ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2022 року м. Херсон Справа № 923/1546/21

Господарський суд Херсонської області у складі судді Ярошенко В.П., за участі секретаря судового засідання Литвиненко Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Херсонської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрації Херсонського морського порту)", м. Херсон

до відповідача: Державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт", м. Херсон

про стягнення заборгованості в сумі 749165,58 грн

за участю представників сторін:

від позивача: Берегова В.І., повноваження у справі,

від відповідача: не прибув,

Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» в особі Херсонської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрації Херсонського морського порту) 24.11.2021 звернулось до Господарського суду Херсонської області із позовною заявою до Державного підприємства «Херсонський морський торговельний порт» про стягнення відповідно до Договору про реструктуризацію заборгованості від 09.09.2020 №4-І-ХЕФ-20/132Р заборгованості в сумі 569532,81 грн, з яких сума основного боргу - 544414,18 грн, інфляційне збільшення боргу - 4343,04 грн, 3% річних - 3129,73 грн, пеня - 17645,86 грн.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.11.2021 р. даний позов передано на розгляд судді Ярошенко В. П.

Ухвалою суду від 26.11.2021 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального провадження, призначено підготовче засідання по справі на 23.12.2021 об 11:00 год., встановлено строк відповідачу для подання до суду: відзиву на позовну заяву (з доказами надіслання (надання) іншим учасникам справи копії відзиву та доданих до нього документів); належним чином завірені копії статутних та реєстраційних документів, заяв з процесуальних питань (якщо такі наявні) відповідно до ст. 182 ГПК України - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Від відповідача 16.12.2021 за вх. № 9351/21 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує проти позову, з підстав викладених у відзиві.

16.12.2021 за вх. № 3801/21 до суду від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, а саме на 179 632,77 грн (сто сімдесят дев`ять тисяч шістсот тридцять дві гривні 77 копійок). До заяви додано відповідний розрахунок заборгованості на зазначену суму та докази доплати судового збору.

Так, відповідно до заяви, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 749 165,58 грн (сімсот сорок дев`ять тисяч сто шістдесят п`ять гривень 58 копійок), з яких: основний борг 702 454,18 грн (сімсот дві тисячі чотириста п`ятдесят чотири гривні18 копійок); 3% річних 4762,18 грн (чотири тисячі сімсот шістдесят дві гривні 18 копійок); інфляційні втрати 14 975,74 грн (чотирнадцять тисяч дев`ятсот сімдесят п`ять гривень74 копійки); пеня 26 973,48 грн (двадцять шість тисяч дев`ятсот сімдесят три гривні 48 копійок).

21 грудня 2021 за вх. № 9472/21 до суду надійшла відповідь позивача на відзив.

Ухвалою від 23.12.2021 господарський суд постановив: прийняти до розгляду заяву ДП "АМПУ" в особі Херсонської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрації Херсонського морського порту) про збільшення позовних вимог (вх. № 3801/21 від 16.12.2021). Подальший розгляд справи здійснювати з урахуванням заяви ДП "АМПУ" в особі Херсонської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрації Херсонського морського порту) про збільшення позовних вимог. Продовжити строк проведення підготовчого провадження на 30 днів, до 23.02.2022 включно. Відкласти підготовче засідання на 27 січня 2022 року о 10:00 год.

За результатами підготовчого засідання 27.01.2022 господарський суд постановив закрити підготовче провадження, призначити розгляд справи по суті на 15.02.2022 на 12:30 год.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд

в с т а н о в и в :

Між Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» в особі Херсонської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» та Державним підприємством «Херсонський морський торговельний порт» 09.09.2020 року було укладено Договір про реструктуризацію заборгованості № 4-І-ХЕФ-20/132Р.

Відповідно до пункту 1.1. Договору сторони погодили, що в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Кредитор та Боржник домовились про реструктуризацію заборгованості (далі - основний борг) без урахування неустойки, відсотків річних та інфляційних втрат, що виникла у Боржника перед Кредитором за період з січня 2018 по грудень 2019 за договорами, перелік яких наведений у Додатку № 1 до даного Договору, який є його невід`ємною частиною.

Відповідно до пункту 2.1. Договору загальна сума основного боргу, що підлягає реструктуризації відповідно до п. 1.1. цього Договору, станом на 31.12.2019 складає 13 902 808,06 грн. (тринадцять мільйонів дев`ятсот дві тисячі вісімсот вісім гривень 06 коп.) та підтверджується Актом звіряння взаєморозрахунків, який підписаний Сторонами».

Згідно пункту 2.2. Договору Боржник зобов`язується в строк до 31.12.2021 сплатити у повному обсязі суму основного боргу, вказану у п. 2.1. цього Договору, шляхом щомісячного перерахування Кредитору грошових коштів частинами згідно з Додатком № 2 до даного Договору - графіком погашення заборгованості (далі - Графік), який є невід`ємною частиною цього Договору.

