ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" лютого 2022 р. Справа №914/1671/21

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд, в складі:

головуючого (судді доповідача): Кордюк Г.Т.

суддів: Кравчук Н.М.

Плотніцького Б.Д.

при секретарі судового засідання Матіїшин Х.В.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛМК Львів» б/н від 26.01.2022 (вх.№01-05/356/22 від 27.01.2022)

на рішення Господарського суду Львівської області від 17.12.2021, суддя: Березяк Н.Є., м. Львів, повний текст рішення складено - 28.12.2021,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛМК Львів»

до відповідача Першої Львівської державної нотаріальної контори

про зняття арешту з нерухомого майна

за участю представників сторін від:

позивача - Каблак Ю.П. - адвокат

відповідача - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

14.06.2021 у Господарський суд Львівської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛМК Львів» (далі по тексту - ТОВ «ЛМК Львів») з позовом до Першої Львівської державної нотаріальної контори про скасування арешту (архівного запису) нерухомого майна за адресою: м. Львів, вул. Б.Хмельницького, 302, яке належить на праві власності ТОВ «ЛМК Львів», реєстраційний номер обтяження 4348566, що зареєстроване Першою Львівською державною нотаріальною конторою 12.01.2007 на підставі постанови ВДВС Шевченківського районного управління юстиції за №104/Т від 03.03.2000.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на ті обставини, що під час проведення реєстраційних дій щодо набуття права власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Б.Хмельницького, 302, виявлено у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстроване обтяження арешт . Обтяження зареєстроване 12.01.2007 за № 4348566 реєстратором: Перша Львівська державна нотаріальна контора; підстава обтяження 104/Т від 03.03.2000 ВДВС Шевченківського районного управління юстиції. Арешт накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, виданої 03.03.2000 Шевченківським районним відділом виконавчої служби м. Львова відповідно до якої накладено арешт на все майно ТОВ «Ядвіга», що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Б.Хмельницького, 302, в тому числі на рахунок в банку. Як стверджує позивач, оскільки запис про державну реєстрацію ТОВ «Ядвіга» у державному реєстрі відсутній, а матеріали виконавчого провадження знищені, на думку позивача, вказаний реєстр зберігає силу без правових підстав та підлягає скасуванню.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 17.12.2021 у справі №914/1671/21 у задоволенні вищезазначеного позову відмовлено, оскільки відповідач не є учасником виконавчого провадження, арешт ним не накладався, а лише проводилась реєстрація обтяження, жодних прав позивача вона ним порушено, а тому, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивач обрав неналежного відповідача в даній справі, що слугує підставою для відмови у задоволенні позову.

Не погодившись з вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛМК Львів» звернулось до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою за б/н від 26.01.2022 (вх.№01-05/356/22 від 27.01.2022) у якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 17.12.2021 у справі №914/1671/21 та прийняти нове про задоволення позову.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що:

1)дійшовши до висновку про те, що відповідач у даній справі є неналежним, суд першої інстанції не врахував, що відповідач є особою в інтересах якої накладено обтяження на нерухоме майно, що належить позивачу, а тому порушення права позивача на розпорядження спірним нерухомим майном є достатньою правовою підставою для захисту судом права власності позивача;

2)дійшовши до висновку про те, що відповідач у даній справі є неналежним, місцевий господарський суд всупереч правового висновку, який викладений у постанові Верховного Суду від 09.06.2021 у справі №199/1492/20, не вказав, яка особа є належним відповідачем у справі;

3)висновок суду першої інстанції про те, що в силу ст. 34 Закону України «Про нотаріат» в редакції, яка діяла під час виникнення правовідносин, ні в попередніх редакціях, ні в поточній редакції Закону не передбачалось вчинення нотаріусами такої нотаріальної дії, як накладення чи зняття арешту, не відповідає фактичним обставинам справи;

4)дійшовши до висновку про те, що ефективним способом захисту права, яке позивач вважає порушеним, є звернення із заявою про скасування арешту до Трускавецького районного суду, який накладав арешт на спірне нерухоме майно, місцевий господарський суд застосував аналогію процесуального закону, яка не може бути застосована, а тому помилковим є висновок суду про обрання позивачем неефективного способу захисту порушеного права.

Відповідач не скористався правом, наданим ст. 263 ГПК України, відзиву на апеляційну скаргу не подав.

