ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"21" лютого 2022 р.м. Одеса Справа № 916/3435/15

Господарський суд Одеської області у складі судді Цісельського О.В.,

за участю секретаря судового засідання Сіпко І.А.,

за участю представників:

від позивача: не з`явився,

відповідача: не з`явились,

розглянувши заяву Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» (вх.№2-168/22 від 11.02.2022) про зміну способу виконання судового рішення, подану по справі № 916/3435/15, -

за позовом: приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» (вул. Пароходна, № 28, м. Ізмаїл, Одеська обл., 68600, )

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Зелений шлях» (вул. Дальницька, № 46, м. Одеса, 65005, )

про зобов`язання передати майно та стягнення 419 760,00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Одеської області від 13.10.2015 позов приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» задоволено повністю, зобов`язано товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Зелений шлях» передати до ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» 19 одиниць 20-ти футових контейнерів та 40 одиниць 40-ка футових контейнерів, що були передані їх в оренду за Договором №ОУИ-065 від 31.01.2012р. Крім того, стягнуто з відповідача на користь позивача 209 880 грн. 00 коп. - заборгованості, 31 841 грн. 83 коп. - пені, 1 628 грн. 46 коп. - 3 % річних, 12 358 грн. 02 коп. - індексу інфляції, 419 760 грн. 00 коп. - неустойки, 15 816 грн. 88 коп. - витрат на оплату судового збору.

30.10.2015 на виконання рішення Господарського суду Одеської області від 13.10.2015 видано відповідні накази.

11.02.2022 від Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» надійшла заява (вх. № 2-168/22) про зміну способу виконання рішення, відповідно до якої заявник просить змінити спосіб виконання рішення Господарського суду Одеської області від 13 жовтня 2015 року по справі №916/3435/15 в частині зобов`язання товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Зелений шлях» (нова назва - товариство з обмеженою відповідальністю «Каскад-Трайдінг») передати до приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське пароплавство" 19 одиниць 20-ти футових контейнерів та 40 одиниць 40-ка футових контейнерів, що були передані їм в оренду за Договором №ОУИ-О65 від 31.01.2012 на стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Зелений шлях» на користь позивача вартості даного майна з розрахунку 600 дол. США за 1 одиницю 20 футового контейнера та 1200 дол. США. за 1 одиницю 40 футового контейнера, а саме: 11 400,00 дол. США за 19 одиниць 20-ти футових контейнерів та 48 000,00 дол. США за 40 одиниць 40-ка футових контейнерів.

Заява мотивована тим, що ПрАТ «УДП» неодноразово зверталося до відділів державної виконавчої служби з заявами про примусове виконання рішення Господарського суду Одеської області від 13.10.2015 по справі №916/3435/15, на підставі наказу про примусове виконання рішення від 30 жовтня 2015 року, але рішення суду жодного разу так і не вдалося виконати та майно ПрАТ «УДП» - 19 одиниць 20-ти футових контейнерів та 40 одиниць 40-ка футових контейнерів, що були передані ТОВ «Торговий дім «Зелений шлях» в оренду за Договором №ОУИ-О65 від 31.01.2012, а саме:UDSU4000089, UDSU4004227, UDSU40023553, UDSU4003344, UDSU4004021,UDSU4003597, UDSU4002651, UDSU4003452, UDSU4003806, UDSU4000011, UDSU4002435, UDSU4003494, UDSU4002712, UDSU4003323, UDSU4002564, UDSU4002121, UDSU4000047, UDSU4000052, UDSU4000319, UDSU4003133, UDSU4003410, UDSU4000427, UDSU4004232, UDSU4002672, UDSU400957, UDSU4000263, UDSU4001845, UDSU4003370, UDSU4002950, UDSU4000160, UDSU4001969, UDSU4002820, UDSU4004124, UDSU4002780, UDSU4002965, UDSU4002775, UDSU4003112, UDSU4004037, UDSU4001995, UDSU4002923, UDSU2416884, UDSU2416375, UDSU2409817, UDSU2415213, UDSU2402263, UDSU2419034, UDSU2410232, UDSU2412240, UDSU24183697, UDSU2412657, UDSU2409930, UDSU2413289, UDSU2417854, UDSU2418676, UDSU2408106, UDSU24178106, UDSU2417860, UDSU2419543, UDSU2405581.

