ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"01" березня 2022 р. Справа № 924/1084/21

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Заверухи С.В., за участю секретаря судового засідання Тлустої У.О., розглянувши у залі судового засідання № 205 справу

за позовом Арсланалієва Артура Магомедкамільовича , м. Хмельницький

до Цісаря Віктора Вікторовича , м. Хмельницький

про стягнення 263347,00 грн заборгованості, 37330,34 грн пені, 35709,85 грн інфляційних втрат, 18614,66 грн 3% річних,

представники сторін: не з`явилися.

Процесуальні дії по справі.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 22.11.2021р. відкрито провадження у справі № 924/1084/21 в порядку розгляду за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання, надано строк для подання відзиву та відповіді на відзив.

Ухвалою суду від 17.01.2022р. продовжено строк підготовчого провадження у справі № 924/1084/21 на 30 днів.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 08.02.2022р. закрито підготовче провадження у справі № 924/1084/21 та призначено справу до судового розгляду по суті.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позивач звернувся до суду із позовом, у якому просить стягнути з відповідача 263347,00 грн заборгованості по сплаті суборендних платежів, 37330,34 грн пені, 35709,85 грн інфляційних втрат, 18614,66 грн 3% річних на підставі договору № П/34-08/17 від 31.08.2017р. Свої вимоги мотивує тим, що фізичною особою-підприємцем Файко П.В. було передано відповідачу в суборенду нежитлове приміщення, про що свідчить акт приймання-передачі від 01.09.2017р. У п. 2.7. договору сторони погодили, що суборендар зобов`язується сплачувати рівними частинами по 28694,00 грн в місяць до повного повернення суму боргу, яка виникла у нього на момент підписання даного договору та складає 258243,00 грн. Однак, грошових коштів в погашення визначеної п. 2.7. договору заборгованості відповідач не сплачував і до моменту припинення дії договору не в повному обсязі вніс плату за суборенду та інші платежі відповідно до договору від 31.08.2018р. В подальшому 22.09.2018р. сторонами був укладений акт приймання-передачі (повернення) нежитлового приміщення площею 298 кв.м, в якому сторони зафіксували, що стан приміщення незадовільний та на часткове приведення приміщення до належного стану орендарем понесені витрати в розмірі 44844,00 грн і відповідач зобов`язується їх відшкодувати в повному обсязі. Одночасно сторони провели звірку взаєморозрахунків за договором і підтвердили що загальна сума боргу відповідача перед орендарем визначена в сумі 304653,00 грн. Оскільки відповідач свої зобов`язання щодо погашення вищевказаного боргу не виконував належним чином і сплатив лише 5000,00 грн, орендар направив йому вимогу щодо погашення решти суми боргу в розмірі 299653,00 грн однією виплатою, але із зазначеної суми боргу відповідач доплатив лише 36306,00 грн. Згодом, 16.05.2019р. між фізичною особою-підприємцем Файко П.В. (орендар) та фізичною особою-підприємцем Арсланалієвим А.М. (позивач) був укладений договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого орендар як первісний кредитор відступив позивачу як новому кредитору право вимоги за договором від 31.08.2917р. 12.06.2019р. на адресу відповідача від фізичних осіб-підприємців Файко П.В. та Арсланалієва А.М. були направлені повідомлення про те, що з 16.05.2019р. новим кредитором за договором від 31.08.2017р. є Арсланалієв А.М. та погашення заборгованості в сумі 263347,00 грн можна здійснювати на рахунок позивача або в його касу.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, жодних клопотань на адресу суду не надіслав.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, відзиву на позов не подав, причин неявки та неподання доказів не повідомив. Разом з цим судом враховується, що представник відповідача ознайомився з матеріалами справи.

Ухвали суду від 22.11.2021р., від 13.12.2021р. надіслані на юридичну адресу відповідача, однак повернуті до суду із відміткою "адресат відсутній".

Згідно ст. 176 ГПК України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи в порядку, встановленому ст. 242 цього кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої ст. 120 цього кодексу.