В судове засідання 21.02.2022 з`явився представник позивача. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, хоча належним чином повідомлений про час, дату та місце слухання справи, а тому в силу п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України суд розглядає справу за його відсутності.

Представник позивача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Згідно з ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши доводи і заперечення, які наведені в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Згідно зі встановленими судом першої інстанції та неоспореними обставинами, а також обставини, встановленими судом апеляційної інстанції, і визначеними відповідно до них правовідносин вбачається, що 14.07.2020 створене Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛМК Львів» на підставі рішення Засновника- ТОВ «Вестерн Н» №1 від 14.07.2020 року (а.с.76-79 том І).

16.07.2020 на підставі рішення №3 одноособового учасника товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕСТЕРН Н» від 16 липня 2020 року, акту приймання-передачі майна як внесок до статутного капіталу ТОВ «ЛМК Львів», передано в статутний капітал ТОВ «ЛМК Львів» будівлі та споруди майнового комплексу, що знаходяться за адресою : м. Львів, вул. Б.Хмельницького, 302, ( реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 101) Опис майна : адміністративний корпус; їдальня - зазначені в плані "А-3, А-1", загальною площею 2249,8 кв.м.; виробничий корпус - зазначений в плані "Б-2", загальною площею 13764,6 кв.м.; галерея - зазначена в плані "6-1",загальною площею 85,3 м.кв.; котельня - зазначена в плані "В-1", загальною площею 845,1 м.кв.; конденсаторна - зазначена в плані "Г-1, загальною площею 267,8 м.кв.; навіс - зазначений в плані "Д-1», загальною площею 269,8 м.кв.; склад - зазначений в плані "3-1", загальною площею 423,9 м.кв.; склад - зазначений в плані "З'-І", загальною площею 834,7 м.кв.; насосна - зазначена в плані "К-1", загальною площею 175,9 м.кв.; мазутна - зазначена в плані "Л-1", загальною площею 136,9 м.кв.; прохідна - зазначена в плані "0-1", загальною площею 26,8 м.кв.; навіс прохідної, зазначений в плані «Н-1, П-1", загальною площею 106,4 м.кв.; резервуар - зазначений в плані "Х-1", загальною площею 71,9 м.кв.; резервуар - зазначений в плані "Ц-1", загальною площею 71,9 м.кв.; склад-ангар -зазначений в плані "Ж-1", загальною площею 1185,9 м.кв.; навіс - зазначений в плані "М-1", загальною площею 302,8 м.кв.; солевий притямок - зазначений в плані "Р-1", загальною площею 12,6 м.кв.; охорона - зазначена в плані "С-1", загальною площею 4,8 м.кв.; заправка - зазначена в плані "Т-1", загальною площею 9,5 м.кв.; склад - зазначений в плані "У-1", загальною площею 11,4 м.кв.; бомбосховище - зазначене в плані "Ф-1", загальною площею 254,4 м.кв.( а.с.64-67 том І).

21.07.2020 на підставі протоколу №2 загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю «ЛМК Львів» затверджено нову редакцію статуту ТОВ «ЛМК Львів» відповідно до якої учасниками товариства є ОСОБА_1 з часткою в статутному капіталі 55%; ОСОБА_2 з часткою в статутному капіталі 23%; ТОВ «ВАЛЬКО» з часткою в статутному капіталі 15%; ТОВ «ПІДВІКОННЯ» з часткою в статутному капіталі 7% ( а.с.9-18 том І).

23.07.2020 між ОСОБА_2 (Іпотекодержателем) та ТОВ «ЛМК Львів» було укладено договір іпотеки будівель і споруд майнового комплексу по АДРЕСА_1 . Номер запису про іпотеку 38539821. Правочин в якому встановлено основне зобов`язання : договір позики, серія та номер : б/н , виданий 23.07.2020, видавник ОСОБА_2 (Іпотекодержатель), ОСОБА_1 (Боржник) ( а.с.22 томІ).

01.09.2020 рішенням загальних зборів ТОВ «ЛМК Львів», оформленим протоколом №3/20 надано згоду на поділ будівель і споруд майнового комплексу , яке перебуває в статутному капіталі ТОВ «ЛМК Львів» на два окремих об`єкти з присвоєнням нової поштової адреси виділеним спорудам, а саме: адміністративний корпус «А-3» загальною площею 1858,0 м.кв. та прохідна з навісом літ «О-1», «Н-1», «П-1» , загальною площею 133,6 кв.м., розташовані за адресою : АДРЕСА_2 та решта споруд і будівель , зареєстрованих за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с.68-71 томІ).

