ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2022 р. м. Рівне Справа № 918/1199/21

Господарський суд Рівненської області у складі судді Горплюка А.М. розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз збут"

до відповідача Фізичної особи - підприємця Юсюка Павла Григоровича

про стягнення заборгованості в сумі 6 300, 26 грн.

Секретар судового засідання Сідлецька Ю.Р.

Представники сторін в судове засідання не з`явились

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз збут" звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до відповідача Фізичної особи - підприємця Юсюка Павла Григоровича про стягнення заборгованості в сумі 258 731, 91 грн, яка виникла у зв`язку з порушенням виконання Договору від 01.01.2021 №41АР337-1939-20 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів.

Ухвалою суду від 31.12.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, справу призначено до слухання в засіданні на 25.01.2022.

24.01.2022 до суду від представника позивача надійшла заява про закриття провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу 252 431,65 грн. у зв`язку з погашенням вказаної заборгованості відповідачем в добровільному порядку.

Ухвалою суду від 25.01.2022 провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу закрито у зв`язку із відсутністю предмету спору. Також ухвалою суду від 25.01.2022 розгляд справи відкладено на 15.02.2022.

01.02.2022 до суду від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, у якій просить стягнути пеню за порушення зобов`язань у розмірі 5 139, 46 грн., 3% річних з простроченої суми боргу - 881,63 грн., інфляційні втрати - 3 037, 62 грн. Також просить вирішити питання про розподіл судових витрат та повернення судового збору з бюджету у зв`язку з частковим закриттям провадження.

Розглянувши заяву позивача про збільшення позовних вимог, суд встановив, що заява відповідає вимогам ст. 46 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України", у зв`язку із чим прийнята судом до розгляду. Відтак, суд розглядає позовні вимоги з врахуванням даної заяви, ціна позову становить 9 058, 71 грн.

15.02.2022 від позивача надійшла заява, у якій Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз збут" підтримує позовні вимоги у повному обсязі з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить розгляд справи провести без участі представника.

В судове засідання 15.02.2022 представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення за номером №757.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, у зв`язку з чим суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.

Явка представників сторін у судове засідання з розгляду справи по суті 15.02.2022 обов`язковою не визнавалася.

Cуд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, відповідно до статей 236, 252 ГПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

01 січня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз Збут" (Постачальник/Позивач) та Фізичною особою - підприємцем Юсюком Павлом Григоровичем (Споживач/Відповідач) укладено договір № 41AР337-1939-20 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору Постачальник зобов`язується передати у власність Споживачу у 2021 році природний газ (далі - газ), а Споживач зобов`язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені Договором.

Сторонами було погоджено, зокрема п. 3.1 Договору, що розрахунки за поставлений Споживачеві газ здійснюються за цінами, що вільно встановлюються між Постачальником та Споживачем. Підписуючи цей Договір, Споживач підтверджує, що йому надане належне повідомлення про порядок зміни ціни газу протягом дії Договору і ніяких інших повідомлень про зміну ціни газу не вимагається.

Крім того, у п. 3.4. Договору сторони домовилися, що ціна газу, розрахована відповідно до пункту 3.2. та 3.3. Договору, застосовується сторонами при складанні актів приймання-передачі газу та розрахунках за цим Договором.

Відповідно до п. 3.6. Договору загальна сума Договору складається із місячних сум вартості газу поставленого Споживачеві за даним Договором.

Згідно з п. 4.2. Договору оплата газу здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами у національній валюті України - гривні в наступному порядку: оплата в розмірі 100% здійснюється Споживачем до 28 числа місяця, що передує місяцю поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий Постачальником газ здійснюється Споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним.

Відповідно до п. 9.1. Договору, він набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін (за наявності) і діє в частині постачання газу з газової доби, з якої Спожива включений до Реєстру споживачів в Інформаційні платформі Оператора ГТС до 31 грудня 2021 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

На виконання умов Договору Позивачем у жовтні-листопаді 2021 року поставлено, а Відповідачем спожито природний газ вартістю 252 431, 65 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу (а.с. 19-20).

У визначений договором строк Відповідач оплату за природний газ не здійснив, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 252 431, 65 грн., яка була заявлена Позивачем до стягнення з Відповідача на момент звернення з даним позовом до суду.

Відповідач здійснив оплату поставленого природного газу на суму 252 431, 65 грн., що підтверджуються платіжними дорученнями №ЗРВ00089832 від 29.12.2021 на суму 189 243,12 грн., № ЗРВ00000583 від 06.01.2022 на суму 63 188, 53 грн.

Ухвалою суду від 25.01.2022 закрито провадження у справі №918/1199/21 в частині сплаченої суми основного боргу в розмірі 252 431, 65 грн.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначалося вище, позивач належним чином виконав свої зобов`язання шляхом поставки природного газу.

Відповідач за отриманий природний газ розрахувався повністю після відкриття провадження у даній справі.

У зв`язку з тим, що Відповідач прострочив виконання зобов`язання по оплаті поставленого природного газу, Позивачем заявлено вимогу про стягнення з Відповідача пені в розмірі 5 139, 46 грн., 3% річних з простроченої суми боргу - 881,63 грн., інфляційних втрат - 3 037, 62 грн. на підставі ст. 625 ЦК України.

Згідно з п. 6.2.1. договору у разі порушення строків оплати споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

З урахуванням викладеного судом установлено, що між сторонами виникли правовідносини, пов`язані із поставкою природного газу, відповідальністю за порушення строків оплати за переданий природний газ, регулювання яких здійснюється Законом України "Про ринок природного газу", ГК України та ЦК України.

Норми права, що підлягають до застосування, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів, наведених сторонами.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу" постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, ЦК України і ГК України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Частиною 1 ст. 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Статтею 655 ЦК України врегульовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, ч. 6 ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У силу вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено факт поставки відповідачу природного газу на загальну суму 252 431,65 грн., а також нездійснення відповідачем розрахунків у строк, встановлений договором.

За ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 3 частини 1 статті 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Згідно з ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

У пункті 6.2. Договору сторонами було погоджено, що у разі порушення Споживачем строків оплати, передбачених розділом IV Договору Споживач сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день простроченого платежу.

Суд перевірив наданий Позивачем розрахунок пені та вважає, що він є арифметично правильним та відповідає вимогам чинного законодавства. А тому позовні вимоги про стягнення 5 139, 46 грн. пені підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок трьох відсотків річних в сумі 881,63грн. та інфляційних втрат - 3 037, 62 грн., суд визнає його вірним, та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства.

За таких обставин позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню в частині стягнення пені в розмірі 5 139, 46 грн., 3% річних з простроченої суми боргу - 881,63 грн., інфляційних втрат - 3 037, 62 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством, передбачено справляння судового збору.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, а стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 9 058 грн 71 коп. то розмір судового збору пропорційно частині задоволеної вимоги становить 135 грн 88 коп., який покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 119, 120, 123, 129, 202, 233, 238, 241, Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Юсюка Павла Григоровича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз збут" (33023, м. Рівне, вул. Грушевського академіка, буд. 24, ) 5 139 (п`ять тисяч сто тридцять дев`ять) грн 46 коп. - пені, 881 (вісімсот вісімдесят одна) грн. 63 коп. - три відсотки річних, 3 037 (три тисячі тридцять сім) грн. 62 коп. - інфляційних втрат та 135 (сто тридцять п`ять) грн. 88 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно - західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 21 лютого 2022 року.

Суддя А.М.Горплюк