Оплата за відповідний місяць згідно з Графіком повинна надходити від Боржником на рахунок Кредитора у сумі, визначеній цим Графіком, не пізніше останнього числа місяця, в якому повинна бути здійснена оплата».

Пунктом 2.4. Договору встановлено: «Зобов`язання Боржника зі сплати чергового платежу вважаються виконаними за умови надходження на рахунок Кредитора грошових коштів в термін та сумі, що встановлені Графіком з урахуванням інфляційних витрат».

Відповідно до пункту 3.2.2. Договору: «Боржник зобов`язаний сплачувати суму реструктуризованої заборгованості, визначеної в п. 2.1. Договору, з урахуванням встановленого індексу інфляції в сумі, строки та в порядку, визначених Графіком та цим Договором.

Зважаючи на вказане Відповідач, відповідно до Графіку, був зобов`язаний сплати наступні рахунки до 1 числа місяця наступного за розрахунковим:

Номер та дата договоруСерпень 2021
№ рахунка, датаСума
74-П-ХЕФ-19/107Р від 26.06.20191837 від 18.09.2019104 047,21
1965 від 30.09.2019134 010,17
84-П-ХЕФ-19/138Р від 10.09.20191838 від 18.09.201982575,07
1966 від 30.09.201941287,54
Разом 361 919,99
Вересень 2021
74-П-ХЕФ-19/107Р від 26.06.2019№ рахунка, датаСума
2151 від 31.10.2019182 494,19
Разом 182 494,19
Жовтень 2021
9-П-ХЕФ-19/163Р від 18.12.2018№ рахунка, датаСума
1917 від 03.10.2019158 040,00
Разом 158 040,00
Всього 702 454,18
Позивач стверджує, що станом на день звернення до суду заборгованість ДП «ХМТП» по вказаним рахункам не надійшла, відповідачем не спростовано доводи позивача, не надано суду доказів належного виконання свого обов`язку і під час розгляду справи.

Заперечуючи проти позовних вимог Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву посилається на ті обставини, що 26 червня 2020 року укладено концесійний договір (далі - концесійний договір) стосовно передачі в концесію майна Державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт" (за договором - Первісний оператор) і частини майна Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" між Міністерством інфраструктури України (за договором - Концесієдавець), Державним підприємством "Адміністрація морських портів України», ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ (за договором - Переможець), ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "Херсонський порт» (стара назва: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "Проектна компанія "Рисоіл-Херсон" (за договором - Концесіонер).

ДП "ХМТП" не є стороною концесійного договору, але його майно передається у концесію, тому цей договір зачіпає його права та обов`язки.

Відповідно до п.п. (і) п.п. 8.2.4.4. п. 8.2.4 договору Концесієдавець зобов`язаний: докласти, з урахуванням пунктів 8.6, 8.7.4 Договору, всіх розумних зусиль, щоб протягом Перехідного періоду не збільшувався розмір кредиторської та дебіторської заборгованості, яка сформувалася у Первісного оператора на Дату укладення цього Договору (в частині, що безпосередньо пов`язана з майном Первісного оператора, яке передається у складі Об`єкта концесії) за результатами правовідносин із третіми особами і яка підлягає передачі Концесіонеру, по відношенню до розміру такої кредиторської та дебіторської заборгованості.

Згідно з Концесійним договором перехідний період - це період, який починається з наступного дня після Дати укладення цього Договору і закінчується Датою виконання

Передачі відповідно до пункту 8.7.8 Договору або розірванням Договору згідно з його положеннями.

На цей час ще не здійснено передачі прав та обов`язків від ДП "ХМТП" та ДП "АМПУ" до Концесіонера. Таким чином відповідно до концесійного договору триває Перехідний період протягом якого Мінінфраструктури, як Концесієдавець, повинно забезпечити, щоб кредиторська заборгованість ДП "ХМТП" не збільшувалася.

Не зважаючи на вищенаведені зобов`язання Концесієдавця кредиторська заборгованість ДП "ХМТП" (Первісний оператор), перед ДП "АМПУ" (сторона концесійного договору) постійно збільшується. Виходячи з положень концесійного договору відповідний стан не може мати місце без погодження Міністерства інфраструктури України, яке взяло на себе відповідні зобов`язання за концесійним договором - забезпечити не збільшення кредиторської заборгованості ДП "ХМТП". Але відповідно до акту звірки розрахунків на 30.06.2020 р. кредиторська заборгованість ДП «ХМТП» перед ДП "АМПУ" складала біля 22 млн. грн., за даними бухгалтерії ДП «ХМТП» розмір кредиторської заборгованості на 31.03.2020 р. складає більше 27 млн. грн., тобто відбулося збільшення заборгованості у перехідний період концесійного договору.

