ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
17.02.2022 Справа № 914/3335/21
Господарський суд Львівської області у складі
Головуючого судді Фартушка Т.Б. за участю секретаря судового засідання Полюхович Х.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву: Фізичної особи-підприємця Колія Валерія Вікторовича від 07.02.2022р. б/н (вх. №611/22 від 08.02.2022р.)
про: розподіл судових витрат по справі
та заяву: Акціонерного товариства «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ», Турецька республіка, що діє в Україні через Представництво «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ»
про: розподіл судових витрат
у справі №914/3335/21 за позовом: Фізичної особи-підприємця Колія Валерія Вікторовича, Полтавська область, м.Полтава;
до Відповідача: Акціонерного товариства «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ», Турецька республіка, що діє в Україні через Представництво «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ», Львівська область, м.Львів;
про: стягнення заборгованості
Позивача: Іванова А.П. представник, адвокат (ордер від 04.11.2021р. серія ВС №1106459);
Відповідача: не з`явився.
Підставами позовних вимог Позивач зазначає прострочення виконання Відповідачем присудженого рішенням Господарського суду Львівської області від 02.11.2020р. у справі №914/382/20 зобов`язання зі сплати заборгованості та упущеної вигоди за Договором про надання послуг з користування залізничною під`їзною колією від 12.03.2019р. №15.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 09.11.2021р. у даній справі суд постановив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження; призначити судове засідання з розгляду справи по суті на 30.11.2021р.; визнати явку повноважних представників Учасників справи в судове засідання для надання пояснень по суті справи обов`язковою; викликати в судове засідання повноважних представників Учасників справи.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 30.11.2021р. у цій справі судом постановлено відкласти судове засідання з розгляду спору по суті на 21.12.2021р.; явка повноважних представників Учасників справи в судове засідання не визнається обов`язковою.
В судовому засіданні 21.12.2021р. у цій справі судом оголошено перерву до 10:30год. 20.01.2022р., про що представники Сторін повідомлялись в судовому засіданні під розписку.
В судовому засіданні 20.01.2022р. у цій справі судом оголошено перерву до 10:30год. 03.02.2022р., про що представники Сторін повідомлялись в судовому засіданні під розписку.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 03.02.2022р. у цій справі судом постановлено клопотання Акціонерного товариства «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ», що діє в Україні через Представництво «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ» про зупинення провадження у справі від 17.01.2022р. вх. №164/22 відхилити.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 03.02.2022р. у цій справі суд ухвалив позов задоволити повністю; стягнути з Акціонерного товариства «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ» (Турецька республіка), що діє в Україні через Представництво «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ» (79037, Львівська область, м.Львів, вул.Богдана Хмельницького, буд.212, корп.2; ідентифікаційний код: 26579227) на користь Фізичної особи-підприємця Колія Валерія Вікторовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ) 24107,69грн. 3% річних, 68832,24грн. інфляційних втрат та 2270 грн. судового збору; призначити судове засідання для вирішення питання про розподіл понесених Позивачем та Відповідачем судових витрат у справі на 17.02.2022р.; встановити Фізичній особі-підприємцю Колію Валерію Вікторовичу та Акціонерному товариству «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ» (Турецька республіка), що діє в Україні через Представництво «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ» п`ятиденний строк з моменту ухвалення рішення на подання суду та іншим Учасникам справи доказів в обґрунтування розміру понесених судових витрат.

Відповідно до ст.222 ГПК України, фіксування судового процесу здійснюється з допомогою звукозаписувального технічного засобу, а саме: програмно-апаратного комплексу Акорд.

Процесуальні права та обов`язки Учасників справи, відповідно до ст.ст. 42, 46 ГПК України, як підтвердила представник Позивача в судовому засіданні, їй відомі, в порядку ст.205 ГПК України клопотання від Учасників справи про роз`яснення прав та обов`язків до суду не надходили.

Заяв про відвід головуючого судді чи секретаря судового засідання не надходило та не заявлялось.

Представник Позивача в судове засідання з`явилась, в судовому засіданні надала усні пояснення, подану заяву підтримала, просить суд її задоволити та стягнути з Відповідача на користь Позивача понесені ним судові витрати на оплату послуг професійної правничої допомоги.

08.02.2022р. за вх. №611/22 Позивачем надіслано на електронну адресу суду заяву від 07.02.2022р. б/н про стягнення судових витрат з Відповідача, у якій просить суд стягнути з Відповідача на користь Позивача 21600грн. судових витрат на професійну правничу допомогу. Вказану заяву оглянуто судом та долучено до матеріалів справи.

Аналогічний за змістом документ надіслано Позивачем до суду засобами поштового зв`язку та зареєстровано в системі електронного документообігу суду (КП «ДСС») за вх. №611/22. Вказану заяву оглянуто судом та долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні 17.02.2022р. Позивачем подано супровідний лист, у якому просить суд долучити до матеріалів справи судову практику інформативного та рекомендаційного характеру. Вказаний супровідний лист оглянуто судом та долучено до матеріалів справи. Після завершення судового засідання супровідний лист зареєстровано в системі електронного документообігу суду (КП «ДСС») за вх. №4470/22.

Представник Відповідача в судове засідання не з`явився.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Стаття 43 ГПК України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідно до ч.1 ст.76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.10 ст.81 ГПК України у разі неподання учасником справи витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання та яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання таких доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

Згідно ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що судом, згідно вимог Господарського процесуального кодексу України, надавалась в повному обсязі можливість Учасникам справи щодо обґрунтування їх правової позиції по суті справи та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, рішенням Господарського суду Львівської області від 03.02.2022р. у цій справі суд ухвалив позов задоволити повністю; стягнути з Акціонерного товариства «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ» (Турецька республіка), що діє в Україні через Представництво «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ» (79037, Львівська область, м.Львів, вул.Богдана Хмельницького, буд.212, корп.2; ідентифікаційний код: 26579227) на користь Фізичної особи-підприємця Колія Валерія Вікторовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ) 24107,69грн. 3% річних, 68832,24грн. інфляційних втрат та 2270 грн. судового збору; призначити судове засідання для вирішення питання про розподіл понесених Позивачем та Відповідачем судових витрат у справі на 17.02.2022р.; встановити Фізичній особі-підприємцю Колію Валерію Вікторовичу та Акціонерному товариству «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ» (Турецька республіка), що діє в Україні через Представництво «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ» п`ятиденний строк з моменту ухвалення рішення на подання суду та іншим Учасникам справи доказів в обґрунтування розміру понесених судових витрат.

Вказаним рішенням встановлено, що Позивачем в Позовній заяві від 08.11.2021р. вх. №3631 та Відповідачем у Відзиві від 01.12.2021р. вх. №28861/21 зроблено заяви про подання доказів в обґрунтування розміру понесених Сторонами судових витрат у справі протягом пяти днів після ухвалення рішення суду в порядку ч.8 ст.129 ГПК України.

Також рішенням Господарського суду Львівської області від 03.02.2022р. у цій справі судом встановлено, що:

«… Позивачем при поданні позовної заяви до господарського суду надано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, згідно якого Позивач очікує понести у зв`язку із розглядом справи судові витрати в розмірі 2270грн. у вигляді сплаченого за подання до господарського суду позовної заяви судового збору та 16200грн. судових витрат на оплату послуг професійної правничої допомоги, докази в обґрунтування розміру яких буде подано Позивачем в порядку, передбаченому ч.8 ст.129 ГПК України.

Як доказ сплати судового збору Позивач подав Платіжне доручення від 03.11.2021р. №1903 про сплату за подання позовної заяви до господарського суду судового збору в розмірі 2270грн. Оригінал вказаного Платіжного доручення є додатком №3 до позовної заяви.

В підтвердження розміру понесених Позивачем судових витрат на оплату послуг професійної правничої допомоги Позивачем до позовної заяви долучено копію укладеного між Фізичною особою-підприємцем Колієм Валерієм Вікторовичем (за Договором Клієнт) та Івановою Адріаною Петрівною (за Договором Адвокат) Договору про надання правової допомоги від 15.09.2021р. №1-15/09/21 (надалі Договір 1), за умовами якого (п.1.1. Договору 1) Клієнт доручає, а Адвокат зобов`язується надавати правову допомогу (послуги правового характеру) у вигляді консультацій з правових питань, складання заяв, скарг, заперечень, процесуальних та інших документів правового характеру, захисту і представництва інтересів Клієнта як сторони у справі, як свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого в правоохоронних органах усіх рівнів та інстанцій, перед будь-якими фізичними особами, в усіх органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форм власності, в судах, господарських судах всіх інстанцій з усіма правами, які надані законодавством позивачу, відповідачу, третій особі, в тому числі з правом повної або часткової відмови від позову, зміни розміру позовних вимог, зміни підстав та/або предмету позову, повного або часткового визнання позову, укладення мирової угоди, оскарження рішень судових та інших державних органів, одержання присудженого майна або грошей, підписання позовних заяв, заяв, скарг, клопотань та інших документів, а Клієнт зобов`язується прийняти надані послуги та оплатити їх у розмірі та порядку визначених цим Договором. Для цього Клієнт надає Адвокату право підписувати та подавати від його імені всі необхідні документи, запити, заяви, заперечення, скарги, клопотання, знайомитися з матеріалами справи, роботи-з них виписки, знімати копії, одержувати документи, ухвали, рішення, тощо, брати участь у судових засіданнях та засіданнях будь-яких інших уповноважених органів, у дослідженні доказів, заявляти клопотання про проведення експертизи, оскаржувати дії та бездіяльність посадових осіб та інших учасників процесу, оскаржувати рішення, ухвали, виконувати всі інші дії в межах та обсязі, передбачених чинним законодавством України для такого роду повноважень, які належало б виконувати Клієнту, якби він особисто займався цими питаннями, та які на думку Адвоката будуть необхідними для правильного та ефективного захисту майнових та немайнових інтересів Клієнта щодо виконання предмету Договору, визначеному у п.1.1. цього Договору.