Згідно ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Положеннями ст. 242 ГПК України передбачено, що днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження. З наведеного, відповідач є такий, що належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, проте, відзиву на позов не подав та причин неявки та неподання відзиву не повідомив.

Ст. 202 ГПК України передбачає, що суд може розглядати справу за відсутності учасника справи, якщо його було належно повідомлено, проте, він не повідомив про причин неявки або така неявка є повторною.

Враховуючи вищевикладене, розумність строків розгляду судового спору, суд приходить до висновку про розгляд справи без участі відповідача та за наявними в матеріалах справи доказами.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

01.08.2017р. між приватним підприємством "Плаза К" (орендодавець) та фізичною особою-підприємцем Файко П.В. (орендар) укладено договір оренди нежитлового приміщення № ОП/31-08/17, відповідно до п. 1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове користування частину нежитлового приміщення площею 298 м.кв. (об`єкт, що орендується) з метою його впорядкування, благоустрою, утримання та використання для здійснення підприємницької діяльності в сфері торгівлі та послуг.

Відповідно до п. 1.2. договору орендодавець, з метою надання можливості орендарю акумулювати фінансові засоби, потрібні йому для впорядкування, благоустрою та утримання вказаного у п. 1.1. договору приміщення дозволяє орендарю здавати об`єкт, що орендується, в суборенду третім особам з відома та згоди на це орендодавця.

Об`єкт, що орендується, знаходиться за адресою: м. Хмельницький, вул. Кам`янецька, 19/1-А (п. 1.5. договору).

Згідно акта приймання-передачі приміщення від 01.08.2017р. орендодавець передав, а орендар прийняв у тимчасове платне користування на строк, визначений п. 4.1. договору, частину нежитлового приміщення площею 298 м.кв., що знаходиться за адресою: м. Хмельницький, вул. Кам`янецька, 19/1-А, 0 поверх.

31.08.2017р. між фізичною особою-підприємцем Файко П.В. (орендар) та фізичною особою-підприємцем Цісарем В.В. (суборендар) укладено договір суборенди нежитлового приміщення № П/34-08/17, відповідно до п. 1.1. якого орендар передає, а суборендар приймає у тимчасове користування частину нежитлового приміщення площею 298 кв.м (суб`єкт оренди) з метою розташування спортивно-оздоровчого комплексу (басейн).

Відповідно до п. 1.2. договору орендар передає, а суборендар приймає об`єкт суборенди по акту приймання-передачі, який є невід`ємною частиною даного договору.

Згідно п. 1.3. договору вартість об`єкта суборенди з урахуванням індексації складає 7748000,00 грн.

У відповідності до п. 1.4. договору об`єкт суборенди знаходиться на 0 поверсі в нежитловій будівлі ТГРК "Либідь Плаза" за адресою: м. Хмельницький, вул. Кам`янецька, 19/1-А.

Пунктом 2.1. договору передбачено, що розмір суборендної плати в місяць встановлюється за погодженням сторін та складає 20000,00 грн за суборендну площу.

Як передбачено п. 2.2. договору, плата за суборенду не включає відшкодування витрат по електроенергії, водопостачанню та водовідведенню. Компенсація за електроенергію, водопостачання та водовідведення здійснюється в межах фактичного використання за даними приладів обліку.

Понесені орендарем витрати по оплаті послуг зазначених у п. 2.2. цього договору відшкодовується суборендарем протягом 3-х банківських днів з дати надання орендарем відповідних рахунків (п. 2.3. договору).

Відповідно до п. 2.6. договору плата за оренду за перший місяць суборенди сплачується протягом 3-х днів з моменту підписання акта прийому-передачі. Плата за кожний наступний місяць суборенди сплачується суборендарем не пізніше 3-го числа кожного розрахункового календарного місяця на підставі цього договору.

Згідно п. 2.7. договору суборендар зобов`язується сплачувати рівними частинами по 28694,00 грн в місяць до повного погашення суму боргу, яка виникла у нього на момент підписання цього договору та складає 258243,00 грн.

