежу: «Опл. за отрим. препарат "ЕКОЛАН-М" по рах.СФ-0000778 част. від 08.10.20р., дог.30-0704-02 від 14.09.20р., згідно плану санації, у т.ч. ПДВ 20% = 38 771,33 грн.».

Товар на суму 116 314,00 грн. відповідач не оплатив.

Також, 15.10.2020 між позивачем та відповідачем було укладено специфікацію №2, якою сторони узгодили умови постачання наступного товару: Препарат «Еколан-М» - біодеструктивний нафтопоглинаючий сорбент 2020 року випуску; ТУ У 24.6-1-2009; у кількості 800 кг.; загальною вартістю 149280,00 грн. з ПДВ.

За умовами специфікації №2, строк поставки: поставка здійснюється протягом 14 календарних днів з дати подання заявки покупцем; строк оплати: на протязі 30 календарних днів з дати отримання товару згідно виставленого фактичного рахунку.

На виконання умов договору та специфікації №2 позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 149 280,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах видатковою накладною №РН-0000827 від 08.12.2020 на суму 149 280,00 грн., товарно-транспортною накладною №120801 від 08.12.2020 та податковою накладною №23 від 08.12.2020.

Товар за видатковою накладною №РН-0000827 від 08.12.2020 отримала представник відповідача за довіреністю №925/02 від 03.12.2020 Єрьомкіна Н.В.

Відповідач, товар поставлений за видатковою накладною №РН-0000827 від 08.12.2020, оплатив частково на суму 99 520,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №368 від 14.01.2021 з призначенням платежу: «Опл. за отрим. препарат "ЕКОЛАН-М" по рах.СФ-0000940-чаcт. від 08.12.20р., дог.30-0704-02 від 14.09.20р. згідно плану санації, ут.ч. ПДВ20%= 16 586,67 грн.».

Товар на суму 49 760,00 грн. відповідач не оплатив.

Звертаючись до господарського суду, позивач зазначає, що відповідно до умов п. 5.2. договору та п. 5 специфікацій, оплату за поставлений товар відповідач мав здійснити протягом 30 календарних днів з моменту поставки товару, тобто остан ній день оплати припадав на 07.11.2020р. та 07.01.2021р., відповідно. Проте, боржник оплату здійснив лише частково, залишок оплати за поставлений товар, відповідач не сплатив. Залишок боргу по пос тавці згідно специфікації № 1 становить 116 314,00 грн. по специфікації № 2 - 49 760,00 грн.

Посилаючись на порушення відповідачем зобов`язань за договором №30-0704-02 від 14.09.2020, в частині своєчасної та повної оплати поставленого товару, позивач просив суд стягнути з відповідача 166 074 грн. - сума основного боргу, 9 138,71 грн. - сума пені, 5201,00грн. - сума 3% річних, 18 356,45 грн. - інфляційні втрати.

Наведені обставини стали причиною виникнення даного спору.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, стаття 599 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частинами 1-3 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до умов договору та специфікацій №1,2, строк оплати товару є таким, що настав.

Враховуючи, що наявність заборгованості підтверджується матеріалами справи та не спростована відповідачем належними та допустимими доказами, позовні вимоги щодо стягнення суми заборгованості у розмірі 166 074 грн. підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені у розмір 9 138,71 грн. за загальний період з 16.12.2020 по 08.07.2021, 3% річних у розмірі 5 201,00грн. за загальний період з 12.11.2020 по 16.12.2021 та інфляційних втрат у розмірі 18 356,45 грн. за загальний період з листопада 2020 по листопад 2021, господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Частиною першою статті 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Під неустойкою (штрафом, пенею), відповідно до статті 549 цього Кодексу, розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пунктом 7.2. договору встановлено, що у разі порушення більш ніж на 30 календарних днів строку оплати поставленого товару, покупець сплачує пеню в розмірі 0,04% від суми заборгованості за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у відповідному періоді.

Перевіривши надані позивачем розрахунки пені, суд вважає їх обґрунтованими та такими, що відповідають обставинам справи, а тому позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 9 138,71 грн. за загальний період з 16.12.2020 по 08.07.2021 підлягають задоволенню.

Згідно з ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних з простроченої суми.

Перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних, суд вважає їх обґрунтованими та такими, що відповідають обставинам справи, а тому позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 5 201,00грн. за загальний період з 12.11.2020 по 16.12.2021 підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат, господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до листа Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97 при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць; тому умовно слід вважати, що сума, яка внесена за період з 01 по 15 число відповідного місяця, наприклад травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня.

Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 виклав правову позицію щодо застосуванням механізму розрахунку інфляційних втрат у порядку частини 2 статті 625 ЦК України у разі, якщо прострочення виконання грошового зобов`язання становить неповний місяць.

В наведеній постанові об`єднана палата Касаційного господарського суду роз`яснила, що «сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.».

Наведена правова позиція щодо порядку обчислення інфляційних втрат також викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26.01.2022 у справі № 910/18557/20.

Отже, з урахуванням останніх правових позицій, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, що також має місце у справі, що розглядається, інфляційна складова за певний місяць враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці (час прострочення у неповному місяці більше 15 днів - за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу; час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (15 днів) - за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується).

З врахуванням викладеного, інфляційні втрати, що підлягають до стягнення за загальний період з листопада 2020 по листопад 2021 складають 18 356,45 грн.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо розподілу витрат по сплаті судового збору, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що у прохальній частині позовної заяви позивач просив суд стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 2981,56 грн.

На підтвердження сплати судового збору позивачем подано до суду платіжне доручення №1393 від 20.12.2021 на суму 2981,56 грн.

Господарський суд зазначає, що сума судового збору за подання до суду позову про стягнення 198 770,16 грн. складає 2981,55 грн.

За таких обставин та відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, втрати зі сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 2981,55 грн.

При цьому враховуючи, що переплата судового збору складає 00,01 грн. (2981,56 грн. - 2981,55грн.), суд роз`яснює позивачу право на звернення до суду з відповідним клопотанням про повернення зайво сплаченого судового збору у розмірі 00,01 грн., у відповідності до ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 232-242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Дніпровський металургійний комбінат (51925, Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, вул. Соборна, 18-б, ) на користь Товариство з обмеженою відповідальністю "НВО "РЕМА" (52005, Дніпропетровська область, Дніпровський район, смт. Слобожанське, вул. Теплична, буд. 27с, ) суму основного боргу у розмірі 166 074,00 грн. (сто шістдесят шість тисяч сімдесят чотири грн. 00 коп.), суму пені у розмірі 9 138,71 грн. (дев`ять тисяч сто тридцять вісім грн. 71 коп.), суму 3% річних у розмірі 5201,00грн. (п`ять тисяч двісті одна грн. 00 коп.), суму інфляційних втрат у розмірі 18 356,45 грн. (вісімнадцять тисяч триста п`ятдесят шість грн. 45 коп.) та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2981,55 грн. (дві тисячі дев`ятсот вісімдесят одна грн. 55 коп.).

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення у справі набирають законної сили відповідно до ст.ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 18.02.2022р.

Суддя І.В. Владимиренко