Відповідно до п.2.1. Договору 1 Сторони погодили, що об`єм та оплата наданих послуг згідно умов цього Договору оформляється відповідним Актом (актами) приймання-передачі наданих послуг.

Згідно п.2.2. Договору 1 Оплата послуг Адвоката за даним Договором здійснюється Клієнтом в безготівковій формі за результатами надання послуг, після погодження Сторонами шляхом підписання Акту приймання-передачі наданих послуг, що є невід`ємною частиною Договору, на розрахунковий рахунок Адвоката зазначений в п. 9 цього Договору.

Пунктом 2.3. Договору 1 Сторони погодили, що при здійсненні Адвокатом представництва в суді інтересів Клієнта проведення повного розрахунку з Адвокатом за надані послуги здійснюються за наслідками судового розгляду справи в суді першої інстанції (з врахуванням наданих послуг, пов`язаних із досудовим врегулюванням спору підготовки позову та збору доказів). У разі успішного ведення справи Клієнта в судах з предметом стягнення (відшкодування) в інтересах останнього майнових вимог Адвокату виплачується додаткова винагорода (гонорар) за домовленістю Сторін, але не більше 5% від суми позовних вимог у кожній справі.

Відповідно до п.2.4. Договору загальна вартість юридичних послуг Адвоката за даним Договором, незалежно від настання результатів, визначається згідно з обсягом наданих послуг правового характеру (правової допомоги) з розрахунку 1350грн. за одну годину роботи Адвоката після їх завершення, що підтверджується Актом приймання-передачі наданих послуг, погодженим Сторонами.

Згідно п.8.1. Договору 1 цей договір набуває чинності з моменту підписання і діє протягом одного календарного року з моменту його підписання Сторонами. Якщо ні одна із Сторін за один календарний місяць до закінчення терміну дії цього договору не заявить про його припинення, договір продовжує свою дію на той же термін та на таких же умовах.

Вказаний Договір 1 підписано повноважними представниками та завірено відтисками печатки Клієнта (Позивача).

Примірним (орієнтовним) розрахунком судових витрат, пов`язаних з розглядом справи (витрат на професійну правничу допомогу адвоката на підставі договору про надання правової допомоги № 1-15/09/21 від 15.09.2021 року) до позовної заяви ФОП Колій В.Б. про стягнення з АТ «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ» (Турецька республіка), що діє в Україні через Представництво «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ» інфляційних втрат від суми основного боргу та упущеної вигоди в розмірі - 68 832,24 грн, 3% річних у розмірі - 24107,69 грн. Сторонами Договору 1 визначено перелік, обсяг і вартість послуг правової допомоги за Договором 1, зокрема:

- 15.09.2021р. 20.09.2021р. вивчення та аналіз нормативно-правових актів, які регулюють правовідносини у сфері господарської діяльності, зокрема договірні зобов`язання, вивчення умов Договору № 15 про надання послуг з користування залізничною під`їзною колією від 12.03.2019 року, судових рішень про стягнення основного боргу та упущеної вигоди за вищезазначеним договором попереднім об`ємом послуги 2 години роботи адвоката за ціною 1350грн./год. на суму 2700грн.;

- 21.09.2021р. 03.10.2021р. надання консультацій клієнту, вивчення судової практики у сфері відшкодування та нарахування інфляційних втрат, 3 % річних на суму основного боргу та упущену вигоду попереднім об`ємом послуги 2 години роботи адвоката за ціною 1350грн./год. на суму 2700грн.;

- 04.10.2021р. 28.10.2021р. формування правової позиції та підкріплення роботи її доказовою базою, адвоката судовою практикою, підготовка позовної заяви про стягнення інфляційних втрат, 3 % річних від суми основного боргу та упущеної вигоди за період прострочення виконання зобов`язання, систематизація матеріалів та формування додатків до неї попереднім об`ємом послуги 3 години роботи адвоката за ціною 1350грн./год. на суму 4050грн.;

Окрім того, Сторонами Договору 1 визначено витрати, які будуть понесені в ході розгляду справи, зокрема:

- підготовка відповіді на відзив попереднім об`ємом послуги 2 години роботи адвоката за ціною 1350грн./год. на суму 2700грн.;

- участь в судових засіданнях попереднім об`ємом послуги 3 години роботи адвоката за ціною 1350грн./год. на суму 4050грн.

Вказаний Примірний (орієнтовний) розрахунок судових витрат підписано повноважними представниками та завірено відтисками печатки Клієнта (Позивача)

Іванова Адріана Петрівна є адвокатом та представником Позивача, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями ордеру від 04.11.2021р. серії ВС №1106459 та Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 26.03.2021р. серії ЗР №21/2785.