У відповідності до п. 3.3. договору суборендар зобов`язаний: використовувати об`єкт суборенди у відповідності до п. 1.1. договору за його цільовим призначенням (пп. 3.3.1.); своєчасно здійснювати плату за суборенду та інші платежі за договором (пп. 3.3.2.); повернути майно орендарю протягом 5-ти днів з моменту припинення дії договору, в стані не гіршому, ніж на дату підписання договору, про що сторонами складається акт приймання-передачі (повернення).

Пунктом 4.1. договору передбачено, що строк суборенди за даним договором встановлюється з 01 вересня 2017 р. по 31 серпня 2018 р. включно.

Як передбачено п. 5.3. договору, у випадку прострочення по сплаті платежів, передбачених п. 2.1., 2.2., 2.7. договору, суборендар зобов`язаний сплатити пеню за весь час прострочення в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від суми заборгованості за кожен день такого прострочення, включаючи день оплати. Сторонами погоджено, що при нарахуванні пені, передбаченої цим пунктом договору, положення ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України не застосовуються та пеня нараховується за весь період прострочення виконання зобов`язання.

01.09.2017р. фізичною особою-підприємцем Файко П.В. (орендар) та фізичною особою-підприємцем Цісарем В.В. (суборендар) підписано акт приймання-передачі, відповідно до якого орендар передав, а суборендар прийняв у тимчасове платне користування на строк, визначений п. 4.1. договору частину нежитлового приміщення площею 298 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Хмельницький, вул. Кам`янецька, 19/1-А, 0 поверх.

22.09.2018р. фізичною особою-підприємцем Файко П.В. (орендар) та фізичною особою-підприємцем Цісарем В.В. (суборендар) підписано акт приймання-передачі (повернення) частини нежитлового приміщення, відповідно до п. 1 якого 17.09.2018р. суборендар передав, а орендар прийняв частину нежитлового приміщення площею 298 м.кв., що знаходиться в нежилій будівлі ТГРК "Либідь Плаза" за адресою: м. Хмельницький, вул. Кам`янецька, 19/1-А, 0 поверх (об`єкт суборенди).

У п.п. 2, 3 акта сторонами погоджено, що стан об`єкта суборенди на момент передачі - не задовільний та не придатний для використання за цільовим призначенням. На часткове приведення приміщення до належного, придатного для використання стану орендарем, на дату підписання цього акту, понесені витрати в розмірі 44844 грн в суборендар зобов`язується їх відшкодувати в повному обсязі.

Згідно п. 4 акта повний розрахунок за користування об`єктом суборенди, на дату підписання цього акту, не проведений. З метою визначення суми заборгованості суборендаря перед орендарем проведена звірка взаєморозрахунків, згідно якої сторони підтверджують, що станом на 17.09.2018р. заборгованість суборендаря перед орендарем по оплаті за користування об`єктом суборенди становить 259809,00 грн.

У п. 6. акта сторонами підтверджено, що станом на 22.09.2018р. загальна сума боргу суборендаря перед орендарем становить 304653,00 грн.

Відповідно до п. 7 акта суборендар зобов`язується здійснити повне погашення суми боргу в розмірі 304653 грн до 31.08.2019р. шляхом її сплати рівними частинами по 27696 до останнього числа кожного календарного місяця, починаючи з жовтня місяця 2018 року. У випадку, навіть однократного, порушення суборендарем вищевказаного порядку погашення боргу, суборендар зобов`язується, на вимогу орендаря, здійснити погашення решти суми боргу однією виплатою.

02.11.2018р. фізична особа-підприємець Файко П.В. звернувся із листом № 97/11-18 від 01.11.2018р. до фізичної особи-підприємця Цісаря В.В., у якому просив погасити однією виплатою усю заборгованість в розмірі 299653,00 грн до 10.11.2018р. Вказаний лист вручено 03.11.2018р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

16.05.2019р. між фізичною особою-підприємцем Файко П.В. (первісний кредитор) та фізичною особою-підприємцем Арсланалієвим А.М. (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги № 1, відповідно до п. 1.1. якого за цим договором первісний кредитор відступає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги, що належить первісному кредиторові, і стає кредитором за договором № П/34-08/17 суборенди частини нежитлового приміщення від 31.08.2017р. (основний договір), укладеним між первісним кредитором та фізичною особою-підприємцем Цісар В.В.

