ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
===================================================================
УХВАЛА

про результати розгляду заяви кредитора

15 лютого 2022 року Справа № 915/1489/20

м. Миколаїв

Кредитор (заявник): Державне підприємство Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту) (54020, м. Миколаїв, вул. Заводська, 23; ).

Боржник: Дочірнє підприємство Миколаївський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України (54029, м. Миколаїв, вул. Галини Петрової, 2-А, ).

Розпорядник майна: арбітражний керуючий Юринець Арсен Володимирович (01001, м.Київ, а/с 259-В).

Суддя Давченко Т.М.

при секретарі Кнауб А.А.

за відсутності представників:

Суть спору: про визнання кредиторських вимог до боржника

в с т а н о в и в:

У провадженні Господарського суду Миколаївської області розглядається справа № 915/1489/20 про банкрутство Дочірнього підприємства Миколаївський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України (54029, м. Миколаїв, вул. Галини Петрової, 2-А, ) (далі ДП Миколаївський облавтодор ВАТ ДАК Автомобільні дороги України).

Ухвалою від 29.04.2021 судом, зокрема, відкрито провадження у справі про банкрутство далі ДП Миколаївський облавтодор ВАТ ДАК Автомобільні дороги України (), введено процедуру розпорядження майном боржника, розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Юринця Арсена Володимировича (свідоцтво № 455 від 14.03.2013) та ін.

З метою виявлення кредиторів боржника на офіційному веб-порталі судової влади України 30.04.2021 оприлюднено повідомлення за № 66390 про відкриття провадження у справі банкрутство Дочірнього підприємства Миколаївський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України.

28.05.2021 на адресу Господарського суду Миколаївської області від Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту) надійшла заява № 1866/18-01-02/Вих від 27.05.2021 (вх. № 8200/21), у якій заявник просить суд визнати його грошові вимоги в сумі 69314,42 грн. та включити їх до реєстру вимог кредиторів.

Розпорядником майна боржника 09.06.2021 подано до суду повідомлення про результати розгляду грошової вимоги адміністрації Миколаївського морського порту (вих. № 07/06-2 від 07.06.2021), за змістом якого ним та боржником грошові вимоги Адміністрації у розмірі 69314,42 грн. визнано повністю з включенням їх до 4 черги реєстру вимог кредиторів. Також розпорядником майна повідомлено про включення до 1 черги реєстру понесених заявником судових витрат у сумі 4540,00 грн. на оплату поданої заяви з грошовими вимогами судовим збором.

Ухвалою суду від 01.02.2022 учасників справи повідомлено про оголошення перерви у попередньому засіданні у даній справі про банкрутство ДП Миколаївський облавтодор ВАТ ДАК Автомобільні дороги України до 15.02.2022 об 11:00.

Вказану ухвалу надіслано учасникам провадження у справі та оприлюднено 03.02.2022 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (https://reyestr.court.gov.ua/Review/102890539).

Станом на 15.02.2022 заперечень щодо заявлених адміністрацією Миколаївського морського порту кредиторських вимог суду не надійшло, як не надійшло й зауважень чи заперечень на повідомлення розпорядника майна щодо розгляду заяви кредитора.

Розпорядником майна 08.02.2022 подано до суду клопотання про розгляд справи 15.02.2022 без його участі, інші учасники провадження у справі у судове засідання не з`явилися, причин неявки суду не повідомили.

За приписами ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України").

Згідно приписів ст. 13 ГПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

На зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись з подіями процесу (рішення Європейського суду з прав людини "Богонос проти Росії" від 05.02.2004).

Сторони не були позбавлені можливості скористатися вільним доступом до електронного реєстру судових рішень в Україні, в силу статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" та ознайомитися з ухвалами Господарського суду Миколаївської області та визначеними у них датами та часом розгляду даної справи та забезпечити представництво їх інтересів в судових засіданнях.

