РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.02.2022Справа № 910/17427/21

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Ломаки В.С.,

за участю секретаря судового засідання: Видиш А.В.

розглянувши у порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства Новий стиль

до Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом

про стягнення 1 960 033,76 грн.,

За участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство Новий стиль (далі позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом (далі відповідач) про стягнення 1 960 033,76 грн., з яких: 1 951 712,40 грн. основний борг, 8 321,36 грн. 3 % річних.

В обґрунтування пред`явлених вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем взятих на себе обов`язків за укладеним між сторонами 07.06.2021 року договором поставки № 17689/53-124-01-21-14768 в частині повної та своєчасної оплати поставленої позивачем продукції, внаслідок чого за Державним підприємством Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом утворилась заборгованість та виникли підстави для нарахування 3 % річних. З урахуванням наведених підстав, позивач звернувся до суду з даним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів. Слід також зазначити, що у позовній заяві Приватне акціонерне товариство Новий стиль зазначило, що попередній (орієнтовний) розрахунок витрат позивача на оплату професійної правничої допомоги у даній справі складає 20 000,00 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.11.2021 року вказану позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків.

12.11.2021 року через відділ діловодства господарського суду надійшла заява Приватного акціонерного товариства Новий стиль про усунення недоліків.

Зважаючи на викладене, ухвалою господарського суду міста Києва від 16.11.2021 року відкрито провадження у справі № 910/17427/21, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 14.12.2021 року.

29.11.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшов відзив відповідача від 25.11.2021 року № 45-30/2372 на позовну заяву, в якому останній заперечив проти задоволення вимог позивача з огляду на те, що Державне підприємство Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом не мало можливості здійснити оплату отриманого від позивача товару в строки, визначені умовами укладеного між ними договору, внаслідок дії об`єктивних та незалежних від покупця обставин. Крім того, Державне підприємство Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом звернуло увагу на допущені позивачем помилки у розрахунках 3 % річних, а також вказало на безпідставність нарахування заявлених до стягнення компенсаційних виплат на суму ПДВ, включену до вартості товару. Також у наведеному відзиві відповідач зазначив про те, що заявлений позивачем до стягнення розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги є завищеним та не відповідає критерію реальності адвокатських витрат, а також просив суд розглядати справу № 910/17427/21 за відсутності уповноваженого представника Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом.

06.12.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшло клопотання позивача від 29.11.2021 року про проведення підготовчого засідання, призначеного на 14.12.2021 року, у режимі відеоконференції, проведення якої останній просив доручити господарському суду Харківської області.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.12.2021 року в задоволенні вищенаведеного клопотання позивача відмовлено.

У підготовчому засіданні 14.12.2021 року судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено протокольну ухвалу, якою встановлено позивачу строк на подання відповіді на відзив на позовну заяву до 15.12.2021 року, встановлено відповідачу строк на подання заперечень на відповідь на відзив на позовну заяву до 31.12.2021 року, підготовче засідання відкладено на 12.01.2022 року.

20.12.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшла відповідь позивача від 13.12.2021 року на відзив на позовну заяву, в якій останній навів додаткові аргументи на спростування заперечень відповідача проти позову. Крім того, у вказаній відповіді Приватне акціонерне товариство Новий стиль зазначило, що після звернення останнього до суду з даним позовом відповідач у добровільному порядку перерахував на користь позивача частину суми заявленого до стягнення основного боргу в загальному розмірі 488 492,40 грн. На підтвердження означених обставин позивач надав суду копії відповідних платіжних доручень від 27.10.2021 року № 8529 на суму 11 156,40 грн., від 27.10.2021 року № 8543 на суму 98 424,00 грн., від 05.11.2021 року № 9063 на суму 41 376,00 грн., від 05.11.2021 року № 9064 на суму 25 536,00 грн., від 05.11.2021 року № 9092 на суму 102 000,0 грн., від 10.11.2021 року № 9166 на суму 120 000,00 грн. та від 12.11.2021 року № 9202 на суму 90 000,00 грн.