Відповідно до п. 1.2. договору за цим договором новий кредитор одержує право (замість первісного кредитора) вимагати від боржника належного виконання зобов`язань за основним договором у сумі 263347,00 грн.

Згідно п. 1.3. договору право вимоги первісного кредитора до боржника на суму 263347,00 грн за основним договором підтверджується, зокрема, актом приймання-передачі (повернення), 22.09.2018р. підписаним між первісним кредитором і боржником, який є невід`ємною частиною основного договору.

Як передбачено п. 4.1. договору, сума відступлених прав вимоги становить 263347,00 грн.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (п. 5.1. договору).

Також 16.05.2019р. фізичною особою-підприємцем Файко П.В. (первісний кредитор) та фізичною особою-підприємцем Арсланалієвим А.М. (новий кредитор) укладено додаткову угоду № 1 до договору про відступлення права вимоги № 1 від 16.05.2019р., відповідно до п. 1.1. якої п. 1.2. договору викладено в наступній редакції: "1.2. За цим договором новий кредитор одержує право (замість первісного кредитора) вимагати від боржника належного виконання зобов`язань за основним договором щодо сплати заборгованості по оплаті за користування об`єктом суборенди та відшкодування витрат на часткове приведення приміщення до належного стану в загальній сумі 263347,00 грн, а також право здійснювати нарахування та стягнення штрафних санкцій (пені, штрафів, інфляційних втрат, 3% річних, тощо) за неналежне виконання зобов`язань за основним договором".

Відповідно до п. 1.2. додаткової угоди сторонами погоджено викласти п. 4.1. договору в наступній редакції: "Сума відступлених прав вимоги, на момент підписання цього договору, становить 263347,00 грн, без врахування можливих нарахувань штрафних санкцій, передбачених п. 1.2. договору".

13.06.2019р. фізичною особою-підприємцем Арсланалієвим А.М. направлено листи № 152/05-19 від 16.05.2019р. та № 159/06-16 від 10.06.2019р. до фізичної особи-підприємця Цісаря В.В., у яких повідомлено, що з 16.05.2019р. новим кредитором за договором № П/34-08/17 від 31.08.2019р. є фізична особа-підприємець Арсланалієв А.М., при цьому погашення заборгованості у розмірі 263347,00 грн необхідно здійснити шляхом перерахування безготівкових коштів на рахунок позивача, або шляхом внесення готівкових коштів в касу. Вказані листи вручено 21.06.2019р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Оскільки відповідач оплату за користування нежитловим приміщенням не здійснив, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Господарським кодексом встановлено, що сторонами в судовому процесі господарської юрисдикції - позивачами і відповідачами - можуть бути і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (цей випадок до них не належить).

Відтак господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК спорів, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Згідно з ЦК, ГК, Законом "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" однією з особливостей підстав припинення зобов`язань для ФОП є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. ФОП (навіть ліквідований, як у даному випадку) відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Таким чином, виходячи із суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору (в тому числі з правочину про відступлення права вимоги), зобов`язання за яким у відповідача та позивача із втратою останніми статусів як ФОП не припинились, суд дійшов висновку про належність даного спору до господарської юрисдикції.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 9 жовтня 2019 року у справі № 127/23144/18.

Відповідно до ст.ст. 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно приписів ст.ст. 6, 627, 628, 638 ЦК України сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до cт. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема із договорів та інших правочинів.

Відповідності до ч. 1 ст. 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Згідно ч. 4 ст. 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Укладений між сторонами договір суборенди частини нежитлового приміщення № П/34-08/17 від 31.08.2017р., з огляду на встановлений статтею 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, є належними підставами, у розумінні статті 11 Цивільного кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків, та за своєю правовою природою є договором найму (оренди), який підпадає під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України.

