ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"21" лютого 2022 р. м. Рівне Справа № 918/1174/20(910/19503/20)

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Войтюка В.Р., при секретарі судового засідання Мамчур А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Укренергозбут"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Перт"

про визнання додаткової угоди недійсною.

В засіданні приймали участь:

Від позивача: Павленко В.І. (дов. № б/н від 04.02.2022 р.);

Від Товариства з обмеженою відповідальністю "Газотурбіні технології": Клецькой А.А. (дов. № б/н від 15.12.2020 р.);

Від арбітражного керуючого: Островерхий С.А. (дов. № б/н від 17.02.3022 р.).

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Приватне акціонерне товариство "Укренергозбут" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Рівненської області із позовною заявою до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Перт" (далі - відповідач) про визнання додаткової угоди недійсною.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне.

Позивач зазначає, 12 листопада 2020 року відповідачем пред`явлено до позивача вимоги зі сплати заборгованості яка виникла на підстав договору № Б-11-185/1 купівлі-продажу векселів укладеного 23 червня 2011 року.

На думку позивача, повний розрахунок за вказаним договором мав відбутися до 31 грудня 2012 року. Однак, відповідач в обґрунтування своєї вимоги посилається на укладену між позивачем та відповідачем додаткову угоду від 25 червня 2017 року до договору № Б-11-185/1 від 23 червня 2011 року купівлі-продажу векселів, відповідно до якої строк виконання зобов`язання по вищевказаному договору змінено до 31 грудня 2019 року.

Позивач заперечує укладання вищевказаної додаткової угоди від 25 червня 2017 року до договору купівлі-продажу векселів № Б-1-185/1 від 23 червня 2011 року.

Позивач зазначає, що вказана додаткова угода відсутня в документації останнього. Окрім того, позивач стверджує, що посадова особа останнього яка підписала спірну додаткову угоду без достатніх повноважень, оскільки не дотримано правил передбачених Статутом юридичної особи позивача та Закону України "Про акціонерні товариства".

Окрім того, позивач посилається на те, що спірна додаткова угода укладена в порушення вимог Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок", а саме укладена без участі (посередництва) торговця цінними паперами.

Тому, зважаючи на вищевказані обставини, позивач просить суд визнати недійсною додаткову угоду від 25 червня 2017 року до договору купівлі-продажу векселів № Б-11-185/1 від 23 червня 2011 року.

В судовому засіданні 21 лютого 2022 року представника позивача позовні вимоги підтримав.

У свою чергу, відповідач з вищевказаними твердженнями позивача не погоджується та подав до суду відзив на позовну заяву та письмові заперечення які обґрунтовує наступним.

Відповідач зазначає, що 23 червня 2011 року між позивачем та відповідачем укладено договір купівлі-продажу векселів № Б-11-185/1, відповідно до умов якого відповідач продав а позивач придав векселі, що були предметом договору. Відповідно до вказаного договору купівлі-продажу встановлено термін виконання зобов`язання по розрахункам - 31грудня 2012 року.

В подальшому, до вказаного договору купівлі-продажу векселів, неодноразово укладалися додаткові угоди, а саме від 17 грудня 2012 року, 17 грудня 2013 року, 17 грудня 2014 року, 17 грудня 2015 року, 25 червня 2017 року.

Відповідач зазначає, що предметом вказаних додаткових угоди є продовження терміну виконання зобов`язання за договором купівлі-продажу векселів № Б-11-185/1 від 23 червня 2011 року.

Окрім того, відповідач звертає увагу суду, що між сторонами договору купівлі-продажу векселів № Б-11-185/1 від 23 червня 2011 року неодноразово підписувалися акти звірки взаємних розрахунків. Відповідач стверджує, що позивачем після підписання спірної додаткової угоди, здійснювалися оплати по виконанню умов договору купівлі-продажу векселів № Б-11-185/1 від 23 червня 2011 року.

Відповідач зазначає, що остання оплата здіснення позивачем 28 березня 2019 року.

