ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" лютого 2022 р. Справа №907/13/21

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

Головуючого (судді-доповідача) Якімець Г.Г.,

Суддів: Бонк Т.Б., Зварич О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кришталь М.Б.,

та представників сторін:

від позивача Мельник О.С. (в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи «EasyCon»)

від відповідача (скаржника) Вук У.І.

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільних систем «Закарпатгаз», б/н від 07 липня 2021 року

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 11 травня 2021 року (підписане 18.06.2021), суддя Ремецькі О.Ф.

у справі №907/13/21

за позовом Акціонерного товариства «Укртрансгаз», м. Київ

до відповідача Акціонерного товариства «Оператор газорозподільних систем «Закарпатгаз», м. Ужгород

про стягнення 1 836 282,71 грн.

в с т а н о в и в :

14 січня 2021 року Акціонерне товариство «Укртрансгаз» звернулось до Господарського суду Закарпатської області з позовом до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільних систем «Закарпатгаз» про стягнення 1 836 282,71 грн.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 11 травня 2021 року у справі №907/13/21 позов задоволено в повному обсязі: присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 1 836 282,71 грн., з яких: 1 494 622,86 грн. основний борг, 168 527,42 грн. пеня, 85 613,46 грн. 3% річних, 87 518,97 грн. інфляційні втрати.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем виконані належним чином прийняті обов`язки за договором, тоді як відповідач неналежним чином виконував умови договору, а саме: не здійснював своєчасну оплату за транспортування природного газу, в результаті чого у нього виникла заборгованість в сумі 1 494 622,86 грн., яку останній не погасив. Суд у рішенні зазначає, що прийняття відповідачем наданих позивачем послуг з транспортування природного газу є підставою виникнення у відповідача зобов`язання оплатити надані послуги відповідно до чинного законодавства та умов договору. Крім цього, суд визнав обгрунтованими вимоги щодо стягнення з відповідача 3% річних, інфляційних втрат та пені, у зв`язку з порушенням строку оплати за надані послуги з транспортування природного газу.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, відповідач Акціонерне товариство «Оператор газорозподільних систем «Закарпатгаз» звернулося до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 11 травня 2021 року у справі №907/13/21 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Зокрема, зазначає, що на виконання вимог постанови НКРНКП від 30.09.2015 року №2497, якою затверджено новий Типовий договір транспортування природного газу, сторонами укладено новий договір транспортування 17 грудня 2015 року, відтак,, скаржник наголошує, що після укладення нового договору сторони за договором за 2011 рік більше не могли здійснювати свої права і виконувати обов`язки, оскільки такі дії суперечили б нормам законодавства. На думку скаржника договір 2011 року не поширював свою дію на відносини, що виникли у 2018-2019 роках, тобто після укладення договору 2015 року. Крім цього, зазначає, що у актах, поданих позивачем до суду першої інстанції, зазначено, що відповідач отримав послуги транспортування природного газу магістральними трубопроводами для задоволення потреб промислових споживачів та інших суб`єктів господарювання, однак, у 2018-2019 роках відповідач не був постачальником природного газу, відтак і не потребував та не замовляв послуги транспортування природного газу магістральними трубопроводами для задоволення потреб промислових споживачів та інших суб`єктів господарювання. Поряд з тим, апелянт вказує, що такі акти мають неточності, підписані невідомими особами, а також відсутні належні докази їх надіслання на адресу відповідача. Крім цього, скаржник наголошує,, що розрахунок штрафних санкцій здійснений позивачем неправомірно, з порушенням шестимісячного строку нарахування та порушеним строком позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зокрема, зазначає, що спірні правовідносини виникли між сторонами саме на підставі договору 2011 року, що визнано відповідачем, внаслідок підписання актів та часткової сплати заборгованості за вказаним договором та такими актами. На думку позивача укладення сторонами договору у 2015 році не свідчить про припинення договору 2011 року. Крім того, позивач зазначає, що протранспортований відповідачу газ є газом для виробничо-технологічних витрат (ВТВ) та власних потреб. Також позивач вважає безпідставними посилання скаржника на недоліки актів та пропуск позивачем позовної давності щодо вимог про стягнення пені. Крім цього позивач до відзиву на апеляційну скаргу долучив акт перевірки НКРЕКП №224 від 28 квітня 2021 року та просить апеляційний суд долучити такий до матеріалів справи як доказ по справі, що підтверджує наявність у відповідача заборгованості за надані послуги транспортування природного газу. Щодо неподання такого доказу до суду першої інстанції, позивач зазначає, що станом на момент прийняття рішення судом першої інстанції, вказаний акт перевірки ще не був оприлюднений на офіційному сайті регулятора.

Колегія суддів вирішила відхилити клопотання позивача про долучення до справи акту перевірки НКРЕКП №224 від 28 квітня 2021 року як доказу у справі, оскільки останнім не подано доказів неможливості подання такого акту до суду першої інстанції, зважаючи, що акт перевірки датований 28 квітня 2021 року, а рішення суду першої інстанції прийнято 11 травня 2021 року. Твердження позивача про відсутність, станом на час прийняття рішення у справі, оприлюднення акту перевірки на офіційному сайті регулятора, не підтверджується жодними доказами.

30 серпня 2021 року від відповідача до суду надійшло клопотання про зупинення провадження у справі з метою отримання додаткового часу для вирішення можливості щодо примирення сторін з огляду на прийняття Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу».

Колегія суддів відхилила вказане клопотання скаржника, зважаючи на відсутність правових підстав для зупинення розгляду справи, а зазначена скаржником підстава для зупинення провадження у справі не передбачена нормами чинного законодавства.

Поряд з тим, 30 серпня 2021 року від скаржника до суду надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу та клопотання про застосування строків позовної давності.

24 вересня 2021 року від позивача до суду надійшли заперечення проти клопотань відповідача.

11 жовтня 2021 року від скаржника до суду надійшли додаткові пояснення.

09 листопада 2021 року від позивача до суду надійшло клопотання про накладення на АТ «Закарпатгаз» штрафу за зловживання процесуальними правами вчинення дій з метою перешкоджання судочинству.

Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів вирішила таке відхилити, оскільки подання сторонами заяв та клопотань, пояснень чи доповнень є їхнім правом, відтак, колегія суддів вважає, що у даному випадку відсутні підстави для визнання дій відповідача зловживанням процесуальними правами та накладення на останнього штрафу.

Представник відповідача (скаржника) в судовому засіданні 14 лютого 2022 року підтримав вимоги апеляційної скарги, просив такі задоволити в повному обсязі: скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 11 травня 2021 року у справі №907/13/21 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, з підстав, наведених у апеляційній скарзі.

Представник позивача в судовому засіданні (в режимі відеоконференції) проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу.

Західний апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 28 вересня 2011 року між Дочірньою компанією «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (в тексті договору газотранспортне підприємство) та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Закарпатгаз» (в тексті договору замовник) укладено договір транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/П14, відповідно до умов якого, а саме: п.1.1 газотранспортне підприємство зобов`язалося надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення газорозподільних станцій, а замовник зобов`язався сплатити за надані послуги з транспортування газу магістральними трубопроводами у розмірі, у строки та порядку, передбаченому умовами цього договору.

17 січня 2013 року сторонами укладено додаткову угоду №3, якою внесено зміни та доповнення до договору.

Згідно з п.1.1 Договору (тут і в подальшому з урахуванням змін та доповнень) газ замовника, транспортування якого за цим договором здійснює газотранспортне підприємство, призначений для задоволення потреб промислових споживачів та інших суб`єктів господарювання, у тому числі релігійних організацій виключно в межах обсязі, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності.

Відповідно до п.2.1 Договору підставою для транспортування природного газу магістральними трубопроводами є підтвердження в установленому порядку Оператором Єдиної газотранспортної системи України (далі - Оператор), відповідно до щомісячного планового (розрахункового) балансу надходження та розподілу газу, наявності в замовника місячного обсягу газу, виділеного для забезпечення його споживачів або на власні потреби.

Замовник передає газотранспортному підприємству газ в загальному потоці в підтверджених обсягах у пунктах приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи газотранспортного підприємства (п.2.2 Договору).

У п.2.4 Договору сторони погодили, що газотранспортне підприємство приймає газ від замовника на пунктах приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи та здійснює його транспортування по території України до ГРС, де передає газ замовнику в загальному потоці в газорозподільні мережі.

Приймання-передача газу в пунктах приймання-передачі та на ГРС здійснюється сторонами у відповідності до Порядку доступу до єдиної газотранспортної системи України, затвердженого Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики (п.2.5 Договору).

Згідно з п.2.6 Договору транспортування підтвердженого обсягу газу протягом місяця здійснюється, як правило, рівномірно, виходячи з середньодобової норми (далі добова норма), яка визначається шляхом ділення місячного підтвердженого обсягу газу на кількість днів протягом цього місяця.

Відповідно до п.3.1 Договору послуги з транспортування природного газу оформляються газотранспортним підприємством і замовником актами наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами (далі акти наданих послуг).

Пунктом 3.2 Договору передбачено, що газотранспортне підприємство до п`ятнадцятого числа місяця, наступного за звітним, направляє замовнику два примірники акта наданих послуг за звітний місяць, підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою газотранспортного підприємства.

Замовник протягом двох днів з дати одержання акта наданих послуг зобов`язується повернути газотранспортному підприємству один примірник оригіналу акта наданих послуг, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою замовника, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг. У випадку відмови від підписання акта наданих послуг, розбіжності підлягають урегулюванню відповідно до умов договору або в судовому порядку (п.3.3).

Згідно п.3.4 Договору акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків замовника з газотранспортним підприємством.

Вартість фактично наданих газотранспортним підприємством замовнику послуг за звітний місяць визначається на підставі акта наданих послуг (п.5.4 Договору).

Відповідно до п.5.5 Договору оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється замовником (крім гарантованого постачальника) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок газотранспортного підприємства на умовах 100 відсотків попередньої оплати за десять днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Згідно з п.7.3 Договору у разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом 5 договору, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

У п.11.1 Договору сторони погодили, що останній набирає чинності з дня його підписання сторонами, умови договору застосовуються до відносин сторін, які виникли до його укладення, а саме: з 01 жовтня 2011 року. Договір діє в частині транспортування газу до 31 грудня 2013 року, а в частині проведення розрахунків за надані газотранспортним підприємством послуги до повного виконання замовником своїх зобов`язань за цим Договором. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Поряд з тим, апеляційним судом встановлено, що 30 вересня 2015 року постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2497 затверджено Типовий договір транспортування природного газу.

Так, 17 грудня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «Укртрансгаз» (в тексті договору оператор) та ПАТ по газопостачанню та газифікації «Закарпатгаз» (в тексті договору замовник) укладено договір № транспортування природного газу, відповідно до умов якого, а саме: п.2.1 за цим договором оператор надає замовнику послуги транспортування природного газу на умовах, визначених у цьому договорі, а замовник сплачує оператору встановлену в цьому договорі вартість таких послуг.

Згідно з п.2.3 Договору послуги, які можуть бути надані замовнику за цим договором: - послуга замовленої потужності в точках входу та виходу до/з газотранспортної системи (розподіл потужності); - послуги фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою на підставі підтверджених номінацій (транспортування); - послуги балансування обсягів природного газу, які подаються до газотранспортної системи і відбираються з неї (балансування).

Обсяг послуг, що надаються за цим Договором визначається підписанням Додатка №1 (розподіл потужності) та/або Додатка №2 (транспортування) (п.2.4 Договору).

Приймання-передача газу, документальне оформлення та подання звітності оператору здійснюються відповідно до вимог Кодексу (п.2.5 Договору).

Відповідно до п.2.6 Договору замовник має виконувати вимоги, визначені в Кодексі, подавати газ в точках входу та/або приймати газ у точках виходу в обсягах, встановлених цим договором, протягом погоджених термінів, а також оплачувати послуги на умовах, зазначених у договорі.

Оператор має виконувати вимоги, визначені в Кодексі, приймати газ в точках входу та/або передавати газ у точках виходу в обсягах, встановлених цим Договором, протягом погоджених термінів (п.2.7 Договору).

У п.17.1 Договору сторони погодили, що останній набирає чинності з дня його укладення на строк до 31 грудня 2016 року, умови договору застосовуються до відносин сторін, які виникли до його укладення, а саме: з 01 грудня 2015 року. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії цього договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Згідно з рішенням акціонерів від 21 травня 2018 року №186 змінено тип Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» на Приватне акціонерне товариство «Укртрансгаз».

28 травня 2019 року змінено тип Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Закарпатгаз» на Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз».

Судом також встановлено та це не заперечується сторонами, що з червня 2017 року АТ «Закарпатгаз» не є постачальником природного газу, а його діяльність обмежена лише розподілом природного газу.

В матеріалах справи містяться акти наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами, якими позивач підтверджує факт надання відповідачу послуг з транспортування магістральними трубопроводами природного газу на загальну суму 1 814 186,16 грн. за період: з січня 2018 року по квітень 2019 року, а саме: у січні 2018 в обсязі 3 975,043 тис.куб.м., у лютому 2018 в обсязі 3 792,089 тис.куб.м., у березні 2018 в обсязі 3 760,435 тис.куб.м., квітні 2018 в обсязі 1 033,885 тис.куб.м., травні 2018 в обсязі 514,072 тис.куб.м., у червні 2018 в обсязі 475,074 тис.куб.м., липні 2018 487,694 тис.куб.м., серпні 2018 458,796 тис.куб.м., вересні 2018 586,976 тис.куб.м., жовтні 2018 9 304,851 тис.куб.м., листопаді 2018 5 923,352 тис.куб.м., грудні 2018 12 147,367 тис.куб.м., січні 2019 10 768,634 тис.куб.м., лютому 2019 7 041,796 тис.куб.м., березні 2019 5 033,279 тис.куб.м., квітні 2019 6 011,701 тис.куб.м.

Підставою надання таких послуг зазначено договір транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/П14 від 28 вересня 2011 року. Поряд з тим, у вказаних актах зазначено, що послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами, відповідач отримав для задоволення потреб промислових споживачів та інших суб`єктів господарювання.

Відповідачем проведено розрахунки за період січень-квітень 2018 року на суму 319 563,30 грн., решта вартості послуг за період з травня 2018 року по квітень 2019 року відповідач не оплатив.

У січні 2021 року АТ «Укртрансгаз» звернулось до суду з цим позовом про стягнення з АТ «Оператор газорозподільних систем «Закарпатгаз» 1 836 282,71 грн., з яких: 1 494 622,86 грн. основний борг, 168 527,42 грн. пеня, 85 613,46 грн. 3% річних та 87 518,97 грн. інфляційні втрати.

Як зазначено вище, місцевий господарський суд позовні вимоги задоволив у повному обсязі, однак, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується, з огляду на наступне:

Правове регулювання взаємовідносин оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також визначення правових, технічних, організаційних та економічних засад функціонування газорозподільних систем здійснюється Кодексом газотранспортної системи, Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2496, а також Законом України «Про ринок природного газу», Цивільним та Господарським кодексами України.

Пунктами 7, 45 ч.1 ст.1 ЗУ «Про ринок природного газу» визначено, що газотранспортна система технологічний комплекс, до якого входить окремий магістральний газопровід з усіма об`єктами і спорудами, пов`язаними з ним єдиним технологічним процесом, або кілька таких газопроводів, якими здійснюється транспортування природного газу від точки (точок) входу до точки (точок) виходу; транспортування природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газотранспортною системою з метою його доставки до іншої газотранспортної системи, газорозподільної системи, газосховища, установки LNG або доставки безпосередньо споживачам, але що не включає переміщення внутрішньопромисловими трубопроводами (приєднаними мережами) та постачання природного газу.

Транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами. За договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу. Типовий договір транспортування природного газу затверджується Регулятором (ч.ч.1, 2 ст.32 ЗУ «Про ринок природного газу»).

Регламентом функціонування газотранспортної системи України є Кодекс газотранспортної системи, затверджений постановою НКРЕКП №2493 від 30.09.2015. Кодекс також визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газотранспортної системи України.

Згідно з п.2 глави 1 розділу IV Кодексу ГТС правовідносини між оператором газотранспортної системи та оператором установки LNG / оператором газосховища / газовидобувним підприємством /оператором газорозподільної системи / прямим споживачем щодо одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування, у тому числі вчинення дій з врегулювання добових небалансів у газотранспортній системі, регулюються договором транспортування природного газу, укладеним відповідно до Типового договору транспортування природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року №2497.

Відповідно до п.1 глави 1 Розділу VIII Кодексу одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування, у тому числі послуг балансування системи, є складовими послуги транспортування природного газу та здійснюються виключно на підставі договору транспортування. Оператор газотранспортної системи не має права відмовити в укладенні договору транспортування за умови дотримання заявником вимог щодо його укладення, передбачених цим розділом.

Договір транспортування є документом, який регулює правовідносини між оператором газотранспортної системи і окремим замовником послуг транспортування.

Отже, нормами чинного законодавства визначено, що транспортування природного газу може здійснюватися лише в межах газотранспортної системи, на підставі договору, укладеного з оператором газотранспортної системи.

В силу положень п.5 глави 1 розділу І Кодексу договір транспортування договір, укладений між оператором газотранспортної системи та замовником послуг транспортування природного газу на основі типового договору транспортування природного газу, затвердженого Регулятором, згідно з яким оператор газотранспортної системи надає замовнику одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу (замовлення розподілу потужності, замовлення транспортування природного газу, послуга балансування) на період та умовах, визначених у такому договорі, а замовник послуг транспортування оплачує оператору газотранспортної системи вартість отриманих послуг (послуги).

30 вересня 2015 року постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2497 затверджено Типовий договір транспортування природного газу. Поряд з тим, визнано такою, що втратила чинність, постанову НКРЕ від 22 вересня 2011 року №1579 «Про затвердження Типового договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами», зареєстровану в Міністерстві юстиції України 07 жовтня 2011 року за №1154/19892. Суб`єкту господарювання, що здійснює діяльність на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з транспортування природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ, привести свої договірні відносини у відповідність до вимог Типового договору транспортування природного газу у тримісячний строк з дати набрання чинності цією постановою.

Як встановлено судом вище, на виконання постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2497 від 30 вересня 2015 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за №1383/27828 «Про затвердження Типового договору транспортування природного газу», 17 грудня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «Укртрансгаз» (в тексті договору оператор) та ПАТ по газопостачанню та газифікації «Закарпатгаз» (в тексті договору замовник) укладено договір № транспортування природного газу, за яким оператор надає замовнику послуги транспортування природного газу (а саме: - послуга замовленої потужності в точках входу та виходу до/з газотранспортної системи (розподіл потужності); - послуги фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою на підставі підтверджених номінацій (транспортування); - послуги балансування обсягів природного газу, які подаються до газотранспортної системи і відбираються з неї (балансування)), на умовах, визначених у цьому договорі, а замовник сплачує оператору встановлену в цьому договорі вартість таких послуг.

Відтак, уклавши договір № транспортування природного газу 17 грудня 2015 року, сторони погодили надання послуг з транспортування природного газу на умовах та на підставі вказаного договору. Поряд з тим, укладений сторонами раніше договір транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/П14 від 28 вересня 2011 року, починаючи з 30 вересня 2015 року не відповідав Типовому договору транспортування природного газу, затвердженому постановою НКРЕ.

Одночасно, як встановлено судом вище та не заперечується сторонами у справі, з червня 2017 року АТ «Закарпатгаз» не є постачальником природного газу, а його діяльність обмежена лише розподілом природного газу.