Статтею 774 Цивільного кодексу України передбачено, що передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом.

До договору піднайму застосовуються положення про договір найму (ч. 3 ст. 774 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до вимог cт. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 1.2. договору орендар передає, а суборендар приймає об`єкт суборенди по акту приймання-передачі, який є невід`ємною частиною даного договору.

Як вбачається із акта приймання-передачі від 01.09.2017р. фізичною особою-підприємцем Файко П.В. передано, а фізичною особою-підприємцем Цісарем В.В. прийнято у тимчасове платне користування на строк, визначений п. 4.1. договору частину нежитлового приміщення площею 298 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Хмельницький, вул. Кам`янецька, 19/1-А, 0 поверх.

Згідно з ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Статтею 286 ГК України передбачено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Орендна плата встановлюється у грошовій формі. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Пунктом 2.1. договору передбачено, що розмір суборендної плати в місяць встановлюється за погодженням сторін та складає 20000,00 грн за суборендну площу.

Згідно п. 2.7. договору суборендар зобов`язується сплачувати рівними частинами по 28694,00 грн в місяць до повного погашення суму боргу, яка виникла у нього на момент підписання цього договору та складає 258243,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно ч. 2 ст. 291 ГК України договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Частинами 1, 2 ст. 779 ЦК України визначено, що наймач зобов`язаний усунути погіршення речі, які сталися з його вини. У разі неможливості відновлення речі наймодавець має право вимагати відшкодування завданих йому збитків.

Згідно ч. 1 ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

У п. 4.1. договору сторонами погоджено, що строк суборенди за даним договором встановлюється з 01 вересня 2017 р. по 31 серпня 2018 р. включно.

Судом встановлено, що 22.09.2018р. фізичною особою-підприємцем Файко П.В. (орендар) та фізичною особою-підприємцем Цісарем В.В. (суборендар) укладено акт приймання-передачі (повернення) частини нежитлового приміщення, відповідно до п. 1 якого 17.09.2018р. суборендар передав, а орендар прийняв частину нежитлового приміщення площею 298 м.кв., що знаходиться в нежилій будівлі ТГРК "Либідь Плаза" за адресою: м. Хмельницький, вул. Кам`янецька, 19/1-А, 0 поверх (об`єкт суборенди).

У п.п. 2, 3 акта сторонами погоджено, що стан об`єкта суборенди на момент передачі - не задовільний та не придатний для використання за цільовим призначенням. На часткове приведення приміщення до належного, придатного для використання стану орендарем, на дату підписання цього акту, понесені витрати в розмірі 44844 грн в суборендар зобов`язується їх відшкодувати в повному обсязі.

Згідно п. 4 акта повний розрахунок за користування об`єктом суборенди, на дату підписання цього акту, не проведений. З метою визначення суми заборгованості суборендаря перед орендарем проведена звірка взаєморозрахунків, згідно якої сторони підтверджують, що станом на 17.09.2018р. заборгованість суборендаря перед орендарем по оплаті за користування об`єктом суборенди становить 259809,00 грн.

У п. 6. акта сторонами підтверджено, що станом на 22.09.2018р. загальна сума боргу суборендаря перед орендарем становить 304653,00 грн.

Із наведеного слідує, що по закінченні строку дії договору суборенди відповідачем згідно акта приймання-передачі було повернуто орендарю (фізичній особі-підприємцю Файко П.В.) частину нежитлового приміщення, що розміщене за адресою: м. Хмельницький, вул. Кам`янецька, 19/1-А, 0 поверх. При цьому, у акті приймання-передачі (повернення) сторонами було проведено звірку взаєморозрахунків, відповідно до якої сторонами підтверджено, що станом на 22.09.2018р. загальна сума заборгованості фізичної особи-підприємця Цісаря В.В. перед фізичною особою-підприємцем Файко П.В. становить 304653,00 грн, з яких заборгованість по оплаті за користування об`єктом суборенди становить 259809,00 грн, витрати на часткове приведення приміщення до придатного стану - 44844,00 грн.