У поданій 20.12.2021р. за вх. №30604/21 Відповіді на відзив Позивач щодо заперечень Відповідача проти поданого Позивачем попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат Позивач зазначає, що правова допомога у вигляді «вивчення та аналізу нормативно-правових актів, які регулюють правовідносини у сфері господарської діяльності...», «вивчення судової практики...» не охоплюється умовами п.1.1 Договору, а відтак не може входити до складу витрат на професійну правничу допомогу адвоката у справі; а знання (що є результатом вивчення) нормативно-правових актів та аналіз їх застосування є професійним обов`язком адвоката і не може бути предметом договірного регулювання, то такі не можуть братись судом до уваги, оскільки у відповідності до п.3.1.14 Договору про надання правової допомоги № 1-15/09/21 від 15.09.2021 року Адвокат має право самостійно визначати способи і методи надання правової допомоги відповідно до діючого законодавства України, з урахуванням думки Клієнта та відповідно до вимог законодавства і правил адвокатської етики. Відтак, згідно доводів Позивача, до правової допомоги належать консультації та роз`яснення з правових питань, складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.

Щодо вивчення судової практики та здійсненого аналізу такої, то як вбачається з поданого представником Позивача позову останній містить як посилання на практику верховного Суду так і текстів рішень Верховного Суду, а отже матеріали справи містять аналіз практики, щодо питань в частині стягнення інфляційних втрат від суми основного боргу та, зокрема упущеної вигоди, яка є однією з складових правничої допомоги, що надавалась Позивачу у способи і методи надання правової допомоги відповідно до діючого законодавства України, з урахуванням думки Клієнта та відповідно до вимог законодавства і правил адвокатської етики.

При цьому Позивач зазначає, що такі ж судові витрати були предметом розгляду у справі №915/1044/20 задоволені судом згідно постанови Північного апеляційного господарського суду від 21.09.2021 року, які були задоволені судом.

Окрім того, щодо посилань Відповідача, що розмір витрат на оплату послуг адвоката за годину роботи по підготовці документів, в суді, при здійсненні інших дій, однаковою вартістю 1350грн. не є співмірним, складність виконання цих робіт є різною, то варто зазначити, що відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості. В свою чергу, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 126 ГПК України).

Відповідач у поданому 01.12.2021р. за вх. №28861/21 Відзиві зазначає, що до позовної заяви долучено «примірний (орієнтовний) розрахунок судових витрат», датований 29.10.2021. Цим, очевидно, представник позивача обґрунтовує вартість правничої допомоги адвоката, яку просить включити до судових витрат Позивача.

Згідно із представленим «примірним (орієнтовним) розрахунком», в першому записі зазначено, що адвокат з 15.09.2021 по 20.09.2021 здійснював «вивчення та аналіз нормативно-правових актів, які регулюють правовідносини у сфері господарської діяльності...», проте ця «допомога» не охоплюється умовами п. 1.1 представленого Договору, а відтак не може входити до складу витрат на професійну правничу допомогу адвоката у справі; крім того, знання (що є результатом вивчення) нормативно-правових актів та аналіз їх правозастосування є професійним обов`язком адвоката і не може бути предметом договірного регулювання;

В другому записі зазначено, що адвокат здійснював «вивчення судової практики...», проте ця «допомога» не охоплюється умовами п. 1.1 представленого Договору, а відтак не може входити до складу витрат на професійну правничу допомогу адвоката у справі.

З наведеного Відповідач підсумовує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката за годину роботи по підготовці документів, в суді, при здійсненні інших дій, однаковою вартістю - 1350 грн., не є співмірним, складність виконання цих робіт є різною.

Враховуючи наведене Відповідач просить суд зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, і розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами.

Окрім того у поданому відзиві Відповідач наводить попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які Відповідач поніс та очікує понести у звязку із розглядом справи в суді, за яким витрати Відповідача на оплату послуг професійної правничої допомоги складають 30000грн., докази в обґрунтування розміру понесених Відповідачем судових витрат будуть подані суду до закінчення судових дебатів або протягом пяти днів після ухвалення рішення суду.

Балобанов Олексій є адвокатом та представником Відповідача, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями ордеру від 29.11.2021р. серії ВС №1111327 та Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 14.07.2003р. №369.

…

З підстав наведеного, а також неподання Позивачем в порядку, визначеному главою 8 розділу І ГПК України доказів іншого розміру судових витрат, окрім суми сплаченого за подання позовної заяви до господарського суду судового збору в розмірі 2270грн., недоведення Відповідачем розміру понесених судових витрат у справі суд дійшов висновків про те, що судові витрати у справі, а саме сплачений Позивачем за подання позовної заяви до господарського суду судовий збір в розмірі 2270грн. слід розподілити між Сторонами пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, стягнути з Відповідача на користь Позивача 2270грн. судового збору.».

