ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2022 року Справа № 906/1201/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Маціщук А.В., суддя Петухов М.Г. , суддя Гудак А.В.

секретар судового засідання Шилан О.С.

за участю представників сторін:

позивача - не з`явився

відповідача - не з`явився

третіх осіб - не з`явились

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Господарського суду Житомирської області від 27.09.2021 р. ухваленого у м. Житомир, повний текст складено 29.09.2021 р.

у справі № 906/1201/20 (суддя Соловей Л.А.)

за позовом Фермерського господарства "Лебединський О.В."

до Селянського (фермерського) господарства "Першотравневе"

за участю у справі в якості третіх осіб без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача:

1. ОСОБА_2

2. ОСОБА_3

3. ОСОБА_4

4. ОСОБА_5

5. Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області

6. ОСОБА_1

7. ОСОБА_6

8. ОСОБА_7

9. ОСОБА_8

про визнання відсутнім права постійного користування земельною ділянкою

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до рішення Господарського суду Житомирської області від 27.09.2021 р. у справі № 906/1201/20 у задоволені позову Фермерського господарства "Лебединський О.В." до Селянського (фермерського) господарства "Першотравневе" відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_1 звернулась до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 12 серпня 2021 року по справі № 906/1201/20 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

Скаржник вважає, що рішення є передчасним, винесеним без повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, не містить жодного згадування про дослідження судом обставин справи, оцінку поданих сторонами доказів та наведених сторонами аргументів, а тому є необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

Посилається на постанову Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 912/1856/16 та від 14 травня 2019 року у справі № 910/11511/18 і доводить, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог без дослідження всіх обставин справи, не надаючи оцінку наданим сторонами аргументами, мотивуючи відмову в позові виключно з підстав неефективності способу захисту, суд не визначає в своєму рішенні ефективний спосіб захисту в даному випадку.

З посиланням на ст. 20 ГК України, ст. 15-16 ЦК України вказує, що права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом, зокрема, визнання наявності або відсутності прав.

Зазначає також, що способи захисту прав на земельні ділянки передбачені нормами статті 152 Земельного кодексу України, згідно з частиною 2 якої власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь - яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Доводить таким чином, що позивач у спорі про захист прав на земельну ділянку може пред`явити будь-яку позовну вимогу, яка не передбачена законом або договором, а суд може захистити порушене право у заявлений спосіб, у тому числі й шляхом визнання відсутнім права, і така правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 22 червня 2020 року у справі № 922/2155/18.

У позові Фермерське господарство "Лебединський О.В." зазначає, що саме такий спосіб захисту як визнання відсутнім права постійного користування землею є ефективним в даному випадку, оскільки припинить існування передумов для подання позовних заяви та заяв про забезпечення позовів з надуманих підстав та позбавить відповідача можливості створювати штучні перешкоди для здійснення законної господарської діяльності позивача і забезпечить як позивачеві, так і третім особам (зокрема, і скаржнику, як одному з власників однієї зі спірних земельних ділянок) можливість здійснювати ефективний захист порушених відповідачем прав (в разі допущення таких порушень) в майбутньому.

Вважає, що порушення прав позивача відповідачем безпосередньо впливає на права скаржника ОСОБА_1 як співвласника однієї зі спірних земельних ділянок та члена ФГ «Лебединський О.В.» (позивача), що, зокрема, виражається в порушенні нормальної господарської діяльності позивача, необхідності позивача нести додаткові фінансові витрати на поновлення своїх порушених прав та захисту законних інтересів.

Доводить, що безпідставна впевненість відповідача у наявності в нього права постійного користування спірними земельними ділянками зумовлює ситуацію невизначеності між учасниками справи щодо правового режиму використання спірних земельних ділянок та змушує утримуватись від обробітку спірних земельних ділянок з огляду на те, що будучи безпідставно впевненим в наявності в нього права постійного користування спірними земельними ділянками, відповідач потенційно може здійснити фактично самовільне зайняття спірних земельних ділянок, знищити посіви сільськогосподарських культур, що можуть бути посіяні позивачем, зібрати вирощений позивачем на спірних земельних ділянках врожай, що, в свою чергу, потягне за собою подання ряду нових позовів та необхідність звернення до правоохоронних органів як позивачем, так і третіми особами власниками спірних земельних ділянок, у тому числі і скаржником.

