ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2022 Справа № 917/1578/21

Суддя господарського суду Полтавської області Мацко О.С. , розглянувши матеріали справи

За позовною заявою Заступника керівника Глобинської окружної прокуратури Полтавської області, 39000, Полтавська обл., м. Глобине, вул. Центральна, 191, в інтересах держави в особі Градизької селищної ради Кременчуцького району Полтавської області, 39071, Полтавська обл., Глобинський р-н, смт. Градизьк, вул. Київська, 51,

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавагаз збут», 36000, м. Полтава, вул. Козака, 2-А,

про визнання недійсною додаткової угоди та стягнення 49 800,00 грн.,

третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Північно-східний офіс Держаудитслужби, 61022, м. Харків, майдан Свободи, 5, Держпром, 4 під`їзд, 10 поверх

Секретар судового засідання: Токар А.В.

Представники сторін:

від прокуратури: Лисенко Н.М.

від позивача: не з`явився

від відповідача: Заліпа Н.Ю.

від третьої особи: Шлапак А.В.

ВСТАНОВИВ:

07.10.2021 р. до суду надійшла позовна заява Заступника керівника Глобинської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Градизької селищної ради Кременчуцького району Полтавської області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавагаз збут» про визнання недійсною додаткової угоди та стягнення 49 800,00 грн. Ухвалою від 12.10.2021 р. прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати у порядку загального позовного провадження в підготовчому судовому засіданні та даною ухвалою залучено до участі у справі третю особу без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Північно-східний офіс Держаудитслужби.

Викладені в позовній заяві вимоги прокурор обґрунтовує тим, що внаслідок укладення додаткової угоди збільшилась ціна природного газу для позивача за договором на постачання природного газу від 10.02.2020 року №23-З/Б. Прокурор вважає, що спірна додаткова угода була укладена без належних на те підстав та обґрунтованого документального підтвердження щодо підвищення ціни природного газу, чим порушено норми Закону України «Про публічні закупівлі» та положення Договору, а відтак - вона підлягає визнанню недійсною. Оскільки позивач сплачував кошти за поставлений природний газ відповідно до ціни, вказаної у спірній додатковій угоді, тобто, за збільшеними цінами, прокурор просить стягнути з відповідача 49800,00 грн. надмірно сплачених позивачем коштів (так кваліфіковано цю суму у прохальній частині позовної заяви, в той час як по тесту позовної заяви прокурор посилається на приписи ст.1212 ЦК України).

02.11.2021р. до суду надійшов відзив на позов, згідно якого відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що укладеним між сторонами договором було передбачено можливість зміни ціни договору (п.3.4 договору) шляхом укладення додаткових угод; сторонами було укладено 4 додаткових угоди до договору; прокурор посилається на приписи Закону України «Про публічні закупівлі» в редакції, що не була чинною на момент укладення оспорюваної додаткової угоди №4; лист Управління Північно-Східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області від 14.07.2021р. №201631-17/2979-2021 не може бути оцінений судом як належний та допустимий доказ в межах даної справи, оскільки моніторинг процедури закупівлі проведено з порушеннями; на сайті відповідача в установленому порядку публікувалася інформація про ціни для організації, які діяли протягом 2020 року, а лист Нацкомісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг показує середньозважену ціну природного газу, а не максимальну чи мінімальну (відзив на позов арк..справи 78-81).

Також 02.11.2021р. до суду надійшли письмові пояснення третьої особи, у яких третя особа підтримує позицію прокурора, просить визнати недійсною додаткову угоду та стягнути з відповідача грошові кошти (а.с.90-96).

В поясненнях на відзив (а.с.149-153) третя особа спростовує заперечення відповідача стосовно застосування приписів Закону України «Про публічні закупівлі» у неправильній редакції та зазначає, що оскільки договір №23-З/Б укладено 10.02.2020р., то при укладенні додаткових угод до нього сторони повинні виходити з приписів Закону №922 в редакції, чинній на момент оголошення закупівлі (тобто, ред. Закону №922, що діяла до 19.04.2020р.).

Прокуратурою також подано до суду відповідь на відзив (а.с.176-178).

Від позивача на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, яке задоволено судом.

Ухвалою від 18.01.2022р. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання 15.02.2022р. прибули представники прокуратури, відповідача та третьої особи. Судом у засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено протягом 10 днів.

Перелік доказів, наданих у підтвердження позовних вимог: договір №23-З/Б від 10.02.2020р. з додатком №1 та додатковими угодами №1-4, запрошення до участі у переговорній процедурі вих..03-23/84 від 24.01.2020р., протокол переговорів від 24.01.2020р., лист від 05.08.2021р. з додатками платіжні доручення та акти прийому-передачі природного газу, лист про зміну ціни на газ №05/02 від 02.11.2020р., лист Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 10.03.2021р., лист «Про розгляд звернення» від 20.07.2021р., лист прокуратури від 27.07.2021р. та від 04.10.2021р., лист виконавчого комітету Градизької селищної ради від 10.08.2021р. і ін..

