РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.02.2022Справа № 910/18586/21
За позовом Фізичної особи підприємця Конончук Наталії Михайлівни

до Державне підприємство "Укрліктрави"

про стягнення 216926,90 грн

Суддя Сташків Р.Б.

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указану позовну заяву про стягнення з Державного підприємства "Укрліктрави" (далі - відповідач) на користь Фізичної особи підприємця Конончук Наталії Михайлівни (далі - позивач) боргу та санкцій за договорами надання послуг №1/08/18 від 28.08.2018 та №1/11/19 від 06.11.2019, разом у сумі, що дорівнює вказаній вище ціні позову, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань повністю та вчасно оплатити надані йому послуги з перевезення.

Вказану позовну заяву 08.12.2021 судом було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

До матеріалів справи (до позовної заяви) залучені належні докази виконання Позивачем вимог ст. 172 ГПК України - надіслання відповідачу копії позовної заяви та копій доданих до неї документів листом з описом вкладення.

Судом також були вчинені всі належні дії для повідомлення відповідача про відкриття судом провадження у справі - відповідна ухвала суду надсилалися на адресу місцезнаходження відповідача, яка також є офіційною адресою його місцезнаходження згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

З залученого до матеріалів справи зворотного повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що ухвалу суду було отримано відповідачем 14.12.2021, проте відповідач не скористався наданим йому законом правом подати письмові заперечення проти позову (відзив), або будь-які інші письмові заперечення чи пояснення по справі та/або процесуального характеру.

Враховуючи наведене, та за відсутності подання відповідачем відзиву, суд вирішує справу за наявними матеріалами на підставі ч. 9 ст. 165 ГПК України та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

28.08.2018 між відповідачем (замовник) та позивачем (перевізник) було укладено Договір надання послуг №1/08/18 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 Договору перевізник зобов`язується від свого імені виконати або організувати виконання визначених Договором послуг, пов`язаних з перевезення вантажу, а замовник зобов`язується оплатити надані послуги в повному об`ємі в порядку та терміни, визначені даним договором.

Відповідно до п. 1.3 Договору надання послуг підтверджується (або вважаються такими що виконані повністю) пред`явленням відповідно норм та законодавства України заповненим: товарно-транспортних накладних, актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), шляхових листів та актів проведення взаєморозрахунків.

За умовами п. 1.4 Договору замовник проводить оплату за транспортне обслуговування згідно виставлених платіжних документів перевізника, а саме рахунка або акта виконаних робіт.

Згідно з п. 2.3.1, 2.3.3 Договору замовник зобов`язаний оплатити послуги перевізника на умовах зазначених у даному договорі. Забезпечити оформлення супровідної документації що перевозиться.

Згідно з п. 6.1, 6.4 Договору усі розбіжності та спори, що можуть виникнути між сторонами у зв`язку з виконанням цього Договору, будуть за можливості, вирішуватись шляхом переговорів. Сторона, яка отримала претензію, зобов`язана розглянути її і надати відповідь у 30-ти денний термін з дня її отримання.

Аналогічний до вищезазначеного договору між позивачем та відповідачем було укладено Договір про надання послуг №1/11/19 від 06.11.2019.

Таким чином, між позивачем та відповідачем було укладено Договір надання послуг №1/08/18 та Договір надання послуг №1/11/19 від 06.11.2019 (далі - Договори).

Позивач зазначає, що ним на виконання умов вищезазначених Договорів було надано відповідачу послуги з перевезення вантажу у період з вересня 2018 року по листопад 2019 року загалом на суму 177081,29 грн, на підтвердження чого ним надано копії актів приймання-передачі наданих послуг за відповідний період.

Судом встановлено, що акти приймання-передачі наданих послуг №2 від 14.09.2018, №3 від 14.09.2018 та №1 від 29.11.2019 підписані обома сторонами, а отже підтверджують факт надання позивачем та прийняття відповідачем послуг за Договорами у період з вересня 2019 року по листопад 2020 року.

Листом №1-11/20 від 10.11.2020 позивачем на адресу відповідача направлено вимогу про сплату заборгованості в якій зазначено про порушення відповідачем зобов`язань за Договорами №1/08/18 від 28.08.2018 та №1/11/19 від 06.11.2019 в частині своєчасної та повної оплати за надані послуги, у зв`язку з чим просив погасити заборгованості в сумі 177081,29 грн протягом п`яти банківських днів.

Листом №165 від 17.12.2020 у відповідь на вищезазначену вимогу відповідач повідомив, що визнає суму боргу та зобов`язується сплатити заборгованість протягом 3 місяців з дати отримання листа. Також відповідач повідомив, що в рамках виконавчого провадження на рахунки відповідача накладено арешт, у зв`язку з чим просив продовжити строк виконання вимоги до 10.04.2021.

