ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" лютого 2022 р. м. Житомир Справа № 906/1355/21

Господарський суд Житомирської області у складі: судді Машевської О.П.

за участю секретаря судового засідання: Скорецької І.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Гермаш С.М., адвокат, довіреність №6-01/87 від 21.12.2021 (в режимі відеоконференції)

від відповідача: не прибув

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Моторного (транспортне) страхового бюро України (м. Київ)

до Військової частини НОМЕР_1 (м. Новоград-Волинський, Житомирської області)

про стягнення 132132, 93 грн

Процесуальні дії по справі.
Відповідно до ухвали суду від 17.12.2021 справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення 132132,93грн відшкодування збитків в порядку регресу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, перше засідання з розгляду справи по суті призначено на 24.01.2022 о 12:00год.

Відповідно до ухвали суду від 31.12.2021 суд ухвалив провести судове засідання у справі №906/1355/21 за участю уповноваженого представника позивача, адвоката Гермаша С.М. призначене на 24.01.2022 о 12:00год.

Відповідно до ухвали суду від 24.01.2022 відкладено розгляд справи по суті на 10.02.2022 о 10:00год.

Відповідно до ухвали суду від 10.02.2022 продовжено строк розгляду справи по суті та оголошено перерву в засіданні з розгляду справи по суті на 21.02.2022 о 12:00год., зобов`язано позивача подати суду читабельні копії таких документів: повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 11.01.2021, протокол технічного огляду КТЗ від 22.01.2021.

В засіданні з розгляду справи по суті 21.02.2022 оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду про задоволення позову.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.
Позивач Моторно (транспортне) страхове бюро України (надалі за текстом - МТ СБУ) звернулося з позовом до суду до відповідача Військової частини НОМЕР_1 (надалі за текстом - Військова частина НОМЕР_1 ) про стягнення 132132,93грн збитків у порядку регресу.

В обґрунтування підстав поданого позову позивач посилається на те, що на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом "Урал", державний номер знак " НОМЕР_2 " в силу виконання службових обов`язків перед Військовою частиною НОМЕР_1 , на дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_1 не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Водій пошкодженого автомобіля "Volkswagen", державний номерний знак " НОМЕР_3 " ОСОБА_2 11.01.2021 повідомила МТ СБУ про дорожньо-транспортну пригоду та в подальшому власник автомобіля ОСОБА_3 звернувся до МТ СБУ із заявою на отримання відшкодування шкоди.

На підставі поданої страхувальником ОСОБА_3 заяви про відшкодування оціненої шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди від 11.01.2021, складено Звіт №2021_01_27_73484_zvit про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 27.01.2021, на підставі наказу МТ СБУ за №3.1/712 від 01.02.2021 згідно платіжного доручення №888659 від 02.01.2021 виплачено страхувальнику ОСОБА_3 130000,00грн шкоди з фонду захисту потерпілих.

Крім того, на підставі рахунку №29/01/21 від 27.01.2021 платіжним дорученням №888793 від 03.02.2021 на суму 2132,93грн МТ СБУ сплатив ФОП Демешку В.Ю. послуги за виконані роботи.

Як доводить позивач, цивільна відповідальність винуватця ДТП не була застрахована, а відповідач є власником транспортного засобу "Урал" державний номерний знак " НОМЕР_2 ", тому вважає, що водій ОСОБА_1 в момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди виконував службові (трудові) обов`язки.

Правовою підставою позову визначено: ст. 1172, 1191 ЦК України.

У відзиві на позовну заяву за вих. №84 від 13.01.22 (вх. г/с №1016/22 від 17.01.22) відповідач заперечує щодо заявлених позовних вимог із тих підстав, що оцінка транспортного засобу, яку здійснено ФОП Демешок В. Ю., проведено із порушенням п. 5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092, оскільки позивачем не повідомлено належним чином Військову частину НОМЕР_1 про проведення огляду транспортного засобу. Посилається відповідач і на той факт, що наймає та оплачує послуги аварійного комісара МТСБУ, тому важливим було залучення до огляду представників відповідача по справі. Щодо вартості послуг суб`єкта оціночної діяльності, яку позивач включив у суму завданої майнової шкоди, то відповідач заперечує щодо останнього, оскільки такі виплати страховика не є страховим відшкодуванням, а пов`язані з його внутрішньогосподарською діяльністю, а також не є витратами, що підлягають стягненню з особи, яка відповідальна за спричинену шкоду. З посиланням на п. 13.1 ст. 13 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", відповідач стверджує, що відшкодування збитків від ДТП, винуватцем якої є учасник бойових дій, який особисто керував транспортним засобом, проводить Моторне (транспортне) страхове бюро України.

У відповіді на відзив позивач на спростування доводів відповідача про те, що оцінку пошкодженого транспортного засобу "Volkswagen", державний номерний знак " НОМЕР_3 " була проведена з порушенням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (надалі за текстом - Методика), оскільки огляд автомобіля провадився без повідомлення відповідача доводить, що відповідно до п. 5.2. Методики визначено, що у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату, тобто виклик зацікавлених осіб на огляд пошкодженого транспортного засобу не є обов`язковим, а здійснюється у разі потреби. На спростування доводів відповідача що відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцем якої є учасник бойових дій, який особисто керував транспортним засобом, проводить МТСБУ в порядку визначеному Законом зазначає, що законодавець, надавши відповідну пільгу, яка є виключно особистою пільгою особи, а не її роботодавця-власника транспортного засобу, визначив, що якщо особа правомірно експлуатує транспортний засіб, то вона звільнена від обов`язкового страхування і в такому випадку гарантом відшкодування шкоди виступає МТСБУ, позивач. Водночас, відповідна пільга не розповсюджується на юридичних осіб - власників транспортних засобів. Оскільки солдат військової служби ОСОБА_1 на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди керував транспортним засобом "Урал", державний номерний знак " НОМЕР_2 ", в силу виконання службових обов`язків перед В/ч НОМЕР_1 , відповідальність щодо відшкодування збитків покладається саме на відповідача.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
26.10.2020 приблизно о 10:30год. в Житомирській області м. Новоград-Волинський по вул. Житомирській сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "Урал", державний номерний знак " НОМЕР_2 " під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля "Volkswagen" державний номерний знак " НОМЕР_3 " під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля "ВАЗ 21063", державний номерний знак " НОМЕР_4 ".