Таким чином, розгляд даного спору по суті та ухвалення за результатами його розгляду рішення про задоволення позовних вимог фактично призведе до усунення будь-яких підстав у відповідача чинити перешкоди законній господарській діяльності позивача, а відповідно і скаржника як члена фермерського господарства, провокувати будь-які конфліктні ситуації та може, на погляд скаржника, стримати відповідача від подальшої неправомірної поведінки, направленої на спричинення будь-якої шкоди позивачеві та власникам спірних земельних ділянок, серед яких є і скаржник.

Якщо позивач обрав спосіб захисту, передбачений законом або договором, проте він є неефективним, суд не має права відмовляти у позові з такої підстави. Якщо обраний спосіб захисту є ефективним лише у поєднанні з іншим способом захисту, суд не має права відмовляти у задоволенні позову лише з такої підстави. Обраний позивачем спосіб захисту передбачений законодавством, а саме ч.2 ст. 20 Господарського кодексу України.

Просить врахувати викладене і скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 27 вересня 2021 року у справі № 906/1201/20 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Позивач, відповідач, треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 відзиви на апеляційну скаргу не подали.

Учасники не забезпечили явку представників у судове засідання, тоді як були повідомлені судом про дату, час і місце розгляду справи в установленому порядку, що підтверджено рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення /а.с.49-60 у т.2/.

Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України неявка учасників справи, повідомлених в установленому порядку про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Визначальним з урахуванням наведених норм є можливість розгляду справи в даному судовому засіданні, а не явка в судове засідання представників сторін/учасників.

Зважаючи, що судом вжито необхідних заходів для завчасного повідомлення учасників справи про час і місце розгляду справи, явка представників сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась та додаткові докази судом не витребовувались, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги без участі представників учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено наступне.

Відповідно до державного акту на право постійного користування землею серія ЖТ 05-17 № 000046, виданого на підставі рішення Ружинської районної ради народних депутатів Ружинського району Житомирської області від 28.02.2000 р., ОСОБА_9 надано у постійне користування земельну ділянку площею 44,00 га. Державний акт зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 46 /а.с. 16 у т.1/.

Земельна ділянка розташована на території земель запасу Малочернявської сільської ради. Землю надано для створення фермерського господарства /а.с.16 у т.1/.

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Селянське фермерське господарство "Першотравневе" зареєстровано 22.03.2000 р.

ІНФОРМАЦІЯ_1 засновник (голова) СФГ "Першотравневе" ОСОБА_9 помер.

В травні 2019 року Головним управлінням Держгеокадастру України в Житомирській області на підставі Закону України "Про землеустрій" та наказу Держгеокадастру від 21.02.2019 р. № 59 "Про проведення інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності" проведено інвентаризацію земель державної власності на території Вчорайшенської сільської ради, сформовано земельні ділянки та передано у комунальну власність відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру України в Житомирській області від 18.06.2019 р. № 6-1766/14-19-СГ.

В результаті проведеної інвентаризації було утворено (сформовано) земельні ділянки з кадастровими номерами :08:000:0083 та :08:000:0084, які в свою чергу були також передані з державної у комунальну власність та в подальшому у приватну власність ОСОБА_4 та ОСОБА_1 /а.с.34, 35 у т.1/, які є членами ФГ " ОСОБА_3 ", що підтверджується довідками від 23.06.2020 р. /а.с.36-42 у т.1/.

Відповідач наполягає, що має право постійного користування земельними ділянками, що перебувають у володінні та користуванні позивача, адже земельні ділянки з кадастровими номерами :08:000:0083 та :08:000:0084 є тими самими землями, які було надані ОСОБА_9 відповідно до Державного акту серії ЖТ 05-17/000046 на право постійного користування землею площею 44,00 га.

Позивач доводить, що зі смертю землекористувача ОСОБА_9 право постійного користування земельною ділянкою загальною площею 44,00 га на підставі Державного акта на право постійного користування припинилося, оскільки не ввійшло до складу спадщини, тому відсутнє право відповідача на спірну земельну ділянку загальною площею 44,00 га та виникає необхідність захисту прав та законних інтересів ФГ " ОСОБА_3 " шляхом визнання відсутнім права постійного користування земельною ділянкою у СФГ "Першотравневе".

У позові Фермерське господарство " ОСОБА_3 " зазначає, що саме такий спосіб захисту як визнання відсутнім права постійного користування землею є ефективним в даному випадку, оскільки припинить існування передумов для подання позовних заяви та заяв про забезпечення позовів з надуманих підстав та позбавить відповідача можливості створювати штучні перешкоди для здійснення законної господарської діяльності позивача.

Скаржник ОСОБА_1 , як зазначено вище, підтримує таку позицію і доводить, що встановлення факту відсутності у відповідача права постійного користування земельними ділянками забезпечить як позивачеві, так і третім особам (зокрема, і скаржнику, як одному з власників однієї зі спірних земельних ділянок) можливість здійснювати ефективний захист порушених відповідачем прав (в разі допущення таких порушень) в майбутньому.

Вважає, що порушення прав позивача відповідачем безпосередньо впливає на права скаржника ОСОБА_1 як співвласника однієї зі спірних земельних ділянок та як члена ФГ «Лебединський О.В.» (позивача), що, зокрема, виражається в порушенні нормальної господарської діяльності позивача, необхідності позивача нести додаткові фінансові витрати на поновлення своїх порушених прав та захисту законник інтересів.

Господарський суд Житомирської області відповідно до оскаржуваного рішення відмовив у задоволенні позову і колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Предметом заявленого позову є вимога визнати відсутнім у СФГ "Першотравневе" права постійного користування земельними ділянками загальною площею 44,0 га за Державним актом про право постійного користування землями серії ЖТ-05-17 №000046, виданого на ім`я ОСОБА_9 .

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстав позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Враховуючи зміст предмета та підстав позову, даний спір виник із земельних правовідносин, які згідно із ст. 3 Земельного кодексу України регулюються Конституцією України, цим кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Способи захисту прав на земельні ділянки визначені нормами ст.. 152 Земельного кодексу України, згідно з частиною 2 якої власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до положень частини 3 статті 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Зазначений перелік способів захисту у земельних спорах не є вичерпним.

У спорах щодо захисту прав на землю у визначенні предмета позову як способу захисту права та законного інтересу слід враховувати спеціальну норму статті 152 Земельного кодексу України, а також частини 1 та 2 статті 5 ГПК України. З аналізу наведених норм частини 2 статті 5 ГПК України слід дійти висновку, що порушення прав на земельну ділянку чи законного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, хоча й не передбачений законом, але який є ефективним способом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Під ефективним поновленням слід розуміти реальний позитивний вплив судового рішення про задоволення позову на виявлену під час судового розгляду обставину порушення/невизнання/оспорення або запобігання виникненню спору щодо права, на захист якого був поданий позов.

У позовній заяві у даній справі позивач доводить, що встановлення факту відсутності у відповідача права постійного користування земельними ділянками забезпечить як позивачеві, так і третім особам (зокрема, і скаржнику, як одному з власників однієї зі спірних земельних ділянок) можливість здійснювати ефективний захист порушених відповідачем прав (в разі допущення таких порушень) в майбутньому.

Заявлений позов фактично містить у собі вимогу про встановлення судом факту, що має юридичне значення (визнання відсутнім права користування) та не стосується захисту права цивільного.

Разом з тим, таке обґрунтування позовної вимоги як можливі допущення відповідачем порушень права позивача в майбутньому очевидно є припущенням, тоді як факти порушеного права не підтверджені матеріалами справи.

Оцінивши обставини справи в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у позові за безпідставністю.

Відповідно до ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ч.4 ст. 236 ГПК України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Колегія суддів звертає увагу, що постанові Верховного Суду від 22.06.2020 р. у справі № 922/2155/18, на яку посилається скаржник, зазначено, що вимога про визнання відсутнім права може бути ефективним способом захисту у випадку коли вона заявлена разом з вимогою про звільнення земельної ділянки, яка забезпечує ефективність обраного способу захисту права.

Крім того, у вказаній постанові Верховний Суд дійшов висновку, що з огляду на встановлені статтею 152 Земельного кодексу України способи захисту прав на земельні ділянки та визначені статтею 5 ГПК України вимоги щодо ефективності способу захисту права, позивач у спорі про захист прав на земельну ділянку може пред`явити будь-яку позовну вимогу, яка не передбачена законом або договором, а суд може захистити порушене право у заявлений спосіб, у тому числі й шляхом визнання відсутнім права, але за умови, що такий спосіб захисту прав на земельну ділянку, обраний позивачем, відновлює (захищає) порушене право позивача або нівелює негативні для нього наслідки у зв`язку з порушенням права, тобто, є ефективним способом захисту і виключає у подальшому необхідність пред`явлення інших позовів для захисту (відновлення) порушеного права.

Колегія суддів звертає увагу, що питання правомірності передачі у користування громадянам земельної ділянки площею 26,3453 га, кадастровий номер :08:000:0083 та земельною ділянкою площею 15,4817 га, кадастровий номер :08:000:0084 для ведення фермерського господарства, яка знаходиться на території Малочернявського Старостинського округу, Вчорайшенської сільради, Ружинського району, Житомирської області (за межами населених пунктів) є предметом спору у іншій господарській справі.