Відтак, за ствердженням заявника, 27 листопада 2021 року на адресу ПрАТ «УДП» листом від Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) за вих. №63533 від 24.11.2021 року вкотре був повернутий вищезазначений судовий наказ без виконання, на підставі постанови головного державного виконавця Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) Скрябіної А.Я. ВП №59250618 про повернення виконавчого документу стягувачу від 10.12.2020 так як відсутнє у боржника дане майно в натурі, тобто наявні обставин, що утруднюють виконання судового рішення.

Отже, як вказує заявник, ПрАТ «УДП» неодноразово направляло судовий наказ Господарського суду Одеської області про примусове виконання рішення від 30 жовтня 2015 року по справі №916/3435/15 на виконання до державної виконавчої служби, однак, наразі судове рішення так і не виконане, ПрАТ «УДП» так і не отримало своє майно з оренди, чим порушуються його права через існування наявних обставин, що істотно ускладнюють належне виконання рішення або роблять його неможливим.

При цьому, заявник зауважує, що з жовтня 2016 року ТОВ «Торговий дім «Зелений шлях» у черговий раз змінило назву, яка наразі - товариство з обмеженою відповідальністю «Каскад-Трайдінг», водночас, реорганізація підприємства не проводилась.

Позивач зазначає, що ТОВ «Каскад-Трайдінг» не перебуває у процесі припинення, окрім того, той факт, що ТОВ «Торговий дім «Зелений шлях» змінило свою назву, на думку заявника, ще раз підтверджує, що підприємство здійснює господарську діяльність, але боржник переховується від державної виконавчої служби та ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду.

Листом від 09.01.2018 TОB «Каскад-Трайдінг» особисто повідомило ПрАТ «УДП» про те, що не може повернути зазначені контейнери, оскільки вони начебто втрачені з вини TОB «Каскад-Трайдінг» і вони самі виявили бажання, на виконання п.3.3 вищезазначеного Договору відшкодувати ПрАТ «УДП» вартість загублених контейнерів, однак після даного листа пропали з зв`язку з ПрАТ «УДП».

Так, позивач наголошує, що все ним зазначене, свідчить про відсутність у відповідача присудженого позивачеві майна в натурі, тому, на його переконання, господарський суд може змінити спосіб виконання рішення, зокрема, стягнути кошти замість присудженого майна в натурі. Проте, вартість присудженого майна до стягнення необхідно обраховувати не на час звернення із заявою про зміну способу виконання рішення, а на час визначений у рішенні суду про його повернення.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 14.02.2022 прийняти заяву Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» (вх.№2-168/22 від 11.02.2022) про зміну способу виконання судового рішення до розгляду та призначено до судового розгляду в засіданні суду на "21" лютого 2022 року о 12:30 год.

17.02.2022 від ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із неможливістю прибути в судове засідання через перебування представника щорічній відпустці.

Суд, ознайомившись із поданим клопотанням позивача про відкладення розгляду справи, прийшов до висновку про відмову у задоволенні останнього виходячи з наступного.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків визначених ГПК України. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 331 ГПК України заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Таким чином, строк на розгляд заяви про встановлення або зміну способу або порядку виконання рішення суду є присічний та не може бути продовжений судом, а тому клопотання про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає.

Учасники справи в судове засідання 21.02.2022 року не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином про. Враховуючи, що явка представників сторін в судове засідання обов`язковою визнана не була, тому заява розглядається на підставі наявних у справі документів без участі представника боржника.

