Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2022Справа № 910/18036/21

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К. І., при секретарі судового засідання Сабалдаш О. В., розглянувши господарську справу у порядку спрощеного позовного провадження

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Керрілайн"

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфара";

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Сім Транс Карго"

про стягнення 298 982,10 грн.

за участю представників:

від позивача: Сулімов О. П.

від відповідача-1: не з`явився

від відповідача-2: не з`явився

В С Т А Н О В И В:

До Господарського суду міста Києва із позовом звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Керрілайн" (далі - ТОВ "Керрілайн", позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфара" (далі - ТОВ "Альфара", відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Сім Транс Карго" (далі - ТОВ "Сім Транс Карго", відповідач-2) про стягнення заборгованості у сумі 298 982,10 грн. за договором оренди.

У обґрунтування своїх вимог ТОВ "Керрілайн" посилається на порушення відповідачем-1 умов договору оренди залізничного рухомого складу № КЛ-391/03-20 від 24.03.2020 в частині своєчасного здійснення орендних платежів, внаслідок чого у орендаря (ТОВ "Альфара") виникла заборгованість в сумі 298 982,10 грн. Також позивач зазначає, що сторонами була укладена додаткова угода № 4/1 від 29.04.2021 до вказаного договору оренди, якою обов`язок проведення розрахунків за оренду покладено на ТОВ "Сім Транс Карго".

У позові ТОВ "Керрілайн" просить стягнути з ТОВ "Альфара" та ТОВ "Сім Транс Карго" заборгованість у сумі 298 982,10 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.11.2021 вказаний позов був прийнятий до розгляду, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін, учасникам справи надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.

Відповідачі, належним чином повідомлені про розгляд справи, у визначений законом строк відзиву не надали, їх позиція щодо заявлених вимог суду невідома. Згідно з ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Ураховуючи, що відповідачі-1, 2 не скористались наданим їм правом у межах визначеного законом процесуального строку на подання відзиву, суд дійшов висновку про можливість вирішення спору за відсутності відзивів відповідачів.

Проте, до початку розгляду справи по суті від представника відповідача-1 надійшли заперечення проти розгляду справи у спрощеному провадженні, у яких він стверджував, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у спорі вимагають розгляду справи у загальному провадженні. Розглянувши вказане клопотання, суд ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 18.01.2022, відмовив у його задоволенні як у необґрунтованому з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 250 ГПК України якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача постановляє ухвалу про залишення заяви відповідача без задоволення або про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Згідно з ч. 1 ст. 12 ГПК України господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, зокрема, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). За змістом ч. 3 ст. 12 ГПК України загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ГПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, зокрема, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У порядку спрощеного позовного провадження, окрім малозначних справ, може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті (ч. 2 ст. 247 ГПК України).

У даному випадку, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд прийняв до уваги положення ч. 2 ст. 247 ГПК України, а також ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування. Отже, доводи відповідача-1, викладені у його запереченнях про характер спірних правовідносин та предмет доказування, суд вже розглядав під час відкриття провадження у справі, після чого в подальшому ні предмет позову, ні його ціна, ні суб`єктний склад спору чи інші критерії, що впливають на складність справи, не змінилися, тому суд дійшов висновку, що немає необхідності переходити до розгляду справи у загальному позовному провадженні.

Під час розгляду справи по суті представник позивача заявлені вимоги підтримав та обґрунтував, просив їх задовольнити.

Представники відповідачів у судове засідання повторно не з`явились, належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, їх позиція щодо поданого позову суду не відома.

Суд, розглянувши позовні вимоги, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Установлено, що 24.03.2020 між ТОВ "Керрілайн" (орендодавець) та ТОВ "Альфара" (орендар) був укладений договір оренди залізничного рухомого майна (далі - договір). Відповідно до умов цього договору орендодавець зобов`язується передати, а орендар прийняти в оренду залізничний рухомий склад орендодавця, придатний до перевезень в технічному в комерційному стані (п. 1.1).

Передача рухомого складу в оренду відбувається в місцях, визначених угодою сторін і оформлюється актом приймання-передачі, який підписується на станції прийому-передачі на території України або станції прикордонного переходу (п. 2.1 договору). Акти приймання-передачі підписуються уповноваженими представниками сторін. Датою передачі рухомого складу в оренду є дата підписання актів приймання-передачі, яка відповідає даті прибуття РС на вказану орендарем станцію прийому-передачі (п. 2.3 договору).