Згідно відомості закріплення техніки Додатку №1 до наказу командира військової частини від 24 грудня 2019 року №509 за водієм солдатом ОСОБА_1 закріплено транспортний засіб 8377РЗ, заводський НОМЕР_5 .

Поліс цивільно-правової відповідальності автомобіля №8377РЗ відсутній.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам автомобіля "Volkswagen" державний номерний знак " НОМЕР_3 " та ВАЗ 21063, державний номерний знак НОМЕР_4 було завдано механічні пошкодження, а власникам вказаних автомобілів матеріального збитку.

11.01.2021 водій пошкодженого автомобіля "Volkswagen" державний номерний знак " НОМЕР_3 " ОСОБА_2 повідомила МТСБУ про дорожньо-транспортну пригоду (а.с. 16).

11.01.2021 до МТСБУ звернувся власник пошкодженого автомобіля "Volkswagen" державний номерний знак " НОМЕР_3 " ОСОБА_3 із заявою про відшкодування оціненої шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 17).

Постановою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 11.11.2020 визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20-ти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень.

27.01.2021 на замовлення МТ СБУ ФОП Демешок В.Ю. складено Звіт №2021_01_27_73484_zvit про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, визначено розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих на суму 130 000, 00 грн.

Згідно платіжного доручення №888659 від 02.02.2021 МТСБУ здійснило виплату власнику пошкодженого автомобіля "Volkswagen" державний номерний знак " НОМЕР_3 " ОСОБА_3 на суму 130 000,00грн (а.с. 44).

Додатково ФОП Демешок В.Ю. виставив до оплати МТСБУ рахунок №29/01/21 від 27.01.2021 на суму 2 132,93грн (а.с. 45).

Згідно платіжного доручення №888793 від 03.02.2021 МТСБУ сплатило ФОП Демешок В.Ю. кошти в сумі 2132,93грн (а.с. 46).

20.07.2021 МТСБУ надіслало відповідачу В/ч А-2076 претензію з вимогою про відшкодування збитків в порядку регресу на суму 132132,93грн, однак яку відповідачем залишено без розгляду та задоволення.

Ухилення відповідача добровільно відшкодувати позивачу виплачене страхове відшкодування потерпілому, зумовило ініціювання позивачем позову про стягнення 132132,93грн в порядку регресу.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

За загальним правилом у відносинах страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, які регулює Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" виникають декілька зобов`язань:

- договірне зобов`язання між Страховиком і Страхувальником (Потерпілим) в ДТП) - за договором добровільного майнового страхування;

- деліктне зобов`язання між Потерпілим та Винуватцем ДТП - із завдання шкоди внаслідок ДТП;

- договірне зобов`язання між Винуватцем ДТП (Страхувальником) і Страховиком - за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

При вирішенні цього спору суд повинен встановити:

- чи може Страховик, який виплатив Потерпілому в межах договірного зобов`язання страхове відшкодування стягнути останнє безпосередньо з Винуватця ДТП в обхід його страховика;

- чи може Страховик, який виплатив Потерпілому в межах договірного зобов`язання страхове відшкодування стягнути останнє безпосередньо з Винуватця ДТП, цивільно-правова відповідальність якого не застрахована і не звертатися до МТСБУ.

У справі № 755/18006/15-ц , яка розглянута Великою Палатою Верховного Суду з ухваленням постанови від 04.07.18р., позов про відшкодування завданої майнової шкоди у вигляді сплати страхового відшкодування подав Страховик Потерпілого безпосередньо до Винуватця ДТП без звернення до Страховика останнього після виплати страхового відшкодування Потерпілому на рахунок СТО.

У постанові від 04.07.18р. у справі № 755/18006/15-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України "Про страхування", з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист.

Вимога Страховика потерпілого до завдавача шкоди є регресною.

Статтею 1166 Цивільного кодексу України унормовано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, а відтак на підставі ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до статті 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відтак, не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки й не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки й перебуває в трудових (службових) відносинах з володільцем цього джерела.

За приписами статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Частиною 1 статті 1191 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно ст. 993 Цивільного кодексу України, ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка отримала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Тобто, вказаними нормами передбачено право страховика після відшкодування шкоди, завданої іншою особою, звернутись із зворотною вимогою (регресом) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом.

Правила щодо регресного позову страховика встановлені ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", згідно підп. 38.2.1. п. 38.2 38.2. визначено, що МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Матеріалами справи підтверджено, що військовослужбовець ОСОБА_1 на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди перебував на військовій службі у В/ч НОМЕР_1 , згідно відомостей закріплення техніки - додаток №1 до наказу командира військової частини від 24.12.2019 №509 про закріплення транспортного засобу НОМЕР_5 за останнім, свідчить про те, що він на законних підставах виконував свої службові обов`язки.

Таким чином, відповідач як власник транспортного засобу, водія якого визнано винним у дорожньо-транспортній пригоді, в силу положень статей 1187, 1194 ЦК України, зобов`язаний відшкодувати позивачу виплачене відшкодування.

Вирішуючи спір про стягