ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"25" лютого 2022 р.м. Одеса Справа № 916/24/22

Господарський суд Одеської області у складі судді Невінгловської Ю.М., розглянувши у в порядку спрощеного позовного провадження справу №916/24/22

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю ВІННИЦЬКА БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ (21034, м. Вінниця, вул. Залізнична, 13, );

до відповідача: Південного управління капітального будівництва Міністерства оборони України (65063, м. Одеса, вул. Армійська, 18, );

про стягнення 139 225,24 грн.

1. Суть спору.

Суть спору: 04.01.2022 позивач ТОВ ВІННИЦЬКА БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою (вх. ГСОО №24/22) до відповідача Південного управління капітального будівництва Міністерства оборони України, в якій просить суд стягнути з останнього основний боргу розмірі 108255,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 21331,15 грн., 3 % річних у розмірі 9669,09 грн., а також 2270,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що відповідачем порушено умови договору позики №ВБК-ПУКБ1307 від 13.07.2018, а саме в частині повного та своєчасного повернення позики.

2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 10.01.2022 було відкрито провадження у справі №916/24/22 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в порядку ст. ст. 247-252 Господарського процесуального кодексу України.

Вказаною ухвалою суду було запропоновано сторонам надати у відповідні строки заяви по суті спору, а також роз`яснено сторонам про можливість звернення до суду з клопотанням про призначення проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у строки, визначені ч.7 ст.252 Господарського процесуального кодексу України.

Копію ухвали суду про відкриття провадження у справі № 916/24/22 відповідачем було отримано 17.01.2022, про що свідчить наявне в матеріалах справи поштове повідомлення за вх. № 1741/22 від 21.01.2022.

Згідно з ч.ч.5, 7 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін від учасників справи до суду не надходило.

Водночас, суд зауважує, що, відповідно до пунктів 3 та 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Зі змісту ст. 165 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що свої заперечення проти позову відповідач може викласти у відзиві на позовну заяву. При цьому, згідно ч. 4 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву не скористався, жодних заперечень проти позову не надав, з огляду на що суд вважає за можливе відповідно до ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України, розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

У відповідності до ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

3. Аргументи учасників справи.

3.1. Доводи Товариства з обмеженою відповідальністю ВІННИЦЬКА БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ.

Позивач стверджує, що між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВІННИЦЬКА БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ» ( далі -позикодавець) та ПІВДЕННИМ УПРАВЛІННЯМ КАПІТАЛЬНОГО БУДІВНИЦТВА МІНІСТЕРСТВА ОБОРОНИ УКРАЇНИ (скорочена назва Південне УКБ МО України) (далі - позичальник) було укладено договір позики №ВБК-ПУКБ1307 від 13 липня 2018 р. (надалі-Договір).

За твердженнями позивача, 13.07.2018 року ним було перераховано 130 000 грн, а 17.10.2018 року 5000,00 грн. Як зазначає позивач, загальна сума наданої позики, в рамках даного Договору, становить 135 000,00 грн. (сто тридцять п`ять тисяч гривень 00 копійок).

Як вказує позивач, за час позики Позичальником було повернуто кошти лише частково, в сумі 26 775,00 грн. (двадцять шість тисяч сімсот сімдесят п`ять гривень 00 коп.), які надійшли на рахунок позивача 17 липня 2018 року.

26 квітня 2019 року Позикодавцем на адресу Позичальника було направлено письмову вимогу вих. № 146 щодо повернення позики, втім Позичальник посилаючись на скрутне фінансове становище клопотав про відтермінування погашення наданої йому позики.

За твердженнями позивача, він неодноразово повторно направляв вимоги Позичальнику щодо повернення позики, а саме: 12.03.2020 року (вих.№ 61), 23.12.2020 року (вих. 242), 22 липня 2021 року (вих. 104), 16.12.2021, проте Позичальник вимоги проігнорував, про обставини які б перешкоджали йому повернути позику - Позикодавця не повідомляв.

4. Обставини справи, встановлені судом.

13.07.2019 між товариством з обмеженою відповідальністю «ВІННИЦЬКА БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ» (далі позикодавець) та ПІВДЕННИМ УПРАВЛІННЯМ КАПІТАЛЬНОГО БУДІВНИЦТВА МІНІСТЕРСТВА ОБОРОНИ УКРАЇНИ (скорочена назва Південне УКБ МО України) (далі позичальник) було укладено договір позики №ВБК-ПУКБ1307 (далі Договір).