Відповідно до його статуту ДЕРЖАВНЕ ПІДПРИЄМСТВО "АДМІНІСТРАЦІЯ МОРСЬКИХ ПОРТІВ УКРАЇНИ" (далі - Підприємство) є державним унітарним підприємством і діє, як державне комерційне підприємство, створене відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 4 березня 2013 року № 133-р "Про погодження пропозиції щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту" та входить до сфери управління Міністерства інфраструктури України (далі - Уповноважений орган управління).

Відповідач стверджує, що ДП "АМПУ" як державне підприємство, що знаходиться в сфері управління Міністерства інфраструктури України не може здійснювати дії по збільшенню та стягненню заборгованості ДП "ХМТП" після укладення концесійного договору без погодження Міністерства інфраструктури України.

Саме безперервне збільшення кредиторської заборгованості ДП "ХМТП" перед ДП "АМПУ" після укладення концесійного договору, є причиною поганого фінансового стану Відповідача та не виконання ним зобов`язань по договору від 09.09.2020 року № 4-І-ХЕФ-20/132Р і призвела до виникнення відповідного спору, наслідком якого є позов ДП "АМПУ", відповідно наявність погодження Міністерства інфраструктури є визначальною для встановлення права ДП "АМПУ" на стягнення відповідної заборгованості з ДП «ХМТП" та вчинення відповідного позову.

Відповідач зазначає, що ніяких погоджень стосовно вищенаведених питань він від Мінінфраструктури України чи Позивача не отримував.

На думку Відповідача, Позивач без дозволу Мінінфраструктури не мав права збільшувати кредиторську заборгованість ДП "ХМТП", а відтак не мав права подавати цей позов.

В той же час Відповідач підтверджує факт підписання договору № 4-І-ХЕФ-20/132Р від 09.09.2020 яким обумовлено реструктуризація заборгованості що виникла за період з січня 2018 по грудень 2019 на загальну суму 13 902 808,06 грн.

Крім того відповідач зазначає, що шляхом обміну листами ДП "АМПУ" в особі ХФ ДП "АМПУ" за № 26-01-01.01/20/57 від 01.10.2021р. та відповіддю ДП "ХМТП" за № 18-09/46/378 від 20.10.2021р. відповідач повідомив, що підприємство вживає заходи направлені на погашення дебіторської заборгованості та перенаправляє стягнуті кошти на виконання поточних зобов`язань та погашення заборгованості, в тому числі до договору № 4-І-ХЕФ-20/132Р від 09.09.2020.

Також Відповідач послався на скрутне фінансове становище та просив зменшити розмір пені до 1,00 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Установлені судом обставини наявності укладеного договору, свідчать про виникнення між його сторонами майново-господарських зобов`язань, у силу яких у відповідності до приписів статей 173, 174, 175 Господарського кодексу України одна сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони, а інша (управнена) сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За частиною 1 статті 175 того ж Кодексу майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зміст та умови договору, аналіз правовідносин та господарсько-договірних зобов`язань (майново-господарських зобов`язань у відповідності до частини 1 статті 179 ГК України), які виникли між сторонами на його підставі, з огляду на вказані правові положення, свідчать, що за своєю юридичною природою між ними укладений договір надання послуг.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 193 ГК України встановлені загальні правила виконання господарських зобов`язань, за якими: "Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно вимог ст.ст. 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписом ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Підсумовуючи наведене суд зазначає, що відповідачем допущено порушення статті 193 ГК України у вигляді несплати коштів за договором № 4-І-ХЕФ-20/132Р від 09.09.2020 на загальну суму (з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог) 702 454,18 грн. у встановлений строк та прострочив виконання зобов`язання на цю суму.

Таким чином, відповідач неналежним чином виконував свої договірні зобов`язання, чим порушив умови укладеного із позивачем договору №4-І-ХЕФ-20/132Р від 09.09.2020, а також вищевказані приписи чинного законодавства, а тому позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача основної суми заборгованості у сумі 702 454,18 грн - є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо стягнення 3% річних, та інфляційних витрат, суд зазначає наступне.

У відповідності до частини 2 статті 625 ЦК України "боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом".

Сплата інфляційних та річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не мають характеру штрафних санкцій, а є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Позивач нарахував відповідачу 3% річних в сумі 4 762,18 грн. та інфляційні втрати в розмірі 14 975,74 грн. Розрахунок 3% річних та інфляційних втрат судом перевірено та встановлено, що він здійснений відповідачем арифметично та методологічно вірно та підлягає задоволенню.

Щодо стягнення пені суд зазначає наступне.