У підготовчому засіданні 12.01.2022 року з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів сторін у даній справі, забезпечення сторонам можливості надати всі необхідні докази, заяви та клопотання на їх розсуд, судом, з урахуванням положень статей 177, 182 Господарського процесуального кодексу України, постановлено протокольну ухвалу про продовження строку проведення підготовчого провадження у справі № 910/17427/21 на 30 днів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.01.2022 року підготовче провадження у справі № 910/17427/21 закрито та призначено її до судового розгляду по суті на 01.02.2022 року.

У судовому засіданні 01.02.2022 року оголошувалася перерва до 22.02.2022 року.

Позивач про дату час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, проте явку свого уповноваженого представника у призначене судове засідання не забезпечив.

Відповідач, незважаючи на його належне повідомлення про дату час і місце розгляду справи, явку свого уповноваженого представника у призначене судове засідання також не забезпечив, проте у відзиві на позовну заяву просив суд розглядати справу № 910/17427/21 за відсутності уповноваженого представника Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

07.06.2021 року між Державним підприємством Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом (Відокремлений підрозділ Хмельницька атомна електрична станція) (далі покупець) та Приватним акціонерним товариством Новий стиль (далі постачальник) укладено договір поставки № 17689/53-124-01-21-14768 (далі Договір).

Вказаний договір підписаний уповноваженими представниками його сторін та скріплений відповідними печатками.

Відповідно до пункту 1.1 Договору постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупцю товар, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити даний товар згідно з найменуванням, асортиментом, виробником, кількістю, ціною та по коду УКТ ЗЕД товару, які зазначаються в специфікації № 1 (додаток № 1 до Договору), та є невід`ємною частиною Договору.

Предметом поставки по даному Договору є товар: код 39110000-6 згідно ДК 021-2015 Сидіння, стільці та супутні вироби і частини до них (пункт 1.2 Договору).

Згідно з пунктом 2.4 цієї угоди кількість та асортимент товару визначається специфікацією № 1 (додаток № 1) до даного Договору.

З матеріалів справи вбачається, що у специфікації № 1 до Договору його сторони погодили, зокрема, найменування, виробника, кількість, а також загальну вартість товару, що постачається за Договором, у розмірі 1 951 712,40 грн. (у тому числі 325 285,40 грн. ПДВ).

Поставка товару здійснюється транспортом та за рахунок постачальника на умовах DDP згідно з Інкотермс 2020 на склад вантажоотримувача за адресою: Хмельницьке відділення ВП Складське господарство склад № 06, вул. Енергетиків, 36, м. Нетішин, Хмельницька область, 30100 (пункт 3.2 Договору).

За умовами пунктів 4.1-4.3 означеного правочину ціна товару за Договором становить 1 625 427,00 грн., крім того ПДВ 20 % 325 285,40 грн. Всього ціна Договору: 1 951 712,40 грн. Ціна за одиницю товару, кількість та загальна ціна товару по Договору визначається специфікацією № 1. До ціни товару включена вартість упакування, тари, страхування, доставка до складу вантажоотримувача.

Пунктом 5.1 Договору передбачено, що оплату за поставлений товар покупець здійснює шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 60 календарних днів з дати поставки товару на склад вантажоотримувача, за умови відповідності поставленого товару вимогам Договору щодо його кількості та якості.

Відповідно до пунктів 5.2, 5.3 цієї угоди постачальник, що є платником ПДВ, зобов`язаний надати покупцю електронну податкову накладну, оформлену та зареєстровану в ЄРПН у встановленому законодавством порядку в електронній формі у строки, визначені для реєстрації податкової накладної в ЄРПН. У разі, якщо постачальник не здійснить реєстрацію належним чином оформленої податкової накладної в ЄРПН у встановлений законодавством термін та це призведе до втрати у покупця права на нарахування сум податку на додану вартість, що відносяться до податкового кредиту, покупець має право в односторонньому порядку зменшити вартість поставлених ТМЦ за Договором на суму ПДВ, яка не була підтверджена податковою накладною відповідно до вимог ПКУ.

Датою проведення розрахунку вважається дата списання коштів з розрахункового рахунку покупця (пункт 5.4 Договору).

Згідно з пунктом 6.2 Договору перехід права власності на товар за Договором відбувається з дати поставки товару на склад вантажоотримувача за умови відповідності поставленого товару вимогам Договору.