Пунктом 1 частини 1 ст. 512 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 Цивільного кодексу України).

Статтею 514 Цивільного кодексу України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом .

Відповідно до ч. 1 ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з матеріалами справи, а саме договору про відступлення права вимоги № 1 від 16.05.2019р. (в редакції додаткової угоди № 1 від 16.05.2019р.) фізична особа-підприємець Файко П.В. (первісний кредитор) відступив фізичній особі-підприємцю Арсланалієву А.М. (новий кредитор) право вимоги за договором № П/34-08/17 суборенди частини нежитлового приміщення від 31.08.2017р. (основний договір) щодо сплати заборгованості по оплаті за користування об`єктом суборенди та відшкодування витрат на часткове приведення приміщення до належного стану в загальній сумі 263347,00 грн, а також право здійснювати нарахування та стягнення штрафних санкцій (пені, штрафів, інфляційних втрат, 3% річних.

Як слідує із п. 7 акта від 22.09.2018р., суборендар (відповідач) зобов`язався здійснити повне погашення суми боргу в розмірі 304653 грн до 31.08.2019р. шляхом її сплати рівними частинами по 27696 до останнього числа кожного календарного місяця, починаючи з жовтня місяця 2018 року. А у випадку, навіть однократного, порушення суборендарем вищевказаного порядку погашення боргу, суборендар зобов`язався, на вимогу орендаря, здійснити погашення решти суми боргу однією виплатою.

Як встановлено матеріалами справи, фізична особа-підприємець Файко П.В. звернувся із листом № 97/11-18 від 01.11.2018р. до відповідача, у якому просив, враховуючи часткову проплату у розмірі 5000,00 грн, погасити однією виплатою усю заборгованість в розмірі 299653,00 грн до 10.11.2018р. Вказаний лист вручено 03.11.2018р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Крім того, 13.06.2019р. фізичною особою-підприємцем Арсланалієвим А.М. направлено листи № 152/05-19 від 16.05.2019р. та № 159/06-16 від 10.06.2019р. до фізичної особи-підприємця Цісаря В.В., у яких повідомлено, що з 16.05.2019р. новим кредитором за договором № П/34-08/17 від 31.08.2019р. є фізична особа-підприємець Арсланалієв А.М., при цьому погашення заборгованості у розмірі 263347,00 грн необхідно здійснити шляхом перерахування безготівкових коштів на рахунок позивача, або шляхом внесення готівкових коштів в касу. Вказані листи вручено 21.06.2019р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Статтею 530 ЦК України унормовано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Із наведеного судом зазначається, що у зв`язку із однократним порушенням відповідачем зобов`язання щодо погашення заборгованості та надісланням останньому орендарем та його правонаступником листів від 01.11.2018р., від 16.05.2019р., від 10.06.2019р. з вимогами сплатити існуючий борг, у боржника (відповідача) виник обов`язок виконати розрахунок за договором суборенди нежитлового приміщення від 31.08.2017р. з моменту отримання вказаних листів.

Згідно зі ст. 629 цього Кодексу договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Цісар Віктор Вікторович своїх зобов`язань за договором № П/34-08/17 від 31.08.2019р. щодо оплати заборгованості по оплаті за користування об`єктом суборенди та відшкодування витрат на часткове приведення приміщення до належного стану в загальній сумі 304653 грн в строк (31.08.2019р.) передбачений у акті від 22.09.2018р. та на вимогу орендаря від 01.11.2018р. не виконав. Належних та допустимих доказів щодо погашення вказаної заборгованості (в тому числі частково) матеріали справи не місять та сторонами не надано.

Водночас стосовно суми заборгованості у розмірі 304653,00 грн, яка погоджена сторонами у акті приймання-передачі (повернення) від 22.09.2018р. шляхом проведення звірки взаєморозрахунків, господарський суд зазначає наступне.