Також, відповідач не погоджується зі твердженням позивача щодо підписання спірної додаткової угоди посадовою особою позивача без достатніх повноважень, оскільки не дотримано правил передбачених Статутом юридичної особи позивача та Закону України "Про акціонерні товариства". Відповідач зазначає, що посилання позивача на п. 8.69. Статут не має жодних підстав у даній справі, оскільки останній стосується безнадійної заборгованості, в той час як заборгованість у даному випадку не є безнадійною заборгованістю.

Щодо підписання спірної додаткової угоди керівником юридичної особи без відповідних на те повноважень, відповідач зазначає, що фактично юридична особа приступила до виконання зобов`язань передбачених у спірній додатковій угоді, що підтверджується підписаними між позивачем та відповідачем актами взаємних розрахунків та здійснення оплат з 2012 року по 2019 рік.

Отже, зважаючи на вищевикладені обставини, на переконання відповідача позивачем не доведено обґрунтованих підстав для визнання недійсною додаткової угоди від 25 червня 2017 року до договору купівлі-продажу векселів № Б-11-185/1 від 23 червня 2011 року.

В судовому засіданні 21 лютого 2022 року представника відповідача не з`явився.

Заяви та клопотання у справі.

14 січня 2021 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від представника відповідача в порядку ст. 165 ГПК України надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній позовні вимоги заперечує у повному обсязі та просить суд у задоволенні позову відмовити.

26 березня 2021 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від представника позивача надійшли письмові пояснення щодо відзиву на позову заяву.

03 листопада 2021 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від представника відповідача надійшли письмові пояснення щодо розгляду справи.

24 січня 2022 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від арбітражного керуючого Гуцал Т.М. надійшла заява про відмову від позову.

Суд розглянувши вищевказану заяву зазначає наступне.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 24 листопада 2021 року у справі № 918/1174/20 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Укенергозбут" припинено повноваження голови правління Самойленка П.М., виконання обов`язків керівника покладено на арбітражного керуючого Гуцал Т.М.

Відповідно до ч. 12 ст. 44 Господарського процесуального кодексу України, повноваження керівника боржника та виконавчих органів його управління, покладені на них відповідно до законодавства чи установчих документів, можуть бути припинені в разі, якщо ними не вживаються заходи щодо забезпечення збереження майна боржника, створюються перешкоди діям розпорядника майна чи допускаються інші порушення законодавства.

У разі виявлення обставин, передбачених абзацом першим цієї частини, за клопотанням кредиторів або інших учасників справи ухвалою господарського суду повноваження керівника та виконавчих органів управління боржника припиняються, а виконання відповідних обов`язків тимчасово покладається на розпорядника майна до призначення в порядку, визначеному законодавством та установчими документами, нового керівника боржника та виконавчих органів управління боржника.

09 грудня 2021 року керівником Приватного акціонерного товариства "Укренергозбут" призначено Осіпова Сергія Вікторовича.

10 грудня 2021 року відомості стосовно керівника Приватного акціонерного товариства "Укренергозбут" Осіпова С.В. зареєстровані в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Таким чином, з 09 грудня 2021 року керівником Приватного акціонерного товариства "Укренергозбут" є Осіпов Сергій Вікторович.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 226 ГПК України встановлено, що суд залишає позов без розгляду, якщо: позовну заяву не підписано або підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано.

Судом встановлено, що заява про відмову від позову підписано арбітражним керуючим Гуцал Т.М., тобто, особою яка не має права підписувати вищевказану заяву, тому суд прийшов до висновку про залишення заяви про відмову від позову без розгляду.

Процесуальні дії у справі.

17 грудня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Газотурбіні технології" звернулося до Господарського суду Рівненської області із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Укренергозбут".

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 22 грудня 2020 року прийнято до розгляду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Газотурбіні технології" про відкриття провадження у справі про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Укренергозбут" та призначено заяву до слухання у підготовчому засіданні на 11 січня 2021 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26 березня 2021 року передано матеріали позовної заяви Приватного акціонерного товариства "Укренергозбут" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Перт" про визнання додаткової угоди недійсною за територіальною підсудністю до Господарського суду Рівненської області.