У пунктах 10.1, 10.3 Договору сторони погодили, що цей правочин вважається укладеним і набирає чинності з дати підписання його уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками (за наявності печатки) і діє до 31.12.2021 року. Закінчення строку дії Договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час його дії Договору.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору позивач відповідно до наявних у матеріалах справи копій підписаних між уповноваженими представниками та скріплених печатками постачальника та вантажоодержувача видаткових накладних від 29.06.2021 року № CD363503 на суму 654 432,00 грн., від 30.06.2021 року № CD363733 на суму 1 117 345,20 грн. та від 06.07.2021 року № CD364184 на суму 179 935,20 грн. поставив у власність відповідача погоджений між контрагентами за Договором товар загальною вартістю 1 951 712,40 грн. (у тому числі ПДВ 20 % 325 285,40 грн.).

Вказані товаророзпорядчі документи підписані уповноваженими представниками постачальника та вантажоодержувача без жодних зауважень чи заперечень. Докази, які свідчать про невідповідність поставленого позивачем товару вимогам Договору в матеріалах справи відсутні.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань з поставки товару свідчить також відсутність з боку покупця претензій та повідомлень про порушення постачальником умов Договору.

Проте, в порушення вищевказаних положень Договору відповідач отриманий від позивача товар в установлений цим правочином строк не оплатив, заборгувавши таким чином Приватному акціонерному товариству Новий стиль на момент звернення останнього до суду з даним позовом (23.10.2021 року) грошові кошти у розмірі 1 951 712,40 грн. Наведені обставини додатково підтверджують наявною в матеріалах справи копією підписаного між продавцем та вантажоодержувачем актом звірки взаєморозрахунків за Договором із зазначенням суми боргу останнього в розмірі 1 951 712,40 грн.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства Новий стиль підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З огляду на правову природу договору поставки від 07.06.2021 року № 17689/53-124-01-21-14768, який у розумінні статей 173, 174 Господарського кодексу України та статей 11, 509 Цивільного кодексу України є належною підставою для виникнення у його сторін кореспондуючих прав і обов`язків, спірні правовідносини регламентуються положеннями глави 54 Цивільного кодексу України та § 1 глави 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містить частина 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Стаття 610 Цивільного кодексу України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

У той же час, як було зазначено вище, у відповіді позивача від 13.12.2021 року на відзив на позовну заяву останній зазначив, що після звернення Приватного акціонерного товариства Новий стиль до суду з даним позовом відповідач у добровільному порядку перерахував на користь позивача частину суми заявленого до стягнення основного боргу в загальному розмірі 488 492,40 грн. На підтвердження означених обставин позивач надав суду копії відповідних платіжних доручень від 27.10.2021 року № 8529 на суму 11 156,40 грн., від 27.10.2021 року № 8543 на суму 98 424,00 грн., від 05.11.2021 року № 9063 на суму 41 376,00 грн., від 05.11.2021 року № 9064 на суму 25 536,00 грн., від 05.11.2021 року № 9092 на суму 102 000,0 грн., від 10.11.2021 року № 9166 на суму 120 000,00 грн. та від 12.11.2021 року № 9202 на суму 90 000,00 грн.

З огляду на викладене, суд зазначає, що статтею 231 Господарського процесуального кодексу України визначено підстави для закриття провадження у справі.

Пунктом 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми Господарського процесуального кодексу України можливе також у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина зумовлює відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року в справі № 13/51-04 (провадження № 12-67гс19).

З матеріалів справи вбачається, що з означеним позовом Приватне акціонерне товариство Новий стиль звернулося до господарського суду міста Києва 23.10.2021 року, що підтверджується датою оформлення поштової накладної зі штрих-кодом 454, за якою позовна заява була відправлена до суду засобами поштового зв`язку.

Разом із тим, судом встановлено, що предмет спору в частині, зокрема, стягнення з відповідача суми основного боргу за Договором у загальному розмірі 488 492,40 грн. існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи, у зв`язку з погашенням відповідачем цієї суми заборгованості відповідно до платіжних доручень від 27.10.2021 року № 8529 на суму 11 156,40 грн., від 27.10.2021 року № 8543 на суму 98 424,00 грн., від 05.11.2021 року № 9063 на суму 41 376,00 грн., від 05.11.2021 року № 9064 на суму 25 536,00 грн., від 05.11.2021 року № 9092 на суму 102 000,0 грн., від 10.11.2021 року № 9166 на суму 120 000,00 грн. та від 12.11.2021 року № 9202 на суму 90 000,00 грн.