Так, у провадженні Господарського суду Житомирської області знаходиться справа № 906/283/20 за позовом Селянського (фермерського) господарства "Першотравневе" до Вчорайшенської сільської ради Ружинського району Житомирської області про:

- визнання протиправним та скасування рішення Вчорайшенської сільської ради № 370 від 24.10.2019 р. в частині надання дозволу на безоплатну передачу громадянам ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 земельної ділянки у спільну сумісну власність пл 26,3453 га, кадастровий номер :08:000:0083 для ведення фермерського господарства, яка знаходиться на території Малочернявського Старостинського округу, Вчорайшенської сільради, Ружинського району, Житомирської області (за межами населених пунктів);

- визнання протиправним та скасування рішення Вчорайшенської сільської ради № 371 від 24.10.2019 р. щодо передачі громадянам ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 безоплатно у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 15,4817 га, кадастровий номер :08:000:0084 для ведення фермерського господарства на території Малочернявського Старостинського округу, Вчорайшенської сільської ради, Ружинського району (за межами населених пунктів);

- визнання за СФГ "Першотравневе" права постійного користування земельними ділянками кадастрові номери :08:000:0084 та :08:000:0083, загальною пл. 44,0 га, розташованими на території Вчорайшенської сільської ради, Ружинського району, Житомирської області, призначеними для ведення селянського (фермерського) господарства, які були надані на ім`я ОСОБА_9 за Державним актом на право постійного користування землею серії ЖТ 05-17 № 000046, на підставі рішення Ружинської районної ради від 28.02.2000 р.

Вказаний позов обґрунтований порушенням внаслідок актів органів самоврядування конституційного права СФГ "Першотравневе" на реалізацію права на землю шляхом незаконного вилучення землі, що на правовій основі використовувалась спадкодавцем для ведення особистого селянського господарства з 2000 року та позивачем з часу отримання права на спадщину з 21.06.2019 р.

Отже, саме у справі № 906/283/20 вирішується спір про право, за результатами розгляду якої буде встановлено правомірність підстав виникнення права сторін та одержить своє підтвердження чи спростування за СФГ "Першотравневе" право постійного користування земельними ділянками кадастрові номери :08:000:0084 та :08:000:0083, загальною пл. 44,0 га за СФГ "Першотравневе".

Щодо доводів скаржника, що звернення відповідача до суду з позовами у інших справа завдає позивачу шкоди та перешкоджає нормальному здійсненні господарської діяльності колегія суддів зазначає, що Конституція України гарантує кожному судовий захист його прав у межах конституційного, цивільного, господарського, адміністративного і кримінального судочинства України. Норми, що передбачають вирішення спорів, зокрема про поновлення порушеного права, не можуть суперечити принципу рівності усіх перед законом та судом і у зв`язку з цим обмежувати право на судовий захист.

У рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) від 7 травня 2002 року № 8-рп/2002 зазначено, що судовий захист прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина і саме держава бере на себе такий обов`язок відповідно до частини другої статті 55 Конституції України. Право на судовий захист передбачає і конкретні гарантії ефективного поновлення в правах шляхом здійснення правосуддя.

Отже, підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає безпідставними доводи скаржника, що звернення відповідача до суду з позовами у інших справа завдає позивачу шкоди та перешкоджає нормальному здійсненні господарської діяльності. Інші доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях скаржника щодо можливості допущення відповідачем в майбутньому порушення прав Фермерського господарства "Лебединський О.В.", зокрема скаржник вважає, що відповідач може здійснити самовільне зайняття спірних земельних ділянок, знищити посіви сільськогосподарських культур, що можуть бути посіяні позивачем, зібрати вирощений позивачем на спірних земельних ділянках врожай тощо, тоді як відповідно до норм ГПК України підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, а таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту.

З огляду на наведене колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду Житомирської області від 27.09.2021 р. у справі № 906/1201/20 про відмову у позові ґрунтується на матеріалах справи, відповідає чинному законодавству, а тому відсутні підстави для його зміни чи скасування за ст.277 ГПК України. Доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника згідно з ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 276, 281 - 282 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Рішення Господарського суду Житомирської області від 27.09.2021 р. у справі № 906/1201/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України.

Матеріали справи № 906/1201/20 повернути Господарському суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений 22 лютого 2022 року

Головуючий суддя Маціщук А.В.

Суддя Петухов М.Г.

Суддя Гудак А.В.