Перелік доказів, наданих відповідачем: копія статуту ТОВ «Полтавагаз збут», виписки з ЄДР.

Судом при розгляді справи було встановлено, що позивачем (Градизька сільська рада) було проведено процедуру закупівлі UA-2020-01-30-004164-с за предметом «ДК 021:2015» 09120000-6-Газове паливо» очікуваною вартістю 244205,50 грн, за результатами якої між замовником та відповідачем було укладено договір №23-З/Б від 10.02.2020р. на загальну суму 244 205,50 грн., ціна за 1000 куб.м. 6901,97 грн. з ПДВ, загальний обсяг товару 35 382 тис.куб.м., термін дії договору до 31.12.2020р. (копія договору а.с. 23-30).

В подальшому між сторонами укладено додаткові угоди №1-4. Вказаними угодами змінювалася ціна природного газу та обсяги постачання природного газу. За додатковою угодою №4, яка оспорюється в даній справі, зменшено суму договору на 35000,00 грн., збільшено ціну за одиницю предмета закупівлі до 8820, 00 грн. за 1000 куб.м. з ПДВ, обсяг постачання становить 17.8878 тис.куб.м.

Дану додаткову угоду укладено на підставі листа ТОВ «Полтавагаз збут» від 02.11.2020р. №05/02, в якому постачальник повідомив про намір укласти додаткову угоду про зміну ціни з 01.11.2020р. у зв`язку зі зміною закупівельної ціни для ТОВ «Полтавагаз збут».

Глобинська окружна прокуратура звернулася до Управління Північно-східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області з листом від 24.05.2021р., в якому зазначалося про можливі порушення законодавства про публічні закупівлі, а саме: укладення додаткової угоди №4 від 09.12.2020р., після чого третя особа звернулася з відповідним запитом до замовника.

Листом від 27.07.2021р. №50-2121 Глобинська окружна прокуратура повідомила Градизьку селищну раду по виявлені порушення вимог чинного законодавства під час використання коштів селищного бюджету, які призводять до нераціонального використання бюджетних коштів, що свідчить про порушення інтересів даного органу місцевого самоврядування. Проте Градизька селищна рада листом від 10.08.2021р. №03-23/1510 повідомила прокуратуру про відсутність наміру звертатися до суду за відновленням своїх інтересів та просить звернутися до суду в її інтересах.

У постанові від 26.05.2020 по справі № 912/2385/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.

Таким чином, за матеріалами даної справи прокурор належним чином обґрунтував та довів підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.

Наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 по справі № 912/2385/18.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 (п.38) зазначено, що за певних обставин прокурор може звертатися до суду в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування, зокрема тоді, коли цей орган є стороною правочину, про недійсність якого стверджує прокурор. Оскільки таку позовну вимогу вправі заявити, зокрема, будь-яка сторона правочину, відповідний орган як така сторона може бути позивачем. У такій ситуації прокурор для представництва інтересів держави в особі компетентного органу як сторони правочину має продемонструвати, що цей орган не здійснює або неналежним чином здійснює захист відповідних інтересів. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.01.2021 у справі № 917/341/19, від 02.02.2021 у справі № 922/1795/19, від 07.04.2021 у справі № 917/273/20.

Враховуючи викладене, прокурор виконав вимоги ст. 53 ГПК України та належним чином обґрунтував наявність підстав для звернення до суду з позовом в межах даної справи.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного:

Згідно Закону України "Про публічні закупівлі" договір про закупівлю - це договір, що укладається між замовником і учасником торгів за результатами проведення процедури закупівлі та передбачає надання послуг, виконання робіт або набуття права власності на товари. Договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом ( ч. 1 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі»).

Суд звертає увагу на те, що договір №23-3/Б на постачання природного газу укладений 10.02.2020р. Відповідно до п.5 розд.Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про публічні закупівлі» в ред..від 19.04.2020р. процедури закупівель товарів, робіт і послуг, розпочаті до введення в дію Закону №922, завершуються відповідно до порядку, що діяв до введення в дію цього Закону. Згідно п.6 цього розділу, договори про закупівлю, укладені у порядку та на умовах, установлених до введення в дію цього Закону №922, завершуються відповідно до порядку, що діяв до введення в дію цього закону. Відтак, надаючи оцінку оспорюваній додатковій угоді, суд керується редакцією Закону, що діяла на момент укладення договору. Вказаним спростовуються доводи відповідача стосовно неправильного посилання на норми Закону у позовній заяві.