Отже, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі в частині стягнення з відповідача основного боргу за Договором у сумі 488 492,40 грн. відповідно до пункту 2 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Аналогічна правова позиція щодо наявності правових підстав для закриття провадження у справі, у зв`язку з відсутністю предмета спору, внаслідок сплати відповідачем суми основного боргу, зокрема, після звернення позивача до суду з позовною заявою (та до моменту прийняття судом такої позовної заяви до розгляду і відкриття провадження у справі), викладена у постанові Верховного Суду від 08.10.2020 року в справі № 904/5645/19.

Докази, які свідчать про здійснення відповідачем на момент вирішення даного спору будь-яких інших погашень сум спірної заборгованості за Договором, у матеріалах справи відсутні.

Беручи до уваги вищенаведене, а також враховуючи, що загальна сума основного боргу відповідача за Договором, яка складає 1 463 220,00 грн., підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і відповідач на момент прийняття рішення не надав документи, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог Приватного акціонерного товариства Новий стиль до відповідача про стягнення вказаної суми основного боргу, у зв`язку з чим даний позов у цій частині підлягає задоволенню.

Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем покладеного на нього обов`язку щодо своєчасної оплати поставленого йому товару, позивач просив суд стягнути з Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом 3 % річних у загальному розмірі 8 321,36 грн., з яких: 2 850,81 грн. 3 % річних, нараховані на суму основного боргу за видатковою накладною від 29.06.2021 року № CD363503 на суму 654 432,00 грн. у період з 30.08.2021 року по 21.10.2021 року; 4 775,50 грн. 3 % річних, нараховані на суму основного боргу за видатковою накладною від 30.06.2021 року № CD363733 на суму 1 117 345,20 грн. у період з 31.08.2021 року по 21.10.2021 року; 695,05 грн. 3 % річних, нараховані на суму основного боргу за видатковою накладною від 06.07.2021 року № CD364184 на суму 179 935,20 грн. у період з 05.09.2021 року по 21.10.2021 року.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3 % річних, суд вважає його таким, що не повністю відповідає приписам чинного законодавства в силу допущеної помилки при визначенні початкової дати періоду прострочення та кількості днів прострочення оплати товару, поставленого за видатковою накладною від 06.07.2021 року № CD364184, що призвело до заявлення вказаної суми у завищеному розмірі.

Так, згідно з частиною 2 статті 252 Цивільного кодексу України термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно з частиною 5 статті 254 Цивільного кодексу України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Відповідно до частини 1 статті 255 Цивільного кодексу України, якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.

Як було зазначено вище, за умовами пункту 5.1 Договору оплату за поставлений товар покупець здійснює шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 60 календарних днів з дати поставки товару на склад вантажоотримувача, за умови відповідності поставленого товару вимогам Договору щодо його кількості та якості.

Відтак, відповідач, з урахуванням вихідних та святкових днів, зобов`язаний був оплатити товар, поставлений йому за видатковою накладною від 06.07.2021 року № CD364184 на суму 179 935,20 грн. до 06.09.2021 року (понеділок) включно (першим днем прострочення є 07.09.2021 року).

Враховуючи вищенаведене, обґрунтованою сумою 3 % річних, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за вказані останнім періоди (з урахуванням встановлених судом дійсних дат виникнення прострочення відповідача, а також вказаних позивачем періодів нарахування), є 8 291,82 грн., з яких: 2 850,81 грн. 3 % річних, нараховані на суму основного боргу за видатковою накладною від 29.06.2021 року № CD363503 на суму 654 432,00 грн. у період з 30.08.2021 року по 21.10.2021 року; 4 775,50 грн. 3 % річних, нараховані на суму основного боргу за видатковою накладною від 30.06.2021 року № CD363733 на суму 1 117 345,20 грн. у період з 31.08.2021 року по 21.10.2021 року; 665,51 грн. 3 % річних, нараховані на суму основного боргу за видатковою накладною від 06.07.2021 року № CD364184 на суму 179 935,20 грн. у період з 07.09.2021 року по 21.10.2021 року.