У розумінні положень статті 1 ЗУ «Про ринок природного газу» розподіл природного газу господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки споживачам, але що не включає постачання природного газу та відповідно, може надаватись за відсутності послуги постачання природного газу в тому числі, для забезпечення належного тиску в газорозподільний мережі.

Поряд з тим, у актах, долучених позивачем до позовної заяви зазначено, що послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами, відповідач отримав для задоволення потреб промислових споживачів та інших суб`єктів господарювання, при цьому, не будучи постачальником природного газу, відповідач не потребував надання послуг з транспортування природного газу для задоволення потреб промислових споживачів та інших суб`єктів господарювання.

У процесі розгляду спору позивач також зазначав, що послуги з транспортування природного газу за спірними актами надано відповідачу для виробничо-технологічних витрат (ВТВ) та власних потреб відповідача, однак, вказані акти не містять інформації щодо надання таких послуг саме для ВТВ та власних потреб відповідача. Наведене спростовує і посилання в актах на договір транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/П14 від 28 вересня 2011 року, який регулював надання послуг з транспортування природного газу, призначеного саме для задоволення потреб промислових споживачів та інших суб`єктів господарювання, у тому числі релігійних організацій виключно в межах та обсязі, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що долучені позивачем до позовної заяви акти про надання послуг з транспортування природного газу за період з травня 2018 року по квітень 2019 року, в яких зазначено мету транспортування: для задоволення потреб промислових споживачів та інших суб`єктів господарювання, які (послуги) надані на підставі договору №/П14 від 28.09.2011 року, про що зазначено в самих актах, за визнаної сторонами умови укладення 17 грудня 2015 року нового договору № транспортування природного газу, який відповідає Типовому договору, затвердженому постановою НКРЕ №2497 від 30 вересня 2015 року, не є належними доказами виникнення обов`язку у відповідача, який не був постачальником природного газу у спірний період, з оплати послуг з транспортування природного газу у цей період.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає позовні вимоги недоведеними належними доказами. В межах судового спору, пов`язаного з вартістю послуг транспортування природного газу, позивач має обов`язок довести суду належними та допустимими доказами обставини надання/ненадання ним відповідачу таких послуг, обставини обсягу та вартості газу, яку він просить суд стягнути з відповідача.

Тягар доведення факту надання послуг покладається на позивача, який звертається до суду з позовом про стягнення оплати за надані послуги.

На особу, яка хоче довести факт надання послуг, покладається обов`язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, а саме надання послуг замовнику на виконання умов договору. При цьому, відповідач (замовник) не зобов`язаний доводити факт ненадання йому послуг.

Оскільки вимоги про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат є похідними вимогами, з огляду на недоведеність позивачем підстав для стягнення з відповідача основного боргу за договором №/П14 від 28.09.2011 року, безпідставними є і вимоги про стягнення неустойки та нарахувань, у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).

Враховуючи все наведене вище, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Щодо клопотання відповідача про застосування позовної давності, колегія суддів звертає увагу, що за змістом ч.1 ст.261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Статтею 277 ГПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи все наведене вище, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги Акціонерного товариства «Оператор газорозподільних систем «Закарпатгаз», скасування рішення місцевого господарського суду та прийняття нового рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до ч.14 ст.129 ГПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В силу положень ст.129 ГПК України, з Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільних систем «Закарпатгаз» слід стягнути 41 316,36 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.129, 236, 270, 275, 277, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільних систем «Закарпатгаз» задоволити.

Рішення Господарського суду Закарпатської області від 11 травня 2021 року у справі №907/13/21 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Стягнути з Акціонерного товариства «Укртрансгаз» (01021, м. Київ, Кловський Узвіз, будинок 9/1; ) на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільних систем «Закарпатгаз» (88015, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Погорєлова, 2; ) 41 316,36 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

На виконання постанови місцевому господарському суду видати наказ.

Матеріали справи №907/13/21 повернути до Господарського суду Закарпатської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Повну постанову складено 23 лютого 2022 року

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Бонк Т.Б.

Суддя Зварич О.В.