21.12.2020р. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в рамках справи № 916/499/20 досліджував питання щодо використання акту звірки взаєморозрахунків, як доказу господарської операції. Відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим, а лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Він відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій (поставки, надання послуг тощо), оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.04.2018р. у справі № 905/1198/17; від 24.10.2018р. у справі № 905/3062/17; від 05.03.2019р. у справі № 910/1389/18 та від 04.12.2019 у справі № 916/1727/17.

Разом із тим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату.

Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, спрямовані на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості. Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатися формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, в якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

Таким чином, із наведеного, зважаючи, що акт від 22.09.2018р., у якому сторонами проведено звірку взаєморозрахунків, підписано боржником (відповідачем) Цісарем В.В., враховуючи, що останнім не подано жодних заперечень стосовно визначеної у акті суми заборгованості, суд дійшов висновку, що акт від 22.09.2018р., як юридичний документ, свідчить про визнання відповідачем боргу в сумі 304653,00 грн.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У силу вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Однак, зважаючи на те, що заявлена позивачем сума основної заборгованості є меншою за визначену судом, враховуючи, що визначення розміру позовних вимог є правом саме позивача та те, що суд позбавлений права виходити за межі заявлених позовних вимог, суд визначає розмір основної заборгованості за розрахунком позивача в сумі 263347,00 грн.

Враховуючи, що доказів здійснення розрахунків за користування об`єктом суборенди та відшкодування витрат на часткове приведення приміщення до належного стану в сумі 263347,00 грн відповідач ані позивачу, ані суду не надав, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення вказаної вище суми основного боргу підлягає задоволенню.

Окрім того, позивачем на суму основної заборгованості нараховано відповідачу 37330,34 грн пені за період з 29.10.2020р. по 29.10.2021р., 35709,85 грн інфляційних втрат за період липень 2019 року - вересень 2021 року та 18614,66 грн 3% річних за період з 22.06.2019р. по 29.10.2021р.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Виходячи із змісту ст.ст. 546, 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися у відповідності до закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити у разі порушення зобов`язання.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 230 ГК України передбачено обов`язок учасника господарських відносин сплатити неустойку, штраф, пеню у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

При цьому штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У п. 5.3. договору сторонами погоджено, що у випадку прострочення по сплаті платежів, передбачених п. 2.1., 2.2., 2.7. договору, суборендар зобов`язаний сплатити пеню за весь час прострочення в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від суми заборгованості за кожен день такого прострочення, включаючи день оплати. Сторонами погоджено, що при нарахуванні пені, передбаченої цим пунктом договору, положення ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України не застосовуються та пеня нараховується за весь період прострочення виконання зобов`язання.

Суд, провівши в системі "Законодавство" перерахунок пені із врахуванням ч. 6 ст. 232 ГК України, дійшов висновку, що заявлена позивачем сума пені становить 37315,20 грн (на суму боргу 263347,00 грн за період з 29.10.2020р. по 29.10.2021р.). У задоволенні 15,14 грн пені суд відмовляє з підстав необґрунтованості.

При цьому, зважаючи на листи суборендодавця щодо погашення всієї суми боргу одною виплатою та враховуючи зміст правочину (акту) від 22.09.2018 р., позивачем вірно визначено період нарахування пені інфляційних втрат та процентів річних.

Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, провівши в системі "Законодавство" перерахунок 3% річних дійшов висновку, що позивачем правомірно нараховано 18614,66 грн 3% річних на суму боргу 263347,00 грн за період з 22.06.2019р. по 29.10.2021р.

Згідно статті 3 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.1997 № 39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга" (п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошового зобов`язання" №14 від 17.12.2013 року).

При застосуванні індексу інфляції необхідно брати до уваги, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць; тому умовно необхідно рахувати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад травня, індексується з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня (лист Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.97 "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ").