Слід зазначити, що відповідачем контррозрахунку заявлених до стягнення сум означених компенсаційних виплат надано суду не було.

За таких обставин, стягненню з відповідача на користь Приватного акціонерного товариства Новий стиль підлягає 3 % річних у розмірі 8 291,82 грн., тоді як у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача 29,54 грн. 3 % слід відмовити.

Разом із тим, доводи відповідача про те, що ПДВ не повинен враховуватися при розрахунку 3 % річних, суд відхиляє з огляду на те, що, з урахуванням умов Договору, відповідач зобов`язаний сплатити позивачеві грошову суму, що включає у себе ПДВ. Отже, 3 % річних правомірно нараховані позивачем на всю суму боргу, в тому числі на суму ПДВ. Слід також зазначити, що чинне законодавство України чи укладений між сторонами Договір не містять в собі жодних виключень чи обмежень з цього приводу.

Заперечення відповідача проти задоволення позову, які зводяться до відсутності його вини у простроченні виконання спірного зобов`язання не беруться судом до уваги з огляду на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

3 % річних, нараховані на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Відтак, стягнення означених компенсаційних виплат не залежить від наявності вини боржника у простроченні виконання відповідного зобов`язання.

З аналогічних підстав не беруться судом до уваги й посилання відповідача на настання форс-мажорних обставин як на підставу для відмови в позові Приватного акціонерного товариства Новий стиль, оскільки факт настання таких форс-мажорних обставин за певних умов може свідчити лише про звільнення сторін від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, а не про звільнення від обов`язку виконати основне зобов`язання.

Крім того, за умовами пункту 7.5 Договору доказом виникнення форс-мажорних обставин та строку їх дії є Сертифікат (довідка) Торгово-промислової палати України відповідно до Закону України Про Торгово-промислові палати України, або інших компетентних органів відповідно до діючого законодавства.

Проте відповідачем вищевказаних доказів виникнення форс-мажорних обставин та строку їх дії надано суду не було.

Щодо тверджень відповідача у відзиві на позовну заяву на наявність підстав для зменшення заявленого позивачем до стягнення розміру 3 % річних з посиланням на висновки Великої Палати Верховного Суду, зроблені у постанові від 18.03.2020 року в справі № 902/417/18, суд зазначає наступне.

Статтею 233 Господарського кодексу України передбачено право суду зменшити розмір штрафних санкцій у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналогічне право суду визначено і частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України, яка встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Разом із тим, у постанові від 18.03.2020 року в справі № 902/417/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Проаналізувавши зазначені норми, слід дійти висновку, що вирішуючи питання про зменшення розміру вищенаведених виплат, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, слід оцінювати, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваних сум таким наслідкам, поведінки винної особи тощо.

Зменшення розміру означених вище сум є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши подані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе їх зменшення.

У той же час, відповідачем в порядку, визначеному процесуальним законом, не надано належних та допустимих доказів наявності істотних обставин, які є підставою для зменшення розміру суми 3 % річних.

Крім того, суд зауважує, що у будь-якому випадку у вирішенні питання щодо зменшення заявлених до стягнення коштів мають бути враховані майнові інтереси обох сторін.

При цьому, позивач і відповідач є господарюючими суб`єктами і вони несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності.

Разом із тим, належних доказів того, що порушення строків розрахунків за Договором сталось не з вини відповідача, суду не надано.

Таким чином, оцінюючи викладене в сукупності, приймаючи до уваги, що питання зменшення вищенаведених сум грошових коштів не є обов`язком суду, а його правом, і таке право підлягає застосуванню виключно у виняткових випадках, врахувавши заявлений до стягнення розмір компенсаційних виплат, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення розміру нарахованої суми 3 % річних.

Крім того, суд вважає, що обставини справи № 902/417/18 не є тотожними з обставинами, встановленими судом у справі № 910/17427/21.