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 05 травня 2021 року справу № 918/1174/20 (910/19503/20) розподілено судді Войтюку В.Р.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 06 липня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі № 918/1174/20 (910/19503/20) Приватного акціонерного товариства "Укренергозбут" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Перт" про визнання додаткової угоди недійсною, визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 27 липня 2021 року.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 27 липня 2021 року відкладено розгляд справи на 09 серпня 2021 року.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 09 серпня 2021 року відкладено розгляд справи на 26 серпня 2021 року.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 26 серпня 2021 року, зокрема: продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів; відкладено підготовче засідання на 21 вересня 2021 року.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 27 вересня 2021 року призначено розгляд підготовчого засідання на 12 жовтня 2021 року.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 12 жовтня 2021 року призначено розгляд підготовчого засідання на 26 жовтня 2021 року.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 26 жовтня 2021 року закрито підготовче провадження по розгляду позовної заяви у справі № 918/1174/20 (910/19503/20) за позовом Приватного акціонерного товариства "Укренергозбут" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Перт" про визнання додаткової угоди недійсною та призначено розгляд справи № 918/1174/20 (910/19503/20) до судового розгляду по суті на 04 листопада 2021 року.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 04 листопада 2021 року відкладено розгляд справи 918/1174/20(910/19503/20) по суті на 24 листопада 2021 року.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 24 листопада 2021 року відкладено розгляд справи 918/1174/20(910/19503/20) по суті на 14 грудня 2021 року.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 14 грудня 2021 року відкладено розгляд справи 918/1174/20(910/19503/20) по суті на 24 січня 2022 року на 11 год. 30 хв.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 24 січня 2022 року відкладено розгляд справи 918/1174/20(910/19503/20) по суті на 07 лютого 2022 року.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 07 лютого 2022 року відкладено розгляд справи 918/1174/20(910/19503/20) по суті на 21 лютого 2022 року.

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 23 червня 2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Перт" (далі - продавець) та Приватним акціонерним товариством "Укренергозбут" (далі - Покупець) укладено договір купівлі-продажу векселів № Б-11-185/1, відповідно до якого продавець продав а покупець придбав векселі. Продавець виконав свої обов`язки за договором та передав векселі що були предметом вищезазначеного договору купівлі-продажу, про що свідчить акт прийому передачі від 23 червня 2011 року.

Вищевказаним договором встановлено термін розрахунків, а саме пунктом 5.1. передбачено, що договір вважається укладеним та набирає чинність з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31 грудня 2012 року, а в частині розрахунків - до повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором. Також пунктом 2.3. договору передбачено порядок розрахунків, а саме - покупець зобов`язувався сплатити договірну вартість векселів не пізніше 31 грудня 2012 року.

17 грудня 2012 року сторони домовились про продовження строків розрахунків до 25 грудня 2013 року та відповідну зміну пунктів 2.3., 5.1. договору № Б-11-185/1 від 23 червня 2011 року про що підписали додаткову угоду.

17 грудня 2013 року сторони домовились про продовження строків розрахунків до 25 грудня 2014 року, про що підписали додаткову угоду.

17 грудня 2014 року сторони продовжили термін розрахунків до 25 грудня 2015 року, про що підписали чергову додаткову угоду.

17 грудня 2015 року сторони домовляються відтермінувати строки розрахунків за вищезазначеним договором до 25 червня 2017 року, про що підписують додаткову угоду.

25 червня 2017 року сторони в останнє відтермінували строки розрахунків за договором № Б-11-185/1 від 25 червня 2011 року, та встановили новий строк - до 31 грудня 2019 року (далі - спірна додаткова угода).

12 листопада 2020 року відповідачем пред`явлено до позивача вимогу про сплату заборгованості за договором купівлі-продажу векселів № Б-11-185/1 від 23 червня 2011 року.

Позивач стверджує, що повний розрахунок за вищевказаним договором мав відбутися до 23 червня 2011 року.

Зважаючи на вищевикладені обставини позивач заперечує укладання додаткової угоди від 25 червня 2017 року до договору купівлі-продажу векселів № Б-11-185/1 від 23 червня 2011 року.

Позивач зазначає, що заборгованість пред`явлена відповідачем у вимозі є безнадійною. Тому, позивач посилається на п. 8.69 Статуту Приватного акціонерного товариства "Укренергозбут", відповідно до якого питання стосовно безнадійної заборгованості вирішується наглядовою радою Приватного акціонерного товариства "Укренергозбут". У свою чергу спірна додаткова угода підписана в.о. голови правління одноособово, що на думку позивача свідчить про підписання останнім додаткової угоди без відповідних на те повноважень.

Окрім того, позивач зазначає, що відповідно до п. 2.3. договору купівлі-продажу веселів № Б-11-185/1 від 23 червня 2011 року, строк по оплаті договору встановлено до 31 грудня 2012 року. На думку позивача строк позовної давності по даній вимозі сплив 31 грудня 2015 року.

Наведені обставини стали причиною звернення позивачем з позовом та є предметом спору у даній справі.

Джерела права й акти їх застосування.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним ( оспорюваний правочин ).

Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 241 Цивільного кодексу України, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

У силу вимог ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтями 76-78 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Мотивована оцінка аргументів сторін, підстави їх відхилення і висновок суду.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

Аргументуючи позовні вимоги, позивач посилається на недійсність укладеної між Приватним акціонерним товариством "Украенергозбут" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Перт" додаткової угоди від 25 червня 2017 року до договору купівлі-продажу векселів № Б-11/185/1 від 23 червня 2011 року.

Щодо нормативно-правового обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на п. 8.69 Статуту Публічного акціонерного товариства "Укренергозбут", ст. 213, 215 ЦК України.

В якості доказів вищевикладених обставин, позивачем подано до суду наступні документи, а саме копію вимоги від 12 листопада 2020 року, копію додаткової угоди від 25 червня 2017 року до договору купівлі-продажу векселів № Б-11/185/1 від 23 червня 2011 року, копію договору купівлі-продажу векселів № Б-11/185/1 від 23 червня 2011 року, копію Статуту позивача.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Щодо аргументів позивача на те, що спірна додаткова угода підписана представником Публічного акціонерного товариства "Укренергозбут" без достатніх на те повноважень, суд зазначає наступне.

Згідно до ст. 58 Закону України "Про акціонерні товариства" встановлено, що: виконавчий орган акціонерного товариства здійснює управління поточною діяльністю товариства. До компетенції виконавчого органу належить вирішення всіх питань, пов`язаних з керівництвом поточною діяльністю товариства, крім питань, що належать до виключної компетенції загальних зборів та наглядової ради. Виконавчий орган акціонерного товариства підзвітний загальним зборам і наглядовій раді, організовує виконання їх рішень. Виконавчий орган діє від імені акціонерного товариства у межах, встановлених статутом акціонерного товариства і законом. Виконавчий орган акціонерного товариства може бути колегіальним (правління, дирекція) або одноосібним (директор, генеральний директор). Права та обов`язки членів виконавчого органу акціонерного товариства визначаються цим Законом, іншими актами законодавства, статутом товариства та/або положенням про виконавчий орган товариства, а також контрактом, що укладається з кожним членом виконавчого органу. Від імені товариства контракт підписує голова наглядової ради чи особа, уповноважена на таке підписання наглядовою радою (п. 1, 2, 3, 5 ст. 58 Закону України "Про акціонерні товариства").

Відповідно до ст. 59 Закону України "Про акціонерні товариства" зазначено, що кількісний склад виконавчого органу, порядок призначення його членів визначаються статутом товариства. Порядок скликання та проведення засідань колегіального виконавчого органу встановлюється статутом або положенням про виконавчий орган акціонерного товариства. На засіданні колегіального виконавчого органу ведеться протокол. Протокол засідання колегіального виконавчого органу підписується головуючим та надається за вимогою для ознайомлення члену колегіального виконавчого органу, члену наглядової ради або представнику профспілкового чи іншого уповноваженого трудовим колективом органу, який підписав колективний договір від імені трудового колективу. Статутом акціонерного товариства може бути надано право іншим особам отримувати протокол засідання колегіального виконавчого органу для ознайомлення. Голова колегіального виконавчого органу обирається наглядовою радою товариства, якщо інше не передбачено статутом товариства, в порядку, передбаченому статутом акціонерного товариства. Голова колегіального виконавчого органу організовує роботу колегіального виконавчого органу, скликає засідання, забезпечує ведення протоколів засідань. Голова колегіального виконавчого органу має право без довіреності діяти від імені товариства відповідно до рішень колегіального виконавчого органу, в тому числі представляти інтереси товариства, вчиняти правочини від імені товариства, видавати накази та давати розпорядження, обов`язкові для виконання всіма працівниками товариства. Інший член колегіального виконавчого органу в порядку, визначеному законодавством України, також може бути наділений цими повноваженнями, якщо це передбачено статутом товариства (п. 1, 4, 5 ст. Закону України "Про акціонерні товариства").

Судом встановлено, що відповідно до п. 8 Статуту Приватного акціонерного товариства "Укренергозбут", управлінням товариством здійснюють: вищий орган товариства - загальні збори акціонерів товариства (п. 8.1.1. Статуту).

Відповідно до п. 8.5. Статуту визначено, що до виключної компетенції загальних зборів належить:

8.5.1. Відповідно до п. визначення основних напрямів діяльності акціонерного Товариства;

8.5.2. внесення змін до Статуту Товариства;

8.5.3. прийняття рішення про анулювання викуплених акцій;

8.5.4. прийняття рішення про зміну типу Товариства;

8.5.5. прийняття рішення про розміщення акцій;

8.5.6. прийняття рішення про збільшення статутного капіталу Товариства;

8.5.7. прийняття рішення про зменшення статутного капіталу Товариства;

8.5.8. прийняття рішення про дроблення або консолідацію акцій;

8.5.9. затвердження положень про Загальні збори, Наглядову раду, Правління та ревізора Товариства та інших внутрішніх положень згідно Статуту, а також внесення змін до них;

8.5.10. затвердження інших внутрішніх документів Товариства;?

8.5.11. затвердження річного звіту Товариства;

8.5.12. розподіл прибутку і збитків Товариства;

8.5.13. прийняття рішення про викуп Товариством розміщених ним акцій;

8.5.14. прийняття рішення про форму існування акцій;

8.5.15. затвердження розміру річних дивідендів з урахуванням вимог, передбачених законом

8.5.16. прийняття рішень з питань порядку проведення Загальних зборів;

8.5.17. обрання членів Наглядової ради, затвердження5умов цивільно-правових або трудових договорів, що укладатимуться з ними, встановлення розміру їх винагороди, обрання особи, яка уповноважується на підписання договорів (контрактів) з членами Наглядової ради;

8.5.18. прийняття рішення про припинення повноважень членів Наглядової ради;

8.5.19. обрання Ревізора, прийняття рішення про дострокове припинення його повноважень;

8.5.20. затвердження висновків Ревізора;

8.5.21. обрання членів лічильної комісії, прийняття рішення про припинення їх повноважень;

8.5.22. прийняття рішення про виділ та припинення Товариства, крім випадку, передбаченому ч.4 ст.84 Закону України Про акціонерні товариства, про ліквідацію Товариства, обрання ліквідаційної комісії, затвердження порядку та строків ліквідації, порядку розподілу між акціонерами майна, що залишається після задоволення вимог кредиторів і затвердження ліквідаційного балансу;

8.5.23. прийняття рішення за наслідками розгляду звіту Наглядової ради, звіту Голови правління Товариства, звіту ревізора;

8.5.24.обрання комісії з припинення акціонерного товариства.

Виконавчим органом товариства - правління товариства, який очолює голова правління товариства (п. 8.1.3. Статуту).

Відповідно до п. 8.90. Статуту голова правління має право:

- без довіреності здійснювати дії від імені Товариства;

- керувати поточними справами Товариства;

- організувати виконання рішень Загальних Зборів;

- представляти Товариство у його стосунках з іншими юридичними і фізичними особами;

- видавати накази, розпорядження і вказівки, обов`язкові для всіх працівників Товариства;

- виносити рішення про притягнення до майнової та дисциплінарної відповідальності осіб, що знаходяться у трудових відносинах з Товариством;

- здійснювати інші дії, необхідні для забезпечення діяльності Товариства, що не входять до компетенції Загальних Зборів.

Як вбачається з матеріалів справи, спірні додаткові угоди підписані в.о. голови правління Михайлюком С.О. який діє на підставі Статуту товариства.

З аналізу вищевикладених положень Статуту Приватного акціонерного товариства «Укренергозбут» вбачається те, що до компетенції вищого органу товариства, загальних зборів акціонерів товариства не відносяться повноваження щодо погодження та надання дозволу на укладання будь-яких правочинів головою правління.

Однак, у свою чергу, відповідно до Статуту Приватного акціонерного товариства «Укренергозбут» голова правління наділений повноваженнями без довіреності здійснювати дії від імені Товариства.

Отже, зважаючи на вищевказані обставини, спірні додаткові угоди укладені посадовою особою позивача відповідно до своїх повноважень, які надані останньому Статутом Товариства.

Судом встановлено, що при укладанні спірного договору сторонами дотримано норми чинного законодавства, а саме:

- зміст правочину не суперечить законодавству, а також моральним засадам суспільства.

- волевиявлення сторін було вільним і відповідало їх внутрішній волі;

- спірний договір укладений у письмовій формі, підписаний уповноваженими особами та завірений печатками, у відповідності до законодавства;

- правочин спрямований на реальне настання правових наслідків.

Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що аргументи позивача щодо підписання спірних додаткових угод представником (в.о. голови правління) Публічного акціонерного товариства "Укренергозбут" без достатніх на те повноважень також спростовується наступним.

Відповідно до п. 3.4 Постанови Пленуму ВГСУ № 11 від 29 травня 2013 року "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", передбачено, що наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, який не мав належних повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з`ясовувати пов`язані з цим обставини.

Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Схвалення стороною правочину, вчиненого від її імені з перевищенням повноважень або без повноважень (стаття 241 ЦК України), має юридичне значення також для інших заінтересованих осіб, а сторона оспорюваного правочину, дії якої вказують на її волю зберегти дійсність правочину, не може надалі оспорювати правочин з підстав, про які вона знала або повинна була знати при виявленні цієї волі, що випливає із вказаної норми та засад добросовісності, на яких ґрунтується зобов`язання (частина третя статті 509 ЦК України). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 листопада 2018 року у справі № 910/19179/17.

Наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним. Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з`ясовувати пов`язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02 квітня 2019 року зі справи № 904/2178/18).

При цьому, при оцінці обставин, що свідчать про схвалення правочину особою, яку представляла інша особа, необхідно брати до уваги, що незалежно від форми схвалення воно повинно виходити від органу або особи, уповноваженої відповідно до закону, установчих документів або договору вчиняти такі правочини або здійснювати дії, які можуть розглядатися як схвалення (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 911/604/19, від 04 березня 2021 року у справі № 905/1132/20, від 20 березня 2018 року у справі № 910/8794/16).

Як вбачається із матеріалів справи, між позивачем та відповідачем неодноразово укладалися додаткові угоди до договору купівлі-продажу векселів № Б-11-185/1 від 23 червня 2011 року, а саме від 17 грудня 2012 року, 17 грудня 2013 року, 17 грудня 2014 року, 17 грудня 2015 року, 25 червня 2017 року.

Судом встановлено, що всі вище вказані додаткові угоди підписані в.о. голови правління позивача Михайлюком С.О. який діє на підставі Статуту товариства.

В матеріалах справи відсутні докази будь-яких дій загальних зборів акціонерів товариства (позивача), які спрямовані на розірвання договору купівлі-проваджу векселів № Б-11-185/1 від 23 червня 2011 року та укладених до останнього додаткових угод.

Окрім того, слід зазначити, що договір купівлі-проваджу векселів № Б-11-185/1 від 23 червня 2011 року також укладено в.о. голови правління позивача Михайлюком С.О. який діє на підставі Статуту товариства.

Також, в матеріалах справи наявні підписані між сторонами акти звірки взаємних розрахунків, а саме: станом на 01 жовтня 2013 року заборгованість становила 74 431 130 грн. 00 коп.; станом на 01 жовтня 2014 року заборгованість становила 74 135 010 грн. 00 коп.; станом на 01 листопада 2015 року заборгованість становила 74 113 810 грн. 00 коп.; станом на 01 листопада 2016 року заборгованість становила 72 170 020 грн. 00 коп.; станом на 01 жовтня 2018 року заборгованість становила 43 771 420 грн. 00 коп.

Крім того, в період після підписання оскаржуваної додаткової угоди, тобто після 25 червня 2017 року, позивач продовжував здійснювати оплати за вищезазначеним договором про що свідчить виписка з рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю "Перт".

Останні платежі за вищезазначеним договором здійснено 28 лютого 2019 року на суму 91 300 грн. 00 коп. та 28 березня 2019 року на суму 101 400 грн. 00 коп.

Отже, суд зазначає, що позивач з 2012 року по 2019 рік, систематично та без зауважень виконував покладені на останнього договором купівлі-проваджу векселів № Б-11-185/1 від 23 червня 2011 року та додатковими угодами до нього, зобов`язання щодо оплати.

Вказані обставини свідчать про схваленням та виконання юридичною особою (позивачем, Приватним акціонерним товариством "Укренергозбут") правочину, який укладено посадовою особою останньої без належних на те повноважень.

Щодо посилання позивача на п. 8.69 Статуту Приватного акціонерного товариства "Укренергозбут" та аргументів про сплив позовної давності, суд зазначає наступне.

Аргументуючи вказані обставини позивач посилається на п. 8.69 Статуту Публічного акціонерного товариства "Укренергозбут", відповідно до якого до компетенції наглядової ради також належать:

- прийняття рішень з питань діяльності товариства, крім питань, що відповідно до Статуту та законодавства віднесені до виключної компетенції загальних зборів акціонерного товариства;

- розгляд, підготовка та внесення пропозицій загальним зборам акціонерів товариства щодо питань діяльності товариства;

- розгляд та затвердження звітів голови правління товариства, ревізора, крім тих, що віднесенні до виключної компетенції загальних зборів акціонерів товариства;

- аналіз дій голови правління товариства щодо управління товариством, реалізації цінової, інвестиційної політики щодо, додержання вимог законодавства;

- ініціювання, у разі необхідності, проведення позачергових ревізій та аудиторськиї перевірок фінансово-господарської діяльності товариства;

- поперідній розгляд і погодження річного балансу і звітів голови правління товариства та ревізора про фінансові результати діяльності товариства;

- прийняття рішення про віднесення до сумнівної та безнадійної кредиторської заборгованості на доходи, а дебіторської заборгованості на збитки на підставі висновків ревізора та юридичної служби товариства;

попереднє, до подання на розгляд загальних зборів акціонерів товариства, узгодження рішень про порядок покриття збитків товариства у випадку недостатності коштів резервного фонду.

На думку позивача наявна заборгованість по договору купівлі-продажу векселів № Б-11-185/1 від 23 червня 2011 року є безнадійною.

Суд з вищевказаними обставинами не погоджується зважаючи на таке.

Відповідно до ст. 14 п. 1 пп. 11 Податкового кодексу України безнадійна заборгованість - заборгованість, що відповідає одній з таких ознак:

- заборгованість за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності;

- прострочена заборгованість померлої фізичної особи, за відсутності у неї спадкового майна, на яке може бути звернено стягнення;

- прострочена заборгованість осіб, які у судовому порядку визнані безвісно відсутніми, оголошені померлими;

- прострочена понад 180 днів заборгованість особи, розмір сукупних вимог кредитора за якою не перевищує мінімально встановленого законодавством розміру безспірних вимог кредитора для порушення провадження у справі про банкрутство, а для фізичних осіб - заборгованість, що не перевищує 25 відсотків мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року (у разі відсутності законодавчо затвердженої процедури банкрутства фізичних осіб);

- актив у вигляді корпоративних прав або не боргових цінних паперів, емітента яких визнано банкрутом або припинено як юридичну особу у зв`язку з його ліквідацією;

- сума залишкового призового фонду лотереї станом на 31 грудня кожного року;

- прострочена заборгованість фізичної або юридичної особи, не погашена внаслідок недостатності майна зазначеної особи, за умови, що дії щодо примусового стягнення майна боржника не призвели до повного погашення заборгованості;

- заборгованість, стягнення якої стало неможливим у зв`язку з дією обставин непереборної сили, стихійного лиха (форс-мажорних обставин), підтверджених у порядку, передбаченому законодавством;

- заборгованість суб`єктів господарювання, визнаних банкрутами у встановленому законом порядку або припинених як юридичні особи у зв`язку з їх ліквідацією;

- заборгованість фізичної особи, яка залишилася непогашеною перед іпотекодержателем після здійснення згідно із статтею 36 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, якщо законом або договором передбачено, що після завершення такого позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником - фізичною особою основного зобов`язання є недійсними.

До безнадійної заборгованості банків та небанківських фінансових установ може бути віднесена сума боргу за фінансовим кредитом, у тому числі сума основної заборгованості та/або сума нарахованих доходів, за яким прострочення погашення суми боргу (його частини) становить понад 360 днів, крім боргу за фінансовими кредитами осіб: пов`взаних з таким кредитором; які перебувають з таким кредитором у трудових відносинах; які перебували з таким кредитором у трудових відносинах, та період між датою звільнення таких осіб та датою прощення їхньої заборгованості не перевищує три роки".

Отже, з аналізу вищевказаних норм права вбачається, що заборгованість по договору купівлі-продажу векселів № Б-11-185/1 від 23 червня 2011 року не є безнадійною, а також докази прийняття наглядовою радою Приватного акціонерного товариства «Укренергозбут» рішення про віднесення заборгованості до безнадійної відсутні.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Отже, зважаючи на те, що строк позовної давності переривався укладеними додатковими угодами до договору купівлі-продажу векселів № Б-11-185/1 від 23 червня 2011 року, строк давності по вимозі Товариства з обмеженою відповідальністю "Перт" до Приватного акціонерного товариства "Укренергозбут" не сплив.

Щодо посилання позивача про те, що спірна додаткова угода укладена з порушення вимог ст. 17 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок", суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 164 ГПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Пунктами 2, 4, 5, 8 статті 80 ГПК України встановлено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

З матеріалів справи вбачається, що до суду не надходило жодного письмового повідомлення позивача про причини неможливості подати до суду докази.

Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 118 ГПК України встановлено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Вказана правова позиція відповідача кореспондується із висновками викладеними у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28 жовтня 2019 року у справі № 918/809/18.

Строк наданий позивачу законом на подачу усіх наявних доказів закінчився разом із поданням позовної заяви до суд. Як зазначено вище позивач не звернувся до суду із обґрунтованою заявою про поважні причини пропуску вказаного вище строку. Доказів протилежного суду не надано.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 Господарського процесуального кодексу України).

Будь-які подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Отже, зважаючи на викладені обставини, та те, що позивач у відповідності до вимог ст. 164 ГПК України зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, та те, що у відповідності до ст. 80 ГПК України позивач не подав до суду докази у встановлений законом строк та порядок, позивачем не подано клопотання про зміну підстав позову, тому, суд не приймає до розгляду аргументи позивача про те, що спірна додаткова угода укладена з порушення вимог ст. 17 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок".

Підсумовуючи вищевикладені обставини, суд зазначає, що позивачем не доведено належними та допустими доказами підстав для визнання недійсною додаткової угоди від 25 червня 2017 року до договору купівлі-продажу векселів № Б-11-185/1 від 23 червня 2011 року.

Суд, за результатами з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам учасників справи у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст.ст. 75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Порушені права та інтереси позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Дана справа, яка пов`язана з виконанням правочинів в господарській діяльності відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України відноситься до юрисдикції господарського суду.

Суд зазначає, що позивачем не доведено порушення відповідачем інтересів останнього, відтак позивач безпідставно звернувся до суду з даним позовом.

Судові витрати.

Відповідно до ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, які передбачені ч. 3 ст. 123 ГПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір у розмірі 2 102 грн. 00 коп., згідно статті 129 ГПК України, залишається за позивачем.

Керуючись ст. 123, 129, 232, 233, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Укренергозбут" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Перт" про визнання недійсною додаткової угоди від 25 червня 2017 року до договору № Б-11-185/1 від 23 червня 2011 року - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення через господарський суд, що прийняв рішення або безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 22 лютого 2022 року.

Суддя Войтюк В.Р.