Згідно ст.36 Закону України «Про публічні закупівлі» у вказаній редакції, умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків: 1)зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника; 2)зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі тощо. Стаття 37 Закону визначає, що договір рпо закупівлю є нікчемним, зокрема, у разі його укладення з порушенням вимог ч.4 ст.36 цього Закону.

Згідно п.7 ч.2 ст.22 Закону України "Про публічні закупівлі" тендерна документація має містити проект договору про закупівлю з обов`язковим зазначенням порядку змін його умов.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, зокрема, відповідно до умов договору.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст.525 Цивільного кодексу України). Згідно ч.1 ст.651 Цивільного кодексу України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Закон України "Про публічні закупівлі" не містить виключень з цього правила.

Отже, зміна істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) є правомірною виключно за таких умов:

- відбувається за згодою сторін;

- порядок зміни умов договору має бути визначений самим договором (відповідно до проекту, який входив до тендерної документації);

- підстава збільшення - коливання ціни такого товару на ринку (обґрунтоване і документально підтверджене постачальником);

- ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10%;

- загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися.

Обґрунтовуючи підстави на підписання додаткової угоди, відповідач посилається на лист ТОВ «Полтавагаз збут» від 02.11.2020р., яким останній повідомив Замовника про те, що з «…01.11.2020р. ціна природного газу визначається за 1 000 куб.м. та становить 8820,00 грн. з ПДВ». При цьому відповідач послався на п.3.4 укладеного між сторонами договору (Ціна природного газу підлягає зміні у разі зміни кон`юктури ринку (зміна закупівельної ціни природного газу у власників ресурсу(газовидобувних підприємств, оптових продавців, власників імпортованого ресурсу газу), та зазначив, що збільшення закупівельної ціни для нього призводить до збільшення ціни природного газу для установ, що фінансуються з державного бюджету (копія листа а.с.48).

Однак, вказаний лист не підтверджує коливання ціни газу на ринку, оскільки не містить інформації щодо вартості природного газу в різних постачальників, не підтверджує коливання ціни такого товару на ринку за весь період між датами укладання додаткових угод.

Отже, фактично внаслідок укладення спірних додаткових угод ціна газу збільшилась, а обсяг поставки газу за договором зменшився. Виходячи з того, що у додатковій угоді №3 вказано ціну товару за одиницю 3182,00 грн., у додатковій угоді №4 8820,00 грн., отже, ціна за одиницю товару збільшилася на 177,18%.

З урахуванням наведеного вище необхідність внесення зазначених змін ціни не можна вважати обґрунтованою та такою, що підтверджена документально.

Суд також зазначає, що укладення додаткових угод до договору щодо зміни ціни на товар за відсутності підстав для цього, визначених Законом, спотворює результати торгів та нівелює економію, яку було отримано під час підписання договору. Фактично це призвело до повного нівелювання результатів відкритих торгів.

Можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та статтею 3 Закону України "Про публічні закупівлі".

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12.02.2020 у справі № 913/166/19.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 04 серпня 2021 року у справі № 912/994/20 з подібних правовідносин виклав правову позицію про те, що перемога у тендері (закупівля за державні кошти) та укладення договору з однією ціною та її подальше підвищення шляхом укладення додаткових угод є нечесною і недобросовісною діловою практикою з боку продавця. Верховний Суд у постанові від 12.09.2019 у справі № 915/1868/18 наголосив, що можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та ст. 3 Закону "Про публічні закупівлі".

Враховуючи вищенаведене, господарський суд дійшов висновку, що при укладенні додаткової угоди сторни безпідставно змінили істотні умови Договору, без належного обґрунтування та документального підтвердження коливання ціни природного газу в період виконання умов договору. Сторонами договору не підтверджено належними доказами коливання ціни природного газу і під час розгляду цієї справи.

За змістом ст. ст. 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК, ст. 20 ГК визнання правочину недійсним є способом захисту цивільних прав та інтересів. Частина 2 ст. 20 ГК серед способів захисту визначає визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом.

Предметом позову у справі є, зокрема, визнання недійсною додаткової угоди №4 до Договору на підставі ст. ст. 203, 215 ЦК як такої, що укладена з порушенням ч. 4 ст.36 Закону "Про публічні закупівлі".

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абз. 1 ч. 2 ст. 215 ЦК).

Велика Палата Верховного Суду вже неодноразово звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (зокрема, постанови від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18)).

Отже, якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. Крім того, такий спосіб захисту, як встановлення нікчемності правочину також не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.

За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 10.04.2019 у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) та від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18).