Слід зауважити, що судом не визнавалася обов`язковою участь представників у даному судовому засіданні. Тож, зважаючи на епідеміологічну ситуацію в країні, а саме поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та з метою дотримання принципу процесуальної економії, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду заяви адміністрації Миколаївського морського порту та вважає можливим провести судове засідання за відсутності представників за наявними документами. При цьому, суд констатує, що поданих документів достатньо для розгляду заяви про кредиторські вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до приписів Кодексу України з процедур банкрутства, за результатами розгляду заяв про грошові вимоги господарський суд постановляє ухвалу про визнання чи відхилення (повністю або частково) вимог таких кредиторів.

Слід зауважити, що заявник сам визначає докази, які на його думку підтверджують заявлені вимоги. Проте, виходячи з вимог Кодексу обов`язок надання правового аналізу поданих кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог, покладений на господарський суд, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство (аналогічна правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.04.2018 у справі № 914/1126/14, від 05.03.2019 у справі № 910/3353/16).

Під час розгляду заявлених грошових вимог, суд користується правами та повноваженнями наданими йому процесуальним законом. Суд самостійно розглядає кожну заявлену грошову вимогу, перевіряє її відповідність чинному законодавству та за результатами такого розгляду визнає або відхиляє частково чи повністю грошові вимоги кредитора (аналогічна позиція наведена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18, від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16).

На підставі ст. 233 ГПК України, 15.02.2022 судом підписано вступну та резолютивну частини ухвали.

Дослідивши матеріали справи та надані суду докази, оцінивши їх відповідно до вимог ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, проаналізувавши фактичні обставини справи згідно з вимогами чинного законодавства, суд встановив наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства, конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства заяви з вимогами конкурсних кредиторів або забезпечених кредиторів, подані в межах строку, визначеного частиною першою цієї статті, розглядаються господарським судом у попередньому засіданні.

Заяву адміністрацією Миколаївського морського порту було подано до суду з дотриманням строку, встановленого судом згідно ч. 1 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства.

Зі змісту заяви кредитора вбачається, що між Дочірнім підприємством "Миколаївський Облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія" Автомобільні дороги України", (далі по тексту - Учасник, Відповідач) та Державним підприємством Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту), (далі по тексту - Замовник, Позивач) 09.10.2017 укладено договір № 117-В-МИФ-17, (далі по тексту -Договір) за умовами якого відповідно до п. 1.1., Учасник зобов`язується власними силами та/або залученими силами, витратними матеріалами, технічними засобами та обладнанням, на свій ризик виконати інші завершальні будівельні роботи за кодом ДК 021:20-6 (послуги з поточного ремонту автомобільних доріг та пішохідних доріжок), (надалі -робота) згідно Технічного завдання (Додаток № 1), що є невід`ємною частиною цього Договору.

Відповідно до п. 1.2. Договору, Замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконані роботи в порядку та на умовах, визначених цим Договором.

Згідно п. 2.1. Договору, в редакції Додаткової угоди № 1 від 27.12.2017, договірна ціна робіт, виконання яких доручається Учаснику, відповідно до Кошторисної документації (Додаток № 2), що є невід`ємною частиною цього Договору, становить 415 886,54 грн., в тому числі ПДВ (20%) -69 314,42 грн.

Відповідно до п. 3.1. Договору Учасник зобов`язаний виконати роботи протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з моменту отримання, згідно умов цього Договору, попередньої оплати (авансу) та доступу до об`єкта для виконання робіт.

Пунктом 3.3. Договору визначено, що датою закінчення виконання робіт вважається дата прийняття Замовником останнього акту приймання виконаних будівельних робіт (примірна форма № КБ-2в).

Договір набирає чинності з моменту його укладення та діє по 341.12.2017 включно.

Відповідно до умов п. 3.3. Договору датою закінчення виконання робіт вважається дата прийняття Замовником останнього акту приймання виконаних будівельних робіт (примірна форма № КБ-2в).

За умовами п. 4.1.16. Договору Учасник (відповідач) зобов`язався надати Замовнику (позивачу) належним чином оформлену податкову накладну/розрахунок коригування податкової накладної, складеної в електронній формі та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) в порядку та строки, визначені законодавством України.

У відповідності до пункту 201.7. статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 1095 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних.