16.09.2020 виготовлено нові технічні паспорти на будівлі і споруди майнового комплексу , що знаходяться за адресою : АДРЕСА_1 ( а.с.137-216 том І).

06.10.2020 на підставі заяви ОСОБА_2 (Іпотекодержателя) від 06.10.2020 (зареєстровано в реєстрі за №2702) ( а.с.132 томІ) , рішення №3 одноособового учасника товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕСТЕРН Н» від 16 липня 2020 року про передачу майна, як внесок до статутного капіталу ТОВ «ЛМК Львів», виданого 16.07.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скулькою Т.А. ( а.с.133 томІ), висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 29.09.2020 ( а.с.134 томІ), протоколу загальних зборів №3/20 від 01.09.2020 ТОВ «ЛМК Львів» ( а.с.135-136 том І) - рішенням про державну реєстрацію прав і обтяжень № 54447095 державний реєстратор прав на рухоме майно Поломаний Володимир Дмитрович вирішив провести державну реєстрацію права власності, форма власності : приватна на будівлі і споруди майнового комплексу, що розташований за адресою : м. Львів, вул. Б.Хмельницького, 302 за суб`єктом : ТОВ «ЛМК Львів» ( а.с.222 том І) .

Позивач стверджує, що під час проведення реєстраційних дій щодо реєстрації права власності на зазначене майно, ним виявлено, що за адресою знаходження майна підприємства позивача у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстроване обтяження арешт, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень №228871132 від 20.10.2020 (а.с.23 том І). В Довідці зазначено, що обтяження зареєстроване 12.01.2007 за № 4348566 реєстратором: Перша львівська державна нотаріальна контора; підстава обтяження 104/Т від 03.03.2000 ВДВС Шевченківського районного управління юстиції. Арешт накладений на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, виданої 03.03.2000 року Шевченківським районним відділом виконавчої служби м.Львова відповідно до якої накладено арешт на все майно ТзОВ «Ядвіга», що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Б.Хмельницького,302, в тому числі на рахунок в банку.

З метою повного і усестороннього з`ясування всіх обставин справи , на задоволення клопотання позивача ухвалами суду першої інстанції було витребувано:

-у Львівського державного нотаріального архіву - копію постанови ВДВС Шевченківського районного управління юстиції м. Львова від 03.03.2000 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (вх.№666, 104/Т) відповідної якості, що дозволяє достовірно встановити усі дані, викладені у вказаному документі, що знаходиться у фонді №1 (Перша Львівська державна нотаріальна контора);

-в Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» матеріали інвентаризаційної справи щодо об`єкта нерухомого майна за реєстраційним номером 101, яке знаходиться за адресою: м.Львів, вул. Б.Хмельницького,302.

Листом №4542 від 06.10.2021 Обласне комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» ( вх.№24269/21 від 19.10.2021) повідомило, що надати інвентаризаційну справу щодо об`єкта нерухомого майна , розташованого за адресою: м.Львів, вул. Б.Хмельницького, 302, не має можливості, оскільки матеріали справи були вилучені 30.06.2015 на підставі слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 26.06.2015( а.с.232 том І).

У відповіді на адвокатський запит ГУ НП у Львівській області від 11.10.2021 повідомило що 31.07.2015 досудове розслідування у кримінальному провадженні завершено, та кримінальне провадження № 0000757 від 17.03.2015 із обвинувальним актом скеровано до Личаківського районного суду м.Львова ( а.с.245 том І).

Ухвалою суду витребувано у Личаківського районного суду м.Львова: матеріали кримінального провадження № 0000757 (або при можливості копії матеріалів інвентаризаційних справ на об`єкти нерухомого майна, розташованого за адресою: м.Львів вул.Б.Хмельницького,302).

Листом від 02.11.2021 Личаківський районний суд м.Львова надіслав матеріали справи в кримінальному провадженні № 0000757 та повідомив , що на адресу суду матеріали інвентаризаційної справи не надходили ( а.с.37 том ІІ).

Як вбачається з матеріалів справи в кримінальному провадженні №0000757 (обвинувальний акт а.с.3) 09.11.2004 господарський суд Львівської області у справі № 1/779-20/302, переданій 27.09.2004 від господарського суду Київської області, ухвалив рішення про визнання права власності за ТОВ «Львівський молочний комбінат» на об`єкти нерухомості, розташовані за адресою : м.Львів, вул. Б.Хмельницького, 302, яке в подальшому відчужило нерухоме майно на користь ПП «Консалтингова фірма «Прометей». Матеріали кримінальної справи стосувались бомбосховища під літ. «Ф-1», яке в тому числі перейшла в приватну власність приватного підприємства.

Як вбачається з матеріалів справи, (а.с.217 том І) згідно відомості з бази даних про реєстрацію заяв та запитів Державного реєстру речових справ щодо об`єктів нерухомого майна, розташований за адресою : м.Львів, вул. Б.Хмельницького,302, з березня 2017 року по 2020 рік зареєстровано чотири рішення судів про зміну прав власності на зазначені об`єкти.

На виконання вимог ухвали суду першої інстанції, листом Львівського нотаріального державного архіву від 26.10.2021, надіслано на адресу суду лист відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції м.Львова від 13.03.2000 та постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 03.03.2000 року, яке знаходиться за адресою : м.Львів, вул. Б.Хмельницького, 302 ( а.с.7-9 том ІІ).

Як вбачається з постанови про арешт боржника та оголошення заборони на його відчуження від 03 березня 2000 ( а.с.9 том ІІ) , зазначена постанова винесена старшим державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ м.Львова, Васильців Т.В., при примусовому виконанні ухвали Трускавецького районного суду Львівської області від 07.02.2000 про накладення арешту на майно та грошові кошти ТзОВ «Ядвіга», що знаходиться за адресою м.Львів, вул. Б.Хмельницького,302 з метою забезпечення стягнення боргу з ТОВ «Ядвіга» в користь ОСОБА_3 та усунення можливості здійснити відчуження майна боржника, на яке можливо звернути стягнення на підставі ст.55 Закону України «Про виконавче провадження». Зазначеною постановою накладено арешт на все майно ТзОВ «Ядвіга», що знаходиться за адресою м.Львів, вул. Б.Хмельницького, 302 в тому числі на рахунок боржника в банку.

Таким чином, як встановлено судами під час розгляду справи, арешт на майно накладений в межах цивільного чи кримінального провадження на підставі ухвали Трускавецького районного суду Львівської області від 07.02.2000.

Відповідно до статті 55 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 30.06.1999 ( яка діяла на час винесення постанови)) арешт застосовується:

1)для забезпечення збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації;

2)для виконання рішення про конфіскацію майна боржника;

3)при виконанні ухвали суду про накладення арешту на майно, що належить відповідачу і знаходиться у нього чи в інших осіб.

Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту ( ст.59 Закону України «Про виконавче провадження»).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі №905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. У випадках, коли арешт майна проводився для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, як відповідач до участі у справі у встановленому законом порядку також залучається відповідний територіальний орган Державної фіскальної служби України (аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 11.03.2020 у справі №299/2931/17, від 09.06.2021 у справі № 199/1492/20; від 18.08.2021 у справі №522/7321/18).

Позов може бути пред`явлений до кількох відповідачів. Участь у справі кількох відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є їхні спільні права чи обов`язки; 2) права і обов`язки кількох відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права й обов`язки (стаття 47 ГПК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 48 ГПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що сторонами у справі є позивач і відповідач, між якими саме і виник спір, за вирішенням якого позивач звернувся до суду з позовом до відповідача.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

У пункті 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 304/284/18 (провадження № 14-517цс19) зазначено, що належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, як на підставу пред`явлення позову до Першої львівської державної нотаріальної контори позивач посилається на ст. 34 Закону України «Про нотаріат» в редакції, яка діяла на момент виникнення правовідносин та на ст. 50 Закону України «Про нотаріат».

Проте, місцевим господарським судом правильно втсановлено, що ні в попередніх редакціях, ні в поточній редакції статтею 34 Закону України «Про нотаріат» не передбачено вчинення нотаріусами такої нотаріальної дії, як накладення чи зняття арешту з майна.

Звертаючись з позовом в Господарський суд Львівської області до Першої Львівської державної нотаріальної контори, ТОВ «ЛМК Львів» не обґрунтував, в чому полягає порушення його прав з боку відповідача, яка не є учасником виконавчого провадження і до повноваження якої не входить накладення чи зняття арешту з майна.

У постанові Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 09.06.2021 у справі №199/1492/20, на яку посилається апелянт, зазначено, що для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї обставини є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Для визнання відповідача неналежним, крім названої обставини, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, тобто належного відповідача.