Як уже зазначалося судом вище, відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України "Про публічні закупівлі" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) договір про закупівлю є нікчемним у разі його укладення з порушенням вимог ч. 4 ст. 36 цього Закону. Таким чином, визнання додаткової угоди до договору недійсною не є належним способом захисту прав, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. Верховний Суд у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 18.06.2021 року у справі № 927/491/19 висловив правову позицію, що договори, що укладені всупереч вимогам п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону "Про публічні закупівлі", є нікчемними в силу закону і не потребують визнання їх недійсними судом.

За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 10.04.2019 у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) та від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18).

Відповідно до ст. 12 Закону "Про ринок природного газу" постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, ЦК і ГК, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

У ч. 2 ст. 712 ЦК передбачено, що до договору постачання застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У ст. 669 ЦК визначено, що кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні. Відповідно до ч. 1 ст. 670 ЦК якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Оскільки між сторонами існують договірні відносини, то правовою підставою для задоволення вимог про стягнення надмірно сплачених коштів ( коштів, сплачених за товар, який так і не було поставлено) є ч. 1 ст. 670 ЦК.

Дана правова позиція наведена у п. 166 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.06.2021 року у справі № 927/491/19.

Таким чином, сума недоотриманих активів замовником унаслідок неправомірного укладання додаткової угоди №4 становить 49 800, 00 грн.

Враховуючи наведене та з огляду на нікчемність додаткових угод правомірними є позовні вимоги прокурора про стягнення з відповідача на користь Градизької селищної ради 49 800,00 грн. надмірно сплачених коштів.

При цьому суд вище звертав увагу на те, що у позовній заяві прокурор посилався на приписи ст.1212 ЦК України в обгрунтування вимог про стягнення грошових коштів (хоча у прохальній частині кваліфікував їх як надмірно сплачені кошти). З цього приводу суд зазначає, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі 917/1739/17 зроблено висновок, що правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. При цьому незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови у позові. Суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом необхідно керуватися при вирішенні спору. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Заперечення відповідача, викладені ним у відзиві на позов та підтримані представником у засіданні, не спростовують правомірності позовних вимог у цій частині. Так, суд вище в мотивувальній частині рішення звертав увагу на правильність застосування позивачем та прокурором редакції Закону України «Про публічні закупівлі», що діяла до внесення змін до вказаного Закону 19.04.2020р. Доводи відповідача стосовно неправильності розрахунку суми, заявленої до стягнення, суд оцінює критично, оскільки представником третьої особи під час розгляду справи по суті детально роз`яснено механізм здійсненого розрахунку, натомість будь-якого контррозрахунку відповідачем надано не було. Щодо доводів відповідача про те, що лист Управління північно-східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області від 14.07.2021р. не може бути прийнятий судом як належний доказ у даній справі, суд зазначає наступне: компетенція Держаудитслужби та її міжрегіональних територіальних органів визначена Законом України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26.01.1993р. та Положенням про Державну аудиторську службу України, затв.Постановою КМУ від 03.02.2016р.№43. Згідно зі ст..2 Закону, головним завданням органу державного фінансового контролю зокрема є здійснення контролю за дотриманням законодавства про закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ. Відповідно до п.4 п.п.11 Положення №43, Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань здійснює розгляд листів, заяв і скарг про факти порушення законодавства з фінансових питань та бюджетного законодавства. Вживає згідно із законодавством відповідних заходів для їх усунення. Органом державного фінансового контролю було вжито заходів з розгляду листа Глобинської окружної прокуратури №50-1156 вих.21 від 24.05.2021р., у якому зазначалося про можливі факти пор ушень законодавства про державні закупівлі, та направлено лист замовнику Градизькій селищній раді Кременчуцького району від 14.07.2021р. з запитом про надання копій документів, що стосуються спірної закупівлі. Виходячи з отриманої від замовника інформації, органом контролю направлено лист прокуратурі з наданням інформації стосовно можливих фактів порушень т а безпідставної сплати коштів (лист №201631-17/2979-2021 від 14.07.2021р.). Відтак, як вбачається з пояснень третьої особи, захід державного фінансового контролю в даному випадку не проводився, а Держаудитслужба діяла виключно в межах своїх повноважень.

Судові витрати відшкодовуються прокурору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 232-233,237-238,240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавагаз збут» (вул..Володимира Козака, 2а, м.Полтава, 36000, ) на користь Градизької селищної ради Кременчуцького району (вул.Київська,51, смт.Градизьк, Кременчуцький район, ) 49 800,00 грн. надмірно сплачених коштів.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавагаз збут» (вул..Володимира Козака, 2а, м.Полтава, 36000, ) на користь Полтавської обласної прокуратури (м. Полтава, вул. 1100-річчя Полтави, 7, ідентифікаційний код 02910060) 2 270 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати накази після набрання цим рішенням законної сили.

4. В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку і строки, встановлені ст.ст.256,257 ГПК України.

Повне рішення складено 23.02.2022р.

Суддя О.С.Мацко