Так, у справі № 902/417/18 судом встановлено, що у пункті 5.5 договору сторони дійшли згоди щодо зміни розміру процентної ставки, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України, і встановили її в розмірі сорока відсотків річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем, та дев`яносто шести відсотків річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення дев`яноста календарних днів. З дня закінчення строків сплати, передбачених пунктом 2.1 договору, вважається, що продавцем пред`явлена вимога щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення (минулий та майбутній) та відсотків річних. При затримці платежу продавець має право виставити рахунок по сплаті відсотків за користування чужими грошима та інфляційних нарахувань з моменту прострочення до фактичної оплати, а покупець зобов`язаний оплатити його в строк не більше трьох банківських днів.

Тобто, сторони за договором (у справі № 902/417/18) дійшли згоди збільшити розмір процентної ставки, передбаченої частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, і встановили її в розмірі сорока відсотків, тоді як у даній справі сторони у Договорі таку умову не передбачали, а нарахування спірних сум процентів річних здійснено позивачем на підставі прямої норми статті 625 Цивільного кодексу України.

Разом із тим, звертаючись з вимогою про стягнення процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, позивач не повинен доводити розмір дійсних майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат кредитора, пов`язаних із затримкою розрахунку, не має на меті встановлення точного їх розміру.

Згідно з частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (частина 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі Проніна проти України, в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Таким чином, приймаючи до уваги все викладене вище, а також зважаючи на те, що відповідач у встановленому законом порядку не довів суду належними і допустимими доказами наявності тих обставин, на які він посилався як на підставу для своїх заперечень проти пред`явленого позову, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства Новий стиль підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з частинами 1, 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Положеннями статті 16 Господарського процесуального кодексу України визначено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості: ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація вказаного принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): подання заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України.

Як було зазначено вище, у позовній заяві Приватне акціонерне товариство Новий стиль просило суд стягнути з відповідача понесені ним витрати на оплату професійної правничої допомоги в справі № 910/10763/21, які згідно з попереднім (орієнтовним) розрахунком позивача складають 20 000,00 грн.

На підтвердження витрат на послуги адвоката в сумі 20 000,00 грн. позивачем було долучено копію укладеного між ним та адвокатом Цвікевіч Оленою Андріївною договору про надання правової допомоги від 21.10.2021 року № 2110/2021, копію додаткової угоди № 1 до вказаного правочину, а також копію видаткового касового ордеру від 13.12.2021 року про оплату Приватним акціонерним товариством Новий стиль адвокату Цвікевіч Олені Андріївні гонорару в розмірі 20 000,00 грн.

Крім того, позивачем до матеріалів справи долучено ордер від 21.10.2021 року серії ДН № 054093 на представництво адвокатом Цвікевіч Оленою Андріївною інтересів позивача в господарському суді міста Києва.

За змістом статті 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 30 Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як було зазначено вище, позивачем було подано, зокрема, копію укладеного між ним (клієнт) та адвокатом Цвікевіч Оленою Андріївною (адвокат) договору про надання правової допомоги від 21.10.2021 року № 2110/2021 (далі Договір), за умовами якого адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу клієнту щодо стягнення грошових коштів у судовому порядку за договором поставки № 17689/53-124-01-21-14768 від 07.06.2021 року між АТ Новий стиль та Державним підприємством Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом основного боргу 1 951 712,40 грн., 3 % річних 8 321,36 грн.

За умовами пункту 1.2 Договору правова допомога включає збір документів, їх аналіз з метою підготовки та складання позовної заяви, складання позовної заяви, участь у судовому розгляді справи.

Згідно з пунктом 5.1 Договору розмір та порядок оплати гонорару адвоката встановлюється за додатковою домовленістю, що є його невід`ємною частиною.

Крім того, Приватним акціонерним товариством Новий стиль до матеріалів справи долучено копію додаткової угоди від 21.10.2021 року № 1 до Договору, за умовами якої сторони Договору домовились, що вартість витрати гонорару адвоката у суді першої інстанції становить 20 000,00 грн. та складається з послуг по збору документів, їх аналізу з метою підготовки позовної заяви про стягнення грошових коштів, складання позовної заяви про стягнення грошових коштів з Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом за договором поставки № 17689/53-124-01-21-14768 від 07.06.2021 року та додатками до нього: основного боргу 1 951 712,40 грн., 3 % річних 8 321,36 грн. (вартістю 8 500,00 грн.), а також участі у судовому розгляді справи в господарському суді міста Києва за позовом АТ Новий стиль про стягнення грошових коштів з Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом за договором поставки № 17689/53-124-01-21-14768 від 07.06.2021 року та додатками до нього: основного боргу 1 951 712,40 грн., 3 % річних 8 321,36 грн. (вартістю 11 500,00 грн.).

У цій додатковій угоді встановлено, що оплата адвокату буде здійснена протягом 10 банківських днів з моменту відкриття провадження у справі шляхом виплати з каси клієнта.

Факт виплати адвокату Цвікевіч Олені Андріївні встановленого Договором та додатковою угодою від 21.10.2021 року № 1 до нього гонорару у фіксованому розмірі 20 000,00 грн. підтверджується наявною в матеріалах справи копією видаткового касового ордеру від 13.12.2021 року.

У той же час, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі East/West Alliance Limited" проти України).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Однак, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Суд зазначає, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони у разі наявності її заперечень щодо співрозмірності заявленої суми компенсації має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати були необхідними, а їх розмір є розумним та виправданим. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

За наявності заперечень іншої сторони суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Як було зазначено вище, у відзиві на позовну заяву від 25.11.2021 року № 45-30/2372 Державне підприємство Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом вказало про те, що заявлений позивачем до стягнення розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги є завищеним та не відповідає критерію реальності адвокатських витрат.

Суд звертає увагу на те, що надані позивачем документи на підтвердження розміру понесених ним витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію, зокрема, розумної необхідності таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена у додатковій постанові Верховного Суду від 11.12.2018 року в справі № 910/2170/18.

Так, у пункті 95 рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015 року, пунктах 34-36 рішення у справі Гімайдуліна і інші проти України від 10.12.2009 року, пункті 80 рішення у справі Двойних проти України від 12.10.2006 року, пункті 88 рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004 року також зауважено, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір є розумним та обґрунтованим.

Відповідно до частини 1 статті 15 Господарського процесуального кодексу України, пропорційність у господарському суді, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Зважаючи на вищенаведені обставини, з урахуванням предмету та підстав позовних вимог, оцінюючи фактичні витрати позивача з урахуванням всіх аспектів і складності справи, беручи до уваги, зокрема, часткове задоволення позову та закриття провадження у справі в частині вимог Приватного акціонерного товариства Новий стиль до Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом про стягнення 488 492,40 грн. основного боргу, у зв`язку з відсутністю предмета спору, враховуючи допущені позивачем помилки при обрахунку заявленої до стягнення суми 3 % річних та первісне подання позовної заяви з недоліками (які були усунені останнім 12.11.2021 року), викладені відповідачем заперечення проти розміру витрат на оплату послуг адвоката, з огляду на те, що заявлений позивачем до відшкодування розмір судових витрат на правову допомогу не повністю відповідає критеріям обґрунтованості, а також розумності, співмірності та пропорційності, керуючись принципом розумності судових витрат з урахуванням усіх встановлених вище обставин, суд дійшов висновку про те, що справедливим та співрозмірним є стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7 500,00 грн.

Керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства Новий стиль до Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом про стягнення 1 960 033,76 грн. задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом (01032, місто Київ, вулиця Назарівська, будинок 3; ) на користь Приватного акціонерного товариства Новий стиль (61020, Харківська область, місто Харків, Григорівське шосе, будинок 88; ) 1 463 220 (один мільйон чотириста шістдесят три тисячі двісті двадцять) грн. 00 коп. основного боргу, 8 291 (вісім тисяч двісті дев`яносто одну) грн. 82 коп. 3 % річних, 22 072 (двадцять дві тисячі сімдесят дві) грн. 68 коп. судового збору та 7 500 (сім тисяч п`ятсот) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

3. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

4. У задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства Новий стиль до Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом про стягнення 29 (двадцять дев`ять) грн. 54 коп. 3 % річних відмовити.

5. Провадження у справі в частині позовних вимог Приватного акціонерного товариства Новий стиль до Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом про стягнення 488 492 (чотириста вісімдесят вісім тисяч чотириста дев`яносто дві) грн. 40 коп. основного боргу закрити, у зв`язку з відсутністю предмета спору.

6. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Згідно з частиною 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 22.02.2022 року.

Суддя В.С. Ломака