Разом з тим, з постанови про арешт боржника та оголошення заборони на його відчуження від 03 березня 2000 , зазначена постанова винесена старшим державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ м.Львова Васильців Т.В. при примусовому виконанні ухвали Трускавецького районного суду Львівської області від 07.02.2000 про накладення арешту на майно та грошові кошти ТзОВ «Ядвіга», що знаходиться за адресою м.Львів, вул. Б.Хмельницького,302 з метою забезпечення стягнення боргу з ТзОВ «Ядвіга» в користь ОСОБА_3 та усунення можливості здійснити відчуження майна боржника, на яке можливо звернути стягнення на підставі ст.55 Закону України «Про виконавче провадження» ( та.с.9 том ІІ).

З огляду на це правильними є висновки суду першої інстанції про те, що позовні вимоги пред`явлено до Першої Львівської державної нотаріальної контори, яка не є ні боржником, ні особою, в інтересах якої накладено арешт на майно та за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Відтак спростовуються доводи апелянта в цій частині.

Особа, в інтересах якої накладено арешт на майно (стягувач) ОСОБА_3 , та який є належним відповідачем, до участі в справі як відповідача не залучено, клопотань про залучення стягувача позивач не заявляв, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Цього ж висновку дійшов і суд першої інстанції, що підтверджується змістом оскаржуваного рішення, а тому необгрунтованими є доводи апелянта про те, що місцевий господарський суд не вказав, яка особа є належним відповідачем у справі.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зробила правовий висновок про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо неналежного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Отже, правильними є висновки суду першої інстанції про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Положеннями ст. 20 ГПК України визначено перелік справ, підвідомчих господарським судам.

Приписами ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Положеннями ст. 3 ГПК України визначено, що судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно абзаців 3, 4 п. 1 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 №5 Про судову практику в справах про зняття арешту з майна, за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

При цьому згідно з пунктом 9 розділу XI Перехідні положення КПК питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Нормами чинного Кримінального процесуального кодексу України (ст. 174 КПК України) прямо передбачено, що розгляд вимог, які становлять предмет позову у даній справі, має здійснюватися за правилами кримінального судочинства, тобто, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством.

Аналогічно, якщо арешт накладений в межах цивільної справи в порядку забезпечення позову, передбаченому ст. 152 ЦПК України ( в редакції із змінами, внесеними згідно з указами Президії Верховної Ради Української РСР від 23.01.81 №1461-X, від 11.01.82 №2994-X , що діяла на час накладення арешту) , то скасування заходів забезпечення позову здійснюється в порядку ст. 155 ЦПК ( в редакції, чинній на час винесення ухвали суду).

Враховуючи ті обставини, що арешт на майно накладений на примусове виконання ухвали Трускавецького районного суду Львівської області від 07.02.2000, спростовуються доводи апелянта про обрання ним ефективного способу захисту порушеного права.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17.

Обраний позивачем спосіб захисту цивільного права має призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 331/6927/16-ц (пункт 69)).

Отже, кожна особа має право в порядку, встановленому процесуальним законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи, інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, що визначений законом або договором, а якщо закон або договір ефективного способу захисту не визначають суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону ( постанова Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № 914/2006/17).

У зв`язку з викладеним, враховуючи вищенаведені положення норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, недоведеними належними, допустимими, достовірними та вірогідними доказами.

Апелянтом не спростовано наведених висновків суду першої інстанції, які тягли б за собою наслідки у вигляді скасування прийнятого судового рішення та не доведено неправильного застосування норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені місцевим господарським судом обставин по справі та його правильні висновки, а тому апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛМК Львів» б/н від 26.01.2022 (вх.№01-05/356/22 від 27.01.2022) підлягає залишенню без задоволення, а рішення місцевого господарського суду - залишенню без змін.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1-3 статті 86 ГПК України (в редакції Закону №132-IX від 20.09.2019), суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи залишення апеляційної скарги без задоволення, апеляційний господарський суд дійшов до висновку про покладення на апелянта судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Рішення Господарського суду Львівської області від 17.12.2021 - залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛМК Львів» б/н від 26.01.2022 (вх.№01-05/356/22 від 27.01.2022) - залишити без задоволення.

2.Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.

3.Порядок та строк оскарження встановлено ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Головуючий суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Кравчук Н.М.

Суддя Плотніцький Б.Д.

Повний текст постанови складено 09.03.2022.