Відповідно до п. 1 Договору Позикодавець надає позичальнику безпроцентну фінансову допомогу на зворотній основі на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до Виписок по рахунку від 13 липня 2018 р та 17 жовтня 2018 р 13.07.2018 року відповідачеві було перераховано 130 000 грн., а 17.10.2018 року 5000,00 грн. Таким чином, загальна сума наданої позики, в рамках даного Договору, становить 135 000,00 грн.

Пунктом 6 Договору передбачено, що Позичальник зобов`язується повернути надану Позику до « 31» грудня 2018 року на поточний рахунок Позикодавця.

Як свідчить інформація з виписок з банку, Південним управлінням капітального будівництва Міністерства оборони України, за час позики було повернуто кошти лише частково, в сумі 26 775,00 грн. (двадцять шість тисяч сімсот сімдесят п`ять гривень 00 коп.), які надійшли на рахунок позивача 17 липня 2018 року.

Згідно з п. 8 Договору: до 31.12.2018 року Позичальник зобов`язаний повернути Позикодавцеві таку ж суму грошей, що була ним отримана.

Між тим, п. 9 Договору передбачено, що у разі неналежного виконання або невиконання взятих на себе зобов`язань, сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України, як то: пеня, штраф, інфляційні нарахування, 3% річних, відшкодування збитків тощо.

26 квітня 2019 року Позикодавцем на адресу Позичальника було направлено письмову вимогу вих. № 146 щодо повернення позики. Згодом, Позикодавець неодноразово повторно направляв вимоги Позичальнику щодо повернення позики, а саме: 12.03.2020 року (вих.№ 61), 23.12.2020 року (вих. 242), 22 липня 2021 року (вих. 104), 16.12.2021 ( вих. 172 - докази направлення додаються). Між тим, відповідачем сума боргу сплачена не була.

5. Позиція суду.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України в постанові №6-2168цс-15 від ЗО березня 2016 року, який в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов`язком для всіх судів, за змістом ч.2 ст.625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правовий аналіз судової практики дає підстави для висновку, що кредитодавець має право на стягнення передбачених договором процентів за неправомірне користування грошовими коштами згідно ч. 2 статті 625 ЦК України, за період до фактичного погашення заборгованості за договором, навіть і після закінчення строку дії договору.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням. Такий підхід підтверджується судовою практикою. Так, Велика Палата ВС у постанові від 8 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц дійшла висновку про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Перевіривши розрахунок заборгованості по сплаті основної заборгованості за договором договір позики №ВБК-ПУКБ1307 від 13.07.2018 у розмірі 108 225 грн., інфляційні збитки у розмірі 21 331, 15 грн., 3% річних у розмірі 9669,09 грн., суд встановив його правильність та обґрунтованість.

Оцінюючи надані позивачем докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю ВІННИЦЬКА БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ до Південного управління капітального будівництва Міністерства оборони України про стягнення основного боргу у розмірі 108 225 /сто вісім тисяч/ двісті двадцять п`ять/ грн., інфляційні збитки у розмірі 21 331 /двадцять одна тисяча триста тридцять одну/ грн. 15 коп, 3% річних у розмірі 9669 /дев`ять тисяч шістсот шістдесят дев`ять/ грн.. 9 коп., обґрунтовані, відповідають фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства, у зв`язку з чим підлягають задоволенню.

Приймаючи до уваги задоволення позовних вимог в повному обсязі, витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129,232,233,236-238,240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2.Стягнути з Південного управління капітального будівництва Міністерства оборони України (65063, м. Одеса, вул. Армійська, 18, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ВІННИЦЬКА БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ (21034, м. Вінниця, вул. Залізнична, 13, ) основний борг (неповернута позика) у розмірі 108 225 /сто вісім тисяч/ двісті двадцять п`ять/ грн., інфляційні збитки у розмірі 21 331 /двадцять одна тисяча триста тридцять одну/ грн. 15 коп, 3% річних у розмірі 9669 /дев`ять тисяч шістсот шістдесят девять/ грн.. 9 коп. на поточний рахунок позивача: НОМЕР_1 в АТ Райффайзен Банк, МФО 380805, одержувач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вінницька будівельна компанія» ().

3. Стягнути з Південного управління капітального будівництва Міністерства оборони України (65063, м. Одеса, вул. Армійська, 18, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ВІННИЦЬКА БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ (21034, м. Вінниця, вул. Залізнична, 13, ) витрати, пов`язані зі сплати судового збору у розмірі 2 270 /дві тисячі двісті сімдесят/ грн. на поточний рахунок Позивача: НОМЕР_1 в АТ Райффайзен Банк, МФО 380805, одержувач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вінницька будівельна компанія» ()

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню до Південно-західного апеляційного господарського суду в порядку ст.256 ГПК України.

Рішення підписано 25 лютого 2022 р.

Суддя Ю.М. Невінгловська