Розглянувши заяву та дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що правові підстави для зміни способу виконання судового рішення відсутні, виходячи з наступного.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

За приписами ч.1 ст. 331 Господарського процесуального кодекс України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (ч.3 ст. 331 ГПК України).

Тлумачення положень вищевказаної правової норми дає підстави дійти висновку, що питання про встановлення способу і порядку виконання рішення суду або його зміну може бути розглянуто у виняткових випадках, що обумовлені об`єктивними ускладненнями при виконанні судового рішення.

Під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти прийняття господарським судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими. Наприклад, зміна способу виконання рішення можлива шляхом видозмінення зазначеної у рішенні форми виконання, тобто за відсутності у боржника присудженого позивачеві майна в натурі або грошових коштів, достатніх для покриття заборгованості.

Частиною 1 статті 18 ГПК України унормовано, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до частини 1 статті 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист, а невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Винятком з загального порядку виконання рішень господарського суду є, зокрема стаття 331 ГПК України, яка передбачає, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Поряд із цим, у Господарському процесуальному кодексі України та спеціальному законі, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, не встановлений вичерпний перелік обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення, і на підставі яких суд може прийняти рішення про зміну способу і порядку виконання рішення.

Таким чином, необхідною умовою для зміни способу виконання рішення суду є наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Аналогічна позиція викладена у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 року № 14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження", яким визначено, що при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно до ст. 121 ГПК України їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, тощо).

Відповідно до п. 7.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти прийняття господарським судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими. Наприклад, зміна способу виконання рішення можлива шляхом видозмінення зазначеної у рішенні форми (грошової чи майнової) виконання, тобто за відсутності у боржника присудженого позивачеві майна в натурі або грошових коштів, достатніх для покриття заборгованості. Змінюючи спосіб і порядок виконання рішення, суд не може змінювати останнє по суті.

Як заначив Верховний Суд у постанові від 13.03.2018 року у справі № 910/18299/16, зміна способу та порядку виконання рішення можлива лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення у порядку і спосіб, які встановлені раніше.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 року по справі "Шмалько проти України" зазначено, що для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися, як невід`ємна частина "судового розгляду". У рішенні від 17.05.2005 року по справі "Чіжов проти України" Європейський суд зазначив, що позитивним обов`язкам держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо і практично, а нездатність державних органів вжити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії параграфу 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Таким чином, Верховний Суд вважає, що якщо суд встановлює, що іншим способом рішення виконати неможливо і обраний спосіб не порушує прав інших кредиторів та гарантує ефективне виконання судового рішення, є підстави для зміни способу виконання шляхом передачі позивачу належного відповідачу майна в натурі. Аналогічна правова позиція викладена в постанові ВГСУ у справі 2/331 від 19.01.2011 року.

Таким чином, особа, яка подала заяву про зміну способу і порядку виконання рішення повинна довести наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі. До заяви мають бути додані докази, які підтверджують обставини, викладені в заяві щодо неможливості чи ускладнення виконання рішення.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Докази повинні бути належними та допустимими.

При цьому, аналіз поданої заяви про встановлення порядку виконання рішення суду, вказує, що зазначена заява фактично спрямована не на встановлення порядку виконання рішення суду, а на зміну рішення по суті та встановлення нових обставин, що є недопустимим на цій стадії судового провадження.

Поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, що встановленого статтею 16 Цивільного кодексу України. Під зміною порядку виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений.

Змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11.04.2018 року у справі № 904/1478/15, від 27.06.2018 року у справі № 713/1062/17 та в постанові Верховного Суду України від 25.11.2015 року у справі № 6-1829цс15.