Щодо заявленої до стягнення суми втрат від інфляції судом враховується правовий висновок, викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.06.2020р. у справі № 905/21/19. Зокрема, при розрахунку "інфляційних втрат" у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин за аналогією закону підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України від 27.07.2007 № 265, а також визначений порядок нарахування інфляційних втрат у випадку часткового помісячного погашення суми основного боргу (пункти 25 - 29 постанови Верховного Суду від 26.06.2020р. у справі № 905/21/19). Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про те, що у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

У кредитора згідно з частиною другою статті 625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу. Водночас, якщо боржник після нарахування йому інфляційних втрат за відповідний місяць допустив подальше прострочення в оплаті основного боргу, то кредитор, виходячи з того, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат, яке виникло в силу закону, є грошовим, вправі нарахувати боржнику інфляційні втрати на суму основного боргу, збільшену на індекс інфляції за попередній місяць прострочення (пункт 23 постанови Верховного Суду від 26.06.2020р. у справі № 905/21/19).

Також об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у справі № 905/21/19 наведено формулу, за якою можна розрахувати інфляційні втрати: "Х" * "і-1" - 100 грн. = "ЗБ", де "Х" - залишок боргу на початок розрахункового періоду, "і-1" - офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100 грн. - умовна сума погашення боргу у цьому місяці, а "ЗБ" - залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу у цьому ж місяці). При цьому зазначено, що за наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць ("ЗБ" відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, а від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося).

Для відокремлення інфляційних збитків за певний період від основної заборгованості, від остаточного розрахунку основного боргу з інфляційною складовою, проведеного із застосуванням такої послідовності, необхідно відняти основний борг, який залишився непогашеним на кінець розрахункового періоду.

У випадку, якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду ("ЗБ") перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу та ділиться на 100% (п. 28 постанови у справі № 905/21/19).

Об`єднана палата Касаційного господарського суду в постанові від 20.11.2020 року у справі № 910/13071/19 роз`яснила, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

При цьому, Верховний Суд у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 05.07.2019р. у справі № 905/600/18 дійшов висновку, що до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Суд, провівши в системі "Законодавство" перерахунок інфляційних втрат на суму боргу 263347,00 грн за період вказаний позивачем у детальному розрахунку (липень 2019 року - вересень 2021р.), дійшов висновку, що правомірною до стягнення є сума інфляційних втрат у розмірі 35118,81 грн. У задоволенні 591,04 грн інфляційних втрат суд відмовляє з підстав необґрунтованості.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Таким чином, з урахуванням наявних у матеріалах справи доказів та керуючись проведеними розрахунками, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача 263347,00 грн заборгованості, 37315,20 грн пені, 35118,81 грн інфляційних втрат та 18614,66 грн 3% річних. У задоволенні 15,14 грн пені та 591,04 грн інфляційних втрат суд відмовляє.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ст.ст. 123, 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст. 2, 20, 24, 73, 74, 129, 231, 232, 237, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов Арсланалієва Артура Магомедкамільовича , м. Хмельницький до Цісаря Віктора Вікторовича , м. Хмельницький про стягнення 263347,00 грн заборгованості, 37330,34 грн пені, 35709,85 грн інфляційних втрат, 18614,66 грн 3% річних задовольнити частково.

Стягнути з Цісаря Віктора Вікторовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Арсланалієва Артура Магомедкамільовича ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) 263347,00 грн (двісті шістдесят три тисячі триста сорок сім гривень 00 коп.) заборгованості, 37315,20 грн (тридцять сім тисяч триста п`ятнадцять гривень 20 коп.) пені, 35118,81 грн (тридцять п`ять тисяч сто вісімнадцять гривень 81 коп.) інфляційних втрат, 18614,66 грн (вісімнадцять тисяч шістсот чотирнадцять гривень 66 коп.) 3% річних, 5315,94 грн (п`ять тисяч триста п`ятнадцять гривень 94 коп.) витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

У задоволенні 15,14 грн пені та 591,04 грн інфляційних втрат відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01.03.2022 року.

Суддя С.В. Заверуха

Відрук: 4 примірн.:

1 - до справи;

2, 3 - позивачу (АДРЕСА_2; АДРЕСА_3);

4 - відповідачу (АДРЕСА_1).

Всім реком. з повідом. про вручення.