Щодо стягнення з відповідача штрафних санкцій, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та сплата неустойки (пені).

Відповідно до частини 1 статті 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з частиною 2 статті 217 та частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до приписів ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання.

Згідно п. 4.1. Договору за порушення строків виконання зобов`язань, визначених Графіком та умовами цього Договору, Боржник сплачує на користь Кредитора пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Позивач у зв`язку з несвоєчасним виконанням Відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати поставленого товару нарахував пеню в розмірі 26 973,48 грн.

Розрахунок пені судом перевірено та встановлено, що він здійснений відповідачем арифметично та методологічно вірно та підлягає задоволенню.

Щодо клопотання відповідача, викладене у відзиві на позовну заяву про зменшення розміру пені до 1 грн., яка заявлена позивачем, суд дійшов наступних висновків.

Стаття 233 ГК України передбачає зменшення розміру штрафних санкцій, зокрема, судом. Зменшення розміру неустойки передбачено у випадку, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, і можливе за рішенням суду. При цьому суд має враховувати: ступінь виконання зобов`язання боржником. Суд повинен узяти до уваги даний факт, незважаючи навіть на те, що часткове виконання є неналежним. Зменшення розміру штрафних санкцій має бути мінімальним, якщо боржник не починав виконання своєї частини зобов`язання; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні. У разі вирішення питання стосовно зменшення розміру штрафних санкцій повинен бути врахований майновий стан боржника і кредитора; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Суд вважає, що наведені відповідачем аргументи не доводять наявність підстав для зменшення пені. Крім того, прострочення по оплатам є довготривалим, розмір нарахованої пені є незначним по відношенню до суми простроченого основного зобов`язання, зменшення суми нарахованої пені не відповідає меті накладення штрафних санкцій, пеня у стягуваному розмірі є ефективною щоб впливати на порушника та забезпечити виконання ним грошових зобов`язань перед позивачем згідно умов Договору у майбутньому.

Зважаючи на викладене, підстави для зменшення розміру пені відсутні.

Щодо посилань відповідача на концесійний договір, суд зазначає наступне.

Згідно положень частини 1 та 2 статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Відповідно до ст. 74 ГК України, державне комерційне підприємство є суб`єктом підприємницької діяльності, діє на основі статуту або модельного статуту і несе відповідальність за наслідки своєї діяльності усім належним йому на праві господарського відання майном згідно з цим Кодексом та Іншими законами, прийнятими відповідно до цього Кодексу.

Статутом ДП "АМПУ", затвердженого наказом міністерства інфраструктури України 17.05.2013 №301 в редакції наказу від 18.05.2021 №288, (надалі - Статут ДП «АМПУ») визначено, що: Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» є державним унітарним підприємством і діє, як державне комерційне підприємство, створене відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 04 березня 2013 року №133 «Про погодження пропозиції щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту» та входить до сфери управління Міністерства інфраструктури України (п. 1.1. статуту).

Враховуючи викладене, ДП "АМПУ" є незалежним суб`єктом підприємницької діяльності та вільним у прийнятті рішень щодо реалізації права на судовий захист своїх майнових інтересів.

Отже, відносини ДП "АМПУ" з іншими підприємствами, зокрема з відповідачем, здійснюються на основі договорів, в тому числі договорів укладених з метою одержання прибутку, який є основним показником фінансових результатів господарської діяльності позивача.

Крім того, позивач і відповідач є окремими суб`єктами господарювання і їх правовідносини мають будуватись на засадах, передбачених Конституцією України та чинним законодавством, а саме: невтручання у господарську діяльність. Заборона незаконного втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у господарські відносини є одним із загальних принципів господарювання в Україні (ст. 6 ГК України).

Отже, твердження відповідача щодо необхідності погодження Міністерством інфраструктури України звернення Позивача до суду, зважаючи на положення Концесійного договору, є безпідставним та необґрунтованим.

Інші доводи відповідача, викладені ним у відзиві на позовну заяву в частині невизнання позовних вимог, підлягають відхиленню, як такі, що не відповідають чинному законодавству, не ґрунтуються на належних доказах і спростовуються фактично встановленими судом обставинами та матеріалами справи.

Згідно із ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно із ст. 129 ГПК України, судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі вказаних правових норм та керуючись статтями 129, 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

у х в а л и в:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт" на користь Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Херсонської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" заборгованість за договором № 4-І-ХЕФ-20/132Р від 09.09.2020 заборгованість в сумі 749165,58, з яких: основний борг у розмірі 702 454,18 гри., 3% річних в розмірі 4762,18 грн., інфляційні втрати в розмірі 14 975,74 грн., пеня в розмірі 26 973,48 грн. та суму судових витрат в розмірі 11 237,48 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 18.02.2021

Суддя В.П.Ярошенко