08.02.2022р. за вх. №611/22 Позивачем надіслано на електронну адресу суду заяву від 07.02.2022р. б/н про розподіл судових витрат по справі, у якій просить суд стягнути з Відповідача на користь Позивача 21600грн. витрат на професійну правничу допомогу.

У поданій заяві Позивач зазначає, що Позивачем до суду разом із позовною заявою було подано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, пов`язаних з розглядом справи (витрат на професійну правничу допомогу адвоката на підставі договору про надання правової допомоги від 15ю09ю2021р. №1-15/09/21). В ході підготовки справи до розгляду та під час судового розгляду цієї справи Господарським судом Львівської області Позивачем понесено судові витрати на оплату послуг професійної правничої допомоги на суму 21600грн., на підтвердження чого долучає до заяви кінцевий розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу, копію акту приймання-передачі наданих послуг згідно з Договором про надання правової допомоги від 15.09.2021р. №1-15/09/21, копію Договору про надання правової допомоги від 15.09.2021р. №1-15/09/21, судову практику у подібних правовідносинах та докази надіслання заяви із доданими до неї документами Відповідачу.

Крім того, Позивач звертає увагу суду на те, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утриматися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача. Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24.01.2022р. у справі №911/2737/17.

Як вбачається із поданого Позивачем Кінцевого розрахунку судових витрат від 04.02.2022р. б/н Позивачем понесено судові витрати на оплату послуг професійної правничої допомоги, зокрема:

- 15.09.2021р. 20.09.2021р. вивчення та аналіз нормативно-правових актів, які регулюють правовідносини у сфері господарської діяльності, зокрема договірні зобов`язання, вивчення умов Договору № 15 про надання послуг з користування залізничною під`їзною колією від 12.03.2019 року, судових рішень про стягнення основного боргу та упущеної вигоди за вищезазначеним договором тривалістю 2 години роботи адвоката за ціною 1350грн./год. на суму 2700грн.;

- 21.09.2021р. 03.10.2021р. надання консультацій клієнту, вивчення судової практики у сфері відшкодування та нарахування інфляційних втрат, 3 % річних на суму основного боргу та упущену вигоду тривалістю 2 години роботи адвоката за ціною 1350грн./год. на суму 2700грн.;

- 04.10.2021р. 28.10.2021р. формування правової позиції та підкріплення роботи її доказовою базою, адвоката судовою практикою, підготовка позовної заяви про стягнення інфляційних втрат, 3 % річних від суми основного боргу та упущеної вигоди за період прострочення виконання зобов`язання, систематизація матеріалів та формування додатків до неї тривалістю 3 години роботи адвоката за ціною 1350грн./год. на суму 4050грн.;

- 13.12.2021р. 16.12.2021р. ознайомлення із матеріалами справи (13.12.2021р.), у зв`язку із неотриманням копії відзиву та підготовка відповіді на відзив на позов в порядку ст.166 ГПК України тривалістю 3 години роботи адвоката за ціною 1350грн./год. на суму 4050грн.;

- 20.01.2022р. 26.01.2022р. ознайомлення із матеріалами справи (20.01.2022р.), зокрема клопотанням Відповідача про зупинення провадження та поясненнями від 17.01.2022р.); підготування письмових пояснень позивача до суду з питань, що стосуються зупинення провадження у справі, підтвердження факту наданих послуг Відповідачеві та сплати ним коштів на розрахунковий рахунок Позивача, визначення дати ознайомлення Відповідача з копією рішення у справі про стягнення основного боргу та упущеної вигоди за Договором №15 про надання послуг з користування залізничною під`їзною колією від 12.03.2019р. тривалістю 2 години роботи адвоката за ціною 1350грн./год. на суму 2700грн.;

- 30.11.2021р. 03.02.2022р. участь в судових засіданнях по справі №914/3335/21 (дати проведення судових засідань 30.11.2021р., 21.12.2021р., 20.01.2022р. та 03.02.2022р.) тривалістю 4 години роботи адвоката за ціною 1350грн./год. на суму 5200грн.;

Всього 16 годин на суму 21600грн.

Вказаний Кінцевий розрахунок підписано повноважними представниками, їх підписи завірено відтисками печатки Клієнта за Договором 1.