На виконання п. 3.1., п. 4,1.1. та п. 10.2. Договору, Замовник, платіжним дорученням № 546 від 19.10.2017 перерахував на розрахунковий рахунок Учасника попередню оплату (аванс) у сумі 293 200,00 грн. відповідно до виставленого рахунку від 10.10.2017 № СФ-014.

На виконання п. 3.3., 10.1., 10.3., 10.4. та 11.2. Договору Замовник отримав та підписав 27.12.2017 акти (№ 1 та № 2) приймання виконаних будівельних робіт (примірна форма № КБ-2в) і довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (примірна форма № КБ-3) та 03.01.2018 року здійснив у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Учасника в повному обсязі остаточний розрахунок за виконані будівельні роботи, що підтверджується платіжними дорученнями № 11 та № 12 від 03.01.2018 на загальну суму 122 686,54 грн. Розрахунок було здійснено на підставі отриманих від Учасника рахунків № 015 від 27.12.2017 на суму 107 584,84 грн. та № 016 від 27.12.2017 на суму 15 101,70 грн., що загалом складає 122 686,54 грн.

В порушення вимог Договору № 117-В-МИФ-17 та положень Податкового кодексу України, протягом встановлених Податковим кодексом строків, Відповідач не склав та не зареєстрував в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні у зв`язку з підписанням документів що підтверджують надання послуг, а саме:

Первинний документДата виникнення податкових зобов`язаньСума для Нарахування податкових зобов`язань (грн.)Сума збитків ДП «АМПУ» (відповідає розміру податкових зобов`язань, грн.)Останній строк реєстрації відповідно до вимог ст. 201 ПКУ
Платіжне доручення №54619.10.2017244 333,3348 866,6715.11.2017
Акт наданих послуг № 127.12.2017256 918,08 - 244 333,33 = 12 584,752 516,9515.01.2018
Акт наданих послуг № 227.12.201789 654,0317 930,8015.01.2018

Як вже зазначалось, надані Відповідачем послуги були оплачені Позивачем 19.10.2017 (аванс) у сумі 293 200,00 грн. (платіжне доручення від 19.10.2017 № 546) та 03.01.2018 (остаточний розрахунок) у сумі 122 686,54 грн. (платіжні доручення від 03.01.2018 № 11 у сумі 15 101,70 грн. та № 12 у сумі 107 584,84 грн.).

Умовами п. 13.9. Договору визначено, що у разі реєстрації Учасником податкової накладної/розрахунку коригування податкової накладної в ЄРПН у строки, що перевищують строки, визначені п. 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, у зв`язку з чим Замовник втрачає право на нарахування податкового кредиту за відповідною сумою податку, Виконавець за першою вимогою Замовника протягом 7 (семи) календарних днів з моменту отримання такої вимоги сплачує Замовнику штраф у розмірі такого податкового кредиту.

Позивач зазначає, що відповідач, в порушення норм Податкового кодексу України за господарськими операціями в рамках виконання договору про надання 117-В-МИФ-17 не склав податкові накладні та не направив їх на реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних та станом на дату подачі позову реєстрація податкової накладної не здійснена.

З метою врегулювання даного питання позивач листами № 18-02-01-1635 від 21.03.2018, № 18-02-01-3962 від 04.07.2018, 18-02-01-5431 від 19.09.2018 та 1901/18-03-02/Вих/18 від 11.06.2020 звертався до відповідача з вимогами здійснити усі необхідні заходи щодо складання та реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно чинного законодавства.

Однак, взяті на себе зобов`язання щодо реєстрації податкових накладних Відповідач не виконав, що підтверджується Витягами з Єдиного реєстру податкових накладних на запити від 28.12.2020.

Відсутність факту реєстрації Відповідачем - продавцем послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних призвело до втрати права Позивача на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та, відповідно, втрати права на зменшення податкового зобов`язання на суму 69314,42 грн., тобто Позивач поніс збитки.

У даному випадку позивач, у якості понесених збитків, визначив неотриманий ним податковий кредит на суму ПДВ (69314,42 грн.), внаслідок порушення господарського зобов`язання продавцем щодо реєстрації податкових накладних на суму поставленого товару.