16.06.2021 відповідачем частково погашено заборгованість в сумі 11253,59 грн, що підтверджується долученою до матеріалів справи копією платіжного доручення.

Оскільки відповідачем було здійснено лише часткову оплату, то у відповідача наявний борг за укладеними Договорами у сумі 165827,70 грн, що стало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом.

Правом на судовий захист відповідач не скористався, та обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, не спростував.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За своєю правовою природою Договори є договорами перевезення.

Частина 1 ст. 909 ЦК України вказує на те, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Матеріали справи містять докази на виконання позивачем як перевізником своїх обов`язків з перевезення вантажу відповідно до укладених сторонами Договорів.

Строк оплати продукції по Договорам, встановлений п. 3.1 настав, проте відповідач за отримані послуги повністю не розрахувався, матеріали справи не містять доказів протилежного.

Наявність у відповідача непогашеної заборгованості в сумі 165827,70 грн за надані послуги по Договорам позивачем належним чином відповідно до ст.ст. 525, 526, 530, ЦК України та ст. 193 ГК України доведена, документально підтверджена і відповідачем не спростована; розрахунок заборгованості судом перевірено та визнано обґрунтованим; тому позовні вимоги про стягнення 165827,70 грн заборгованості підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача (у період з 12.10.2018 по 09.11.2021) 51099,20 грн пені.

Виходячи з положень статті 610, частини 1 статті 612, статті 611 ЦК України, частини 2 статті 193 ГК України відповідач є порушником зобов`язання, що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених договором або законом.

Відповідно до частини 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, не виконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами частин 1, 2 ст. 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до п. 3.4 Договорів у випадку несвоєчасної оплати, замовник оплачує перевізнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від залишкової вартості наданої послуги за кожний день протермінування платежу.

Судом перевірено розрахунок пені та встановлено, що відповідний розрахунок позивачем здійснено невірно, у зв`язку із чим судом було перераховано відповідну суму.

Відповідно до п. 3.1 Договору надання послуг №1/08/18 розрахунок за виконане перевезення здійснюється замовником протягом 20 банківських днів з моменту надання перевізником оригіналів документів: даного Договору, заявки, акта виконаних робіт, податкової накладної, рахунка-факти, "ТТН", інших супровідних документів без яких оплата неможлива.

Відповідно до ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно з ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, датою прострочення відповідачем грошового зобов`язання у сумі 20000 грн за Договором надання послуг №1/08/18 є 13.10.2018, а не 12.10.2018 як зазначив позивач, у зв`язку з чим вірним періодом нарахування пені слід вважати період з 13.10.2018 по 13.04.2019.

Разом з тим, суд не застосовує положення ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України під час розрахунку суми пені нарахованої за прострочення відповідачем грошового зобов`язання за Договором надання послуг №1/11/19, оскільки п. 7 Прикінцевих положень Господарського кодексу України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину

Проте, позивачем невірно визначено період нарахування пені за порушення відповідачем грошового зобов`язання за Договором надання послуг №1/11/19, оскільки датою прострочення грошового зобов`язання слід вважати 07.12.2019, а тому, період за який позивач мав право нарахувати пеню є період з 07.12.2019 по 09.11.2021. Оскільки суд позбавлений можливості виходити за межі позовних вимог, періодом за який суд має право здійснити стягнення пені є період з 31.12.2020 по 09.11.2021.

За результатами здійснення судом власного перерахунку розмір пені, що підлягає задоволенню за Договором надання послуг №1/08/18 становить 3609,86 грн, а за Договором надання послуг №1/11/19 - 38866 грн.

В іншій частині позовних вимог про стягнення пені слід відмовити, оскільки позивачем не враховано положення ст.ст. 253, 254 Цивільного кодексу України та ст. 232 Господарського кодексу України у зв`язку з чим невірно визначено період прострочення та нарахування.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до приписів статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частина 2 статті 86 ГПК України).

Судові витрати, у які позивачем включено витрати по оплаті судового збору відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на обидві сторони пропорційно задоволеним вимогами.

Керуючись ст.ст. 86, 129, ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178, 232, 233, 236, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Укрліктрави" (01001, м. Київ, вул. Бориса Грінченка, буд. 1, код 37471692) на користь Фізичної особи підприємця Конончук Наталії Михайлівни ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) 165827 (сто шістдесят п`ять тисяч вісімсот двадцять сім) грн 70 коп. заборгованості, 42475 (сорок дві тисячі чотириста сімдесят п`ять) грн 86 коп. пені, 3124 (три тисячі сто двадцять чотири) грн 55 коп. судового збору.

У решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Суддя Р.Б. Сташків