Орендар здійснює платежі орендодавцю в сумах і термінах, визначених цим договором (п. 3.2.2 договору). Орендна плата нараховується за кожну добу оренди рухомого складу (п. 4.1 договору). Розмір орендної плати узгоджується сторонами в додатках до даного договору (п. 4.2 договору). Орендна плата здійснюється на підставі виставлених орендодавцем рахунків, у тому числі за допомогою електронної пошти, у наступному порядку: сума щомісячної орендної плати сплачується чотирма рівними платежами кожного першого робочого дня кожного тижня поточного місяця оренди рухомого складу (п. 4.3 договору). Орендна плата розраховується, виходячи з фактичного строку оренди кожного вагону протягом звітного місяця за вирахуванням часу перебування вагону на плановому ремонті (п. 4.4 договору).

Договір набирає чинності від дати його підписання і діє до 31.12.2020, з подальшою його пролонгацією, а в частині взаєморозрахунків - до повного їх погашення (п. 8.1).

Згідно з ч. 1 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Із матеріалів справи вбачається, що на виконання своїх зобов`язань за договором оренди ТОВ "Керрілайн" передало у користування ТОВ "Альфара" рухомий склад (напіввагони) у загальній кількості 189 напіввагона, що підтверджується копіями актів надання вагонів в оренду №№ 1-50 за період з 28.02.2020 по 04.05.2021, наявними у матеріалах справи, відповідно - у ТОВ "Альфара" за цим договором виник обов`язок зі сплати орендних платежів за користування наданим йому майном.

У подальшому надані ТОВ "Альфара" напіввагони (у кількості 189 штук) були повернуті позивачу, про що свідчать акти повернення вагонів з оренди №№ 1-57, складені сторонами за період з 30.04.2020 по 30.06.2021.

Також судом встановлено, що ТОВ "Альфара" зобов`язання перед ТОВ "Керрілайн" зі сплати орендних платежів виконало неналежним чином, у період з 22.04.2021 по 05.07.2021 орендну плату за актами виконаних робіт № 119 від 31.03.2021, № 178 від 30.04.2021, № 231 від 31.05.2021, № 301 від 30.06.2021 на загальну суму 1 792 994,10 грн. сплатило частково - у сумі 1 015 012,00 грн., що підтверджується копіями банківських виписок з рахунку позивача, наявними у справі.

Отже, за договором оренди у відповідача-1 виникла заборгованість у сумі 777 982,10 грн. (1 792 994,10 грн. - 1 015 012,00 грн.), про що також свідчать акти звірки взаємних розрахунків станом на 13.05.2021, на 07.06.2021, на 05.07.2021.

Крім того, судом встановлено, що 29.04.2021, у зв`язку із арештом коштів ТОВ "Альфара", між ТОВ "Керрілайн" (орендодавець), ТОВ "Альфара" (орендар) та ТОВ "Сім Транс Карго" була укладена додаткова угода № 4/1 до договору оренди № КЛ-391/03-20 від 24.03.2020, відповідно до якої ТОВ "Альфара" покладає обов`язок провести розрахунок за оренду рухомого складу за договором на третю особу - ТОВ "Сім Транс Карго" (п. 1 додаткової угоди).

Таким чином, у спірних правовідносинах відповідач-2 - ТОВ "Сім Транс Карго" замінив орендаря (ТОВ "Альфара") в частині здійснення розрахунків перед позивачем та до відповідача-2 перейшли відповідні права та обов`язки за договором оренди № КЛ-391/03-20 від 24.03.2020.

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов зазначеного договору відповідач-2 (ТОВ "Сім Транс Карго") оплату заборгованості, що виникла за договором оренди, здійснив частково - на суму 480 000,00 грн., що підтверджується копіями банківських виписок з рахунку позивача. Таким чином, несплаченою відповідачем-2 залишилась заборгованість у сумі 298 982,10 грн. (777 982,10 грн. - 480 000,00 грн.).

Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно зі ст. 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися у встановлений строк (термін), а якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГК України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки доказів належної сплати вартості оренди відповідач-2 суду не надав, доводів позивача не спростував, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з ТОВ "Сім Транс Карго" заборгованості у сумі 298 982,10 грн. є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Доводи позивача про стягнення боргу з відповідача-1 (ТОВ "Альфара") суд відхиляє, оскільки додатковою угодою № 4/1 від 29.04.2021 до договору оренди сторони змінили порядок розрахунків та поклали обов`язок провести розрахунок за оренду рухомого складу на ТОВ "Сім Транс Карго", який є новою стороною у спірних правовідносинах.

Отже, у вимозі ТОВ "Керрілайн" про стягнення з відповідача-1 боргу за договором оренди суд відмовляє, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, заявлених позивачем у вигляді судового збору на суму 4 500,00 грн. та витрат на правничу допомогу на суму 5 000,00 грн., суд виходить з такого.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ст. 126 ГПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

У даному випадку на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу у сумі 5 000,00 грн. заявник надав: копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 4229 від 01.02.2012 р., виданого адвокату Сулімову О. П.; ордеру на представництво інтересів позивача в суді адвокатом Сулімовим О. П. (серія АА № 1146629 від 24.10.2021); копії договору про надання правової допомоги № 0203 від 01.03.2018, укладеного між ТОВ "Керрілайн" та АБ «Олега Сулімова», додаткової угоди № 12 від 21.10.2021 до цього договору, відповідно до якої сторони погодили, що вартість послуг за надання правничої допомоги складає 5 000,00 грн.; копію акту здачі-прийняття послуг від 21.10.2021 на суму 5 000,00 грн., а також платіжного доручення № 2037 від 26.10.2021 на вказану суму.

Дослідивши надані позивачем докази, суд вважає їх достатніми для підтвердження факту понесення витрат на професійну правничу допомогу та такими, що відповідають критерію розумності та адекватності, враховуючи категорію та ступінь складності справи, обсяг виконаних адвокатом робіт та відсутність заперечень відповідачів щодо їх розміру. За таких обставин суд вважає, що вимога про стягнення судових витрат, понесених позивачем на правничу допомогу у сумі 5 000,00 грн., є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 9 ст. 129 ГПК України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 4.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" № 7 від 21.02.2013, зазначена норма виступає процесуальною санкцією, яка застосовується господарським судом незалежно від того, чи заявлялося відповідне клопотання заінтересованою стороною. У такому застосуванні суд виходить з широкого розуміння даної норми, маючи на увазі, що передбачені нею наслідки можуть наставати і в разі неправомірної бездіяльності винної особи, яка не вжила заходів до поновлення порушених нею прав і законних інтересів іншої особи (зокрема, ухилялася від задоволення її заснованих на законі вимог), що змусило останню звернутися за судовим захистом.

Отже, витрати на правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн., а також витрати зі сплати судового збору у сумі 4 484,73 грн. (ставка судового збору у розмірі 1,5 відсотка ціни позову про стягнення 298 982,10 грн.) покладаються на відповідача-2 - ТОВ "Сім Транс Карго".

На підставі викладеного, керуючись ст. 73-79, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Керрілайн" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфара" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Сім Транс Карго" про стягнення заборгованості у сумі 298 982,10 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сім Транс Карго" (03189, м. Київ, вул. Вільямса Академіка, буд. 8-Є; ідентифікаційний код 43250624) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Керрілайн" (02093, м. Київ, вул. Бориспільська, буд. 26-Б, офіс 24; ідентифікаційний код 38327642) заборгованість у сумі 298 982 (двісті дев`яносто вісім тисяч дев`ятсот вісімдесят дві) грн. 10 коп., витрати на правничу допомогу у сумі 5 000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп., судовий збір у сумі 4 484 (чотири тисячі чотириста вісімдесят чотири) грн. 73 коп.,

У позовних вимогах Товариства з обмеженою відповідальністю "Керрілайн" про стягнення заборгованості у сумі 298 982,10 грн. з Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфара" - відмовити.

Рішення ухвалене в нарадчій кімнаті, його вступну та резолютивну частини проголошено в судовому засіданні 15 лютого 2022 року.

Повний текст рішення складений 22 лютого 2022 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Суддя Головіна К. І.