У зв`язку з невиконанням Відповідачем умов договору, Відповідачу було направлено вимогу від 1901/18-03-02/Вих/18 від 11.06.2020, яка залишена відповідачем без відповіді та виконання.

Загальний розмір вимог Державного підприємства Адміністрація морських портів України до Дочірнього підприємства "Миколаївський Облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія" Автомобільні дороги України" становить 69 314,42 грн., що підтверджується бухгалтерською довідкою від 30.12.2020 року № 00001588.

Відповідно до ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) податок на додану вартість (ПДВ) це непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу (п.п. 14.1.178.); податкове зобов`язання для цілей розділу V цього Кодексу - це загальна сума податку на додану вартість, одержана (нарахована) платником податку в звітному (податковому) періоді (п.п. 14.1.179); податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу (п.п.14.1.181).

Відповідно до пункту 14.1.181 статті 14 ПК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, податковий кредит - сума, на яку платник ПДВ має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу. За змістом підпункту "а" пункту 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі ввезення їх на митну територію України) та послуг.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму ПДВ на підставі отриманих податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної. Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням терміну реєстрації, відносяться до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж, зокрема, через 365 календарних днів з дати складення податкової накладної.

За змістом пункту 201.1 статті 201 ПК України платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Пунктом 201.4 статті 201 ПК України визначено, що податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов`язань продавця, а пунктом 201.7 статті 201 ПК України визначено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою; податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, не дає права покупцю на включення сум ПДВ до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми ПДВ, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період. У разі порушення продавцем/покупцем товарів/послуг порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування покупець/продавець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого продавця/покупця. Таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або порушено порядок її заповнення та/або порядок реєстрації в Єдиному реєстрі. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв`язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Згідно з пунктом 201.10 статті 201 ПК України на продавця товарів/послуг покладено обов`язок в установлені терміни скласти податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних, чим зумовлено обґрунтоване сподівання контрагента на те, що це зобов`язання буде виконано, оскільки тільки підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних суми податку можуть бути віднесені до складу податкового кредиту.

Водночас звернення покупця послуг зі скаргою на продавця, який не виконав передбаченого наведеною нормою обов`язку, відповідно до положень пункту 201.10 статті 201 ПК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, не надає покупцю права на включення суми податку з цих операцій до складу податкового кредиту, а можливість подання скарги на цього продавця є лише підставою для проведення документальної позапланової перевірки його контролюючим органом.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 917/877/17.

Відповідно до частин 1, 2 статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права та законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Зважаючи на зазначені норми, для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); 2) шкідливого результату такої поведінки - збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.

Таким чином, боржник з порушенням вимог пункту 201.10 статті 201 ПК України не зареєстрував податкові накладні, у зв`язку з чим кредитор(заявник) був позбавлений права включити суми ПДВ до складу податкового кредиту та, відповідно, скористатись правом на зменшення податкового зобов`язання на суму 69314,42 грн.

З огляду на викладене у цьому випадку є прямий причинно-наслідковий зв`язок між бездіяльністю відповідача щодо виконання визначеного законом обов`язку зареєструвати податкові накладні та неможливістю включення сум ПДВ до податкового кредиту позивача, а також, відповідно, зменшення податкового зобов`язання на зазначену суму, яка фактично є збитками цієї особи.

Положення пункту 201.10 статті 201 ПК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, не передбачають можливості включення покупцем товарів/послуг суми ПДВ до податкового кредиту у разі невиконання продавцем обов`язку зі складення та реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних (крім випадків, встановлених податковим законодавством, коли підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту без отримання податкової накладної, є інші документи) при цьому покупець зазначених товарів/послуг має право додати до податкової декларації скаргу на такого продавця, однак подання такої скарги згідно з наведеною нормою у редакції, чинній після 01.01.2015, не є підставою для включення ним сум податку до складу податкового кредиту.