Згідно ч. 4 ст.236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім цього відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зазначені положення кореспондуються з нормами ст. 20 Господарського кодексу України, положеннями якої визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорюванням та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Таким чином, рішення суду має виконуватися лише у такий спосіб захисту цивільних прав, який застосовано судом відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, а правовою підставою для зміни способу виконання судового рішення є встановлений судом факт неможливості його виконання у спосіб, визначений у резолютивній частині відповідного рішення. При цьому, зміна способу виконання рішення в порядку, визначеному статтею 331 ГПК України, не є прийняттям нового рішення, яке підлягає окремому виконанню, але означає прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб та порядок, встановлений у рішенні, та припинення здійснення тих заходів, які були визначені у рішенні.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись з позовом до суду, Приватне акціонерне товариство «Українське Дунайське пароплавство» просило, зокрема, зобов`язати ТОВ «Торговий дім «Зелений шлях» передати позивачу 19 одиниць 20-ти футових контейнерів та 40 одиниць 40-ка футових контейнерів, що були передані їм в оренду за договором ОУИ-065 від 31.01.2012 року.

За розгляд даної позовної вимоги позивачем сплачено відповідний судовий збір.

Доказів проведення будь-яких платежів за спірним договором матеріали справи не містять. Фактична вартість майна, що не було повернуто відповідачем, не були предметом розгляду під час вирішення спору по суті.

Обраний позивачем при подачі позову спосіб захисту мав саме зобов`язальний характер вчинити певні дії. Рішенням Господарського суду Одеської області від 13.10.2015 позовні вимоги задоволено.

За таких обставин, суд вважає, що запропонована стягувачем зміна способу виконання судового рішення призведе до зміни рішення суду по суті та відповідно зміни обраного позивачем при зверненні з позовом до суду способу захисту, передбаченого статтею 16 ЦК України.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача фактично зводяться не до зміни способу виконання рішення суду, а до зміни способу правового захисту його порушених прав, тоді як на стадії виконання рішення суд не може застосувати інший спосіб правового захисту прав стягувача, ніж той, що передбачений рішенням суду, оскільки в такому випадку це означало б зміну суті рішення суду та застосування іншого способу правового захисту позивача без дотримання належної судової процедури розгляду відповідних позовних вимог, тобто до вирішення вимог, які не були предметом розгляду суду першої інстанції та потребують доказування в порядку позовного провадження, що є неприпустимим.

Одночасно суд звертає увагу на те, що позов ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» розглянутий в межах заявлених вимог і рішення ухвалені саме в рамках заявлених вимог та обраного позивачем способу захисту: саме шляхом зобов`язання передати майно, а не стягнення певної суми з відповідача, та відповідно не були такі позовні вимоги предметом розгляду у справі.

Заявник, звертаючись із заявою про встановлення порядку та способу виконання рішення, фактично просить змінити рішення суду та змінити первісно обраний позивачем спосіб захисту своїх прав та інтересів.

З урахуванням системного тлумачення вказаних норм права, встановлення порядку виконання, за доведеності зазначених в цих нормах підстав, повинно відбуватися в межах вимог того позову, стосовно якого було ухвалено відповідне судове рішення, яке перебуває на примусовому виконанні. Окрім того, на стадії виконання судового рішення, суд не наділений процесуальним правом встановлювати додатковий порядок виконання рішення суду, окрім того, що зазначений в резолютивній частині рішення, яке підлягає виконанню.

Суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За приписами частин 1, 3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищезазначене та приймаючи до уваги, що заявником не доведено належними та допустимими доказами наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення господарського суду від 13.10.2015 року у даній справі, суд зазначає про відсутність правових підстав для задоволення заяви позивача про зміну способу виконання судового рішення та відмовляє у задоволенні даної заяви.

У даному випадку стягувач не позбавлений права та можливості звернутись до суду з позовними вимогами про стягнення збитків з боржника.

Керуючись ст.ст.234, 235, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» (вх.№2-168/22 від 11.02.2022) про зміну способу виконання судового рішення по справі № 916/3435/15- відмовити.

Ухвала набирає законної сили 28.02.2022 та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Південно-західного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня її проголошення (підписання).

Повний текст ухвали складено 28.02.2022.

Суддя О.В. Цісельський