Актом приймання-передачі наданих послуг від 04.02.2022р. б/н Адвокат передав, а Клієнт прийняв послуги професійної правничої допомоги за Договором 1 на суму 21600грн., зокрема:

- 15.09.2021р. 20.09.2021р. вивчення та аналіз нормативно-правових актів, які регулюють правовідносини у сфері господарської діяльності, зокрема договірні зобов`язання, вивчення умов Договору № 15 про надання послуг з користування залізничною під`їзною колією від 12.03.2019 року, судових рішень про стягнення основного боргу та упущеної вигоди за вищезазначеним договором тривалістю 2 години роботи адвоката за ціною 1350грн./год. на суму 2700грн.;

- 21.09.2021р. 03.10.2021р. надання консультацій клієнту, вивчення судової практики у сфері відшкодування та нарахування інфляційних втрат, 3 % річних на суму основного боргу та упущену вигоду тривалістю 2 години роботи адвоката за ціною 1350грн./год. на суму 2700грн.;

- 04.10.2021р. 28.10.2021р. формування правової позиції та підкріплення роботи її доказовою базою, адвоката судовою практикою, підготовка позовної заяви про стягнення інфляційних втрат, 3 % річних від суми основного боргу та упущеної вигоди за період прострочення виконання зобов`язання, систематизація матеріалів та формування додатків до неї тривалістю 3 години роботи адвоката за ціною 1350грн./год. на суму 4050грн.;

- 13.12.2021р. 16.12.2021р. ознайомлення із матеріалами справи (13.12.2021р.), у зв`язку із неотриманням копії відзиву та підготовка відповіді на відзив на позов в порядку ст.166 ГПК України тривалістю 3 години роботи адвоката за ціною 1350грн./год. на суму 4050грн.;

- 20.01.2022р. 26.01.2022р. ознайомлення із матеріалами справи (20.01.2022р.), зокрема клопотанням Відповідача про зупинення провадження та поясненнями від 17.01.2022р.); підготування письмових пояснень позивача до суду з питань, що стосуються зупинення провадження у справі, підтвердження факту наданих послуг Відповідачеві та сплати ним коштів на розрахунковий рахунок Позивача, визначення дати ознайомлення Відповідача з копією рішення у справі про стягнення основного боргу та упущеної вигоди за Договором №15 про надання послуг з користування залізничною під`їзною колією від 12.03.2019р. тривалістю 2 години роботи адвоката за ціною 1350грн./год. на суму 2700грн.;

- 30.11.2021р. 03.02.2022р. участь в судових засіданнях по справі №914/3335/21 (дати проведення судових засідань 30.11.2021р., 21.12.2021р., 20.01.2022р. та 03.02.2022р.) тривалістю 4 години роботи адвоката за ціною 1350грн./год. на суму 5200грн.;

Підписанням Акту Клієнт підтвердив факт належного отримання послуг відповідно до положень Договору 1, а також не має претензій до Адвоката стосовно якості та повноти отриманих від нього послуг, що вказані в акті.

Вказаний Акт приймання-передачі підписано повноважними представниками, їх підписи завірено відтисками печатки Клієнта за Договором 1.

У відповідності з пунктами 1, 3 частини першої статті 129 Конституції України, основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до п.12 ч.3 ст.2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно зі статтею 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 ГПК України).

Відповідно до ст.ст.73, 74 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Згідно з ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст.77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст.78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (ст.79 ГПК України).

17.10.2019р. набув чинності Закон України №132-IX від 20.09.2019р. "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України змінено назву статті 79 ГПК з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів". Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 02.10.2018р. у справі №910/18036/17, від 23.10.2019р. у справі №917/1307/18, від 18.11.2019р. у справі №902/761/18, від 04.12.2019р. у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020р. у справі №129/1033/13-ц.

Стандарт доказування - це та ступінь достовірності наданих стороною доказів, за яких суд має визнати тягар доведення знятим, а фактичну обставину - доведеною. Мова йде про достатній рівень допустимих сумнівів, при якому тягар доведення вважається виконаним.

Усталеною є практика ЄСПЛ, в якій суд посилається на balance of probabilities (баланс ймовірностей) для оцінки обставин справи. Наприклад, у рішенні BENDERSKIY v. Ukraine 15.11.2007р. суд застосовує баланс ймовірностей. У рішенні J.K. AND OTHERS v. Sweden 23.08.2016р. суд вказує, що цей стандарт притаманний саме цивільним справам.

У постанові Верховного Суду України від 14.06.2017р. у справі №923/2075/15 відхилено висновки апеляційного суду про відмову в позові про стягнення упущеної вигоди лише з тих підстав, що її розмір не може бути встановлений з розумним степенем достовірності, оскільки апеляційний суд не дослідив інших доказів, які надані позивачем, чим фактично позбавив останнього можливості відновити його порушене право, за захистом якого подано позов.

Аналогічний підхід продемонстрував і Касаційний цивільний суд в складі Верховного Суду у своїй постанові від 06.11.2019р. у справі №127/27155/16-ц (провадження №61-30580св18).

Отже, під розумним ступенем достовірності слід розуміти те, що факт є доведеним, якщо після оцінки доказів вбачається, що факт скоріше відбувся, аніж не мав місце.

У зв`язку з цим, суд першої інстанції при розгляді даної справи застосовує вищезазначений стандарт доказування.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно частини 3 статті 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; витрати, пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Приписами ч.1 ст.124 ГПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Частиною третьою вказаної статті встановлено, що попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з ч.3 ст.126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст.126 ГПК України).

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в ст.1 вищевказаного Закону, згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.п.6, 9 ст.1 Закону).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Згідно ст.6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою відповідно до рівня, визначеного згідно Законом "Про забезпечення функціонування української мови як державної", має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до частини третьої статті 4, частини першої статті 13 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності). Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою.

Статтею 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Приписами ст.26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначені підстави для здійснення адвокатської діяльності. Зокрема, зазначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Згідно п.28 Правил адвокатської етики (затверджені звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017р.) необхідно дотримуватись принципу "розумного обґрунтування" розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.

Суд звертає увагу на те, що в рішенні Національної асоціації адвокатів України від 04-05.07.2014р. №61 «Про надання роз`яснень щодо інформації, яка зазначається в ордері адвоката та можливості його подання у декілька установ» зазначено, що Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» у статті 26 визначив підстави для здійснення адвокатської діяльності. Так, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, може бути, зокрема, ордер (частина друга статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Згідно з положеннями вищезазначеної статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.

Рішенням Ради адвокатів України №36 від 17.12.2012р. затверджено Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів (далі - Положення), яке встановлює єдині для всіх адвокатів України, адвокатських об`єднань/адвокатських бюро правила виготовлення, оформлення, зберігання, обліку ордерів.

Згідно ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Суд також звертає увагу на те, що у разі встановлення клієнтом і адвокатом фіксованого розміру гонорару детальний опис робіт, виконаних при наданні послуг правничої допомоги не є необхідним. Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів касаційного адміністративного суду від 28.12.2020р. у справі №640/18402/19.

Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч. 4 ст. 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях ст. 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у ст. 43 Конституції України. Чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості. Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28.09.2021р. у справі №918/1045/20.

Крім того метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утриматися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача. Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24.01.2022р. у справі №911/2737/17.

Відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно правової позиції, викладеної, зокрема в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.06.2018р. у справі №904/8308/17 та від 01.08.2019р. у справі №915/237/18, розмір судових витрат має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат, а суд повинен оцінити рівень адвокатських витрат, що були присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично і чи була їх сума обґрунтованою та не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулось рішення, її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною чи її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час та неспіврозмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20.11.2018р. у справі №910/23210/17.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі East/West Alliance Limited проти України, заява №19336/04).

Також суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), відповідно до якої заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа "Гімайдуліна і інші проти України" від 10.12.2009, справа "Баришевський проти України" від 26.02.2015). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: "East/West Alliance Limited" проти України" від 02.06.2014, за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим; "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002, за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у додатковій ухвалі від 21.07.2020р. у справі № 915/1654/19.

При цьому суд зазначає і аналогічну правову позицію викладено, зокрема в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018р. у справі №826/1216/16, що на підтвердження факту понесення судових витрат та їх розміру суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат.

Також судом враховано позицію Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду, викладену в постановах від 03.10.2019р. у справі №922/445/19 та від 18.12.2019р. у справі №910/13731/18, відповідно до якої, за змістом п.1 ч.2 ст.126, ч.8 ст.129 ГПК України, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10.12.2019р. у справі №922/902/19, від 12.12.2019р. у справі №922/1897/18 та від 20.12.2019р. у справі №903/125/19.

При цьому суд зазначає, що згідно ч.5 ст.126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Аналогічну правову позицію викладено зокрема в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі №755/9215/15-ц та у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019р. у справі №922/445/19.

Як вказує Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019р. у справі №922/445/19, загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч.4 ст.129 ГПК України.

Зокрема відповідно до ч.5 ст.129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч.4 ст.126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись ч.5-7, 9 ст.129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Аналогічна правова позиція підтримана та застосована у постанові Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 07.11.2019р. у справі №905/1795/18.

Відповідно до ч.8 ст.129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З врахуванням вищенаведеного, оцінивши подані Позивачем докази в підтвердження розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає, що подані Позивачем в обґрунтування розміру витрат на професійну правничу допомогу докази в своїй сукупності підтверджують дійсність, необхідність та розумність таких витрат в розмірі 21600грн. для забезпечення належного захисту прав Позивача під час розгляду справи №914/3335/21 Господарським судом Львівської області.

При цьому, суд звертає увагу на те, що Відповідачем не подано жодних доказів в спростування обставин дійсності, необхідності та розумності понесених Позивачем судових витрат на оплату послуг професійної правничої допомоги, а відтак, не доведено в порядку ч.5 ст.126 ГПК України належними засобами доказування викладених у поданому 01.12.2021р. за вх. №28861/21 Відзиві на позовну заяву доводів щодо неспівмірності здійснених Позивачем витрат на оплату послуг професійної правничої допомоги із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.221 ГПК України у випадку, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог; для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог; у випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.244 ГПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи в власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Приписами п.2 ч.4 ст.129 ГПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Враховуючи вищенаведене, зокрема викладені в мотивувальній частині рішення Господарського суду Львівської області від 03.02.2022р. у цій справі висновки суду щодо розподілу судових витрат в частині витрат Позивача на сплату судового збору за подання позовної заяви до суду з врахуванням результату вирішення спору, задоволення позову, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд встановив доведеність, дійсність, необхідність та розумність понесення Позивачем судових витрат на оплату послуг професійної правничої допомоги в розмірі 21600грн., та, беручи до уваги недоведеність Відповідачем неспівмірності здійснених Позивачем витрат на оплату послуг професійної правничої допомоги із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи, суд дійшов висновків про те, що заяву Фізичної особи-підприємця Колія Валерія Вікторовича від 07.02.2022р. б/н (вх. №611/22 від 08.02.2022р.) про розподіл судових витрат по справі слід задоволити, стягнути з Відповідача на користь Позивача 21600грн. судових витрат на оплату послуг професійної правничої допомоги.

Щодо зробленої Відповідачем у Відзиві від 01.12.2021р. вх. №28861/21 заяви про подання доказів в обґрунтування розміру понесених Відповідачем судових витрат у справі в порядку, передбаченому ч.8 ст.129 ГПК України суд зазначає наступне.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 03.02.2022р. у цій справі встановлено, що:

«…Позивачем в Позовній заяві від 08.11.2021р. вх. №3631 та Відповідачем у Відзиві від 01.12.2021р. вх. №28861/21 зроблено заяви про подання доказів в обґрунтування розміру понесених Сторонами судових витрат у справі протягом пяти днів після ухвалення рішення суду в порядку ч.8 ст.129 ГПК України …».

Відповідно до ч.ч.1, 7 ст.116 ГПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок; строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Відтак, встановлений Акціонерному товариству «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ», Турецька республіка, що діє в Україні через Представництво «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ» рішенням Господарського суду Львівської області від 03.02.2022р. у цій справі строк на подання суду та іншим Учасникам справи доказів в обґрунтування розміру понесених судових витрат розпочав свій перебіг 04.02.2022р. та сплив (останній день строку) 09.02.2022р.

З врахуванням наведеного, зокрема встановлення рішенням Господарського суду Львівської області від 03.02.2022р. у цій справі Відповідачу п`ятиденного строку з моменту ухвалення рішення на подання суду та іншим Учасникам справи доказів в обґрунтування розміру понесених судових витрат та неподання Акціонерним товариством «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ», Турецька республіка, що діє в Україні через Представництво «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ» доказів в обґрунтування розміру понесених на оплату послуг професійної правничої допомоги витрат (договорів, рахунків тощо) у встановлений судом строк, відсутність клопотань Відповідача про поновлення чи продовження встановленого строку, суд дійшов висновків про наявність правових підстав до залишення заяви Акціонерного товариства «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ», Турецька республіка, що діє в Україні через Представництво «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ» про розподіл судових витрат (ухвалення додаткового рішення) без розгляду.

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 01.07.2020р. у справі №920/1018/19 та ухвалах Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 29.10.2020р. у справі №915/1734/18, від 09.07.2019р. у справі №927/320/18, від 22.10.2020р. у справі №916/728/16. Вказаної правової позиції дотримується також Господарський суд Одеської області в ухвалі від 29.12.2020р. у справі №916/2542/20 та Господарський суд Херсонської області в ухвалі від 21.12.2020р. у справі №923/946/20.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст.9, п.1, 3 ч.1 ст.129 Конституції України, ст.ст.4, 13, 27, 42, 43, 46, 73, 74, 76-79, 80, 81, 86, 120, 121, 123, 124, 126, 128, 129, 202, 216, 221, 222, 236, 238, 241, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Фізичної особи-підприємця Колія Валерія Вікторовича від 07.02.2022р. б/н (вх. №611/22 від 08.02.2022р.) про розподіл судових витрат по справі задоволити.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ» (Турецька республіка), що діє в Україні через Представництво «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ» (79037, Львівська область, м.Львів, вул.Богдана Хмельницького, буд.212, корп.2; ідентифікаційний код: 26579227) на користь Фізичної особи-підприємця Колія Валерія Вікторовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ) 21600грн. судових витрат на оплату послуг професійної правничої допомоги.

3. Заяву Акціонерного товариства «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ», Турецька республіка, що діє в Україні через Представництво «ОНУР ТААХХУТ ТАШИМАДЖИЛИК ІНШААТ ТІДЖАРЕТ ВЕ САНАЇ АНОНІМ ШИРКЕТІ» про розподіл судових витрат (ухвалення додаткового рішення) залишити без розгляду.

4. Наказ видати після набрання додатковим рішенням законної сили

5. Додаткове рішення набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.241 ГПК України.

6. Додаткове рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені главою І розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст додаткового рішення складено 22.02.2022р.

Головуючий суддя Фартушок Т.Б.