За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність усіх елементів складу господарського правопорушення.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.06.2019 у справі № 908/1568/18 звернула увагу, що обов`язок продавця зареєструвати податкову накладу є обов`язком платника податку у публічно-правових відносинах, а не обов`язком перед покупцем, хоча невиконання цього обов`язку може завдати покупцю збитків (п. 28).

Також, у зазначеному пункті Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що належним способом захисту для позивача може бути звернення до контрагента з позовом про відшкодування збитків, завданих в наслідок порушення контрагентом за договором обов`язку щодо складення та реєстрації податкових накладних.

Окрім цього, у п. 15 постанови від 05.06.2019 у справі № 908/1568/18 Велика Палата дійшла висновку про наявність прямого причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю відповідача щодо виконання визначеного законом обов`язку зареєструвати податкові накладні та неможливістю включення сум ПДВ до податкового кредиту позивача, а також, відповідно, зменшення податкового зобов`язання на зазначену суму, яка Фактично є збитками цієї особи. Отже, за висновками Великої Палати, наявні усі елементи складу господарського правопорушення.

Отже, вимоги адміністрації Миколаївського морського порту у загальній сумі 69314,42 грн. є обґрунтованими та належним чином підтвердженими, виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство, є безспірними, конкурсними та не забезпечені заставою майна боржника.

Станом на дату звернення заявника з грошовими вимогами до боржника борг не сплачено та боржником не оспорено.

Згідно ч.4 ст.60 Кодексу України з процедур банкрутства, у ліквідаційній процедурі господарський суд розглядає заяви з вимогами поточних кредиторів, які надійшли до господарського суду після офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом. Заяви з вимогами поточних кредиторів розглядаються господарським судом у порядку черговості їх надходження. За результатами розгляду зазначених заяв господарський суд своєю ухвалою визнає чи відхиляє (повністю або частково) вимоги таких кредиторів. Вимоги поточних кредиторів погашаються в порядку черговості, визначеної статтею 64 цього Кодексу. Якщо кредитор заявив вимоги після здійснення розрахунків з іншими кредиторами, сплачені таким кредиторам кошти поверненню не підлягають.

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства, за результатами розгляду зазначених заяв господарський суд постановляє ухвалу про визнання чи відхилення (повністю або частково) вимог таких кредиторів. Ухвала господарського суду є підставою для внесення відомостей про таких кредиторів до реєстру вимог кредиторів.

З огляду на викладене, судом визнаються грошові вимоги адміністрації Миколаївського морського порту у загальній сумі 69314,42 грн. Вказані грошові вимоги згідно приписів ст. 64 Кодексу України з процедур банкрутства мають задовольнятися у 4 чергу.

Крім цього, кредитором за подання цієї заяви сплачено судовий збір у розмірі 4540,00 грн. Даний судовий збір не являється грошовими вимогами кредитора до боржника, а за своєю правовою природою є витратами, понесеними кредитором в процесі розгляду грошових вимог кредитора, які мають спеціальний порядок відшкодування.

За таких обставин, судовий збір, в сумі 4540,00 грн., сплачений заявником за подання даної заяви, підлягає включенню до 1черги реєстру вимог кредиторів ДП Миколаївський облавтодор ВАТ ДАК Автомобільні дороги України, з подальшим відшкодуванням їх у першу чергу.

Керуючись ст. ст. 2, 45, 64 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. 233-235 ГПК України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Визнати кредиторські вимоги Державного підприємства Адміністрація морських портів України () в особі Миколаївської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту) () до Дочірнього підприємства Миколаївський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України () у сумі 69314,42 грн. та 4540,00 грн. судових витрат із задоволенням у такій черговості:

- 4540,00 грн. (судові витрати) 1 черга;

- 69314,42 грн. (збитки) 4 черга;

2. Ухвалу надіслати кредитору, боржнику та розпоряднику майна.

Ухвала набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в апеляційному порядку.

У зв`язку з перебуванням судді в період з 16.02.2022 по 22.02.2022 у нарадчій кімнаті в ході розгляду справи № 915/715/16(915/686/21), повний текст ухвали складено та підписано 22.02.2022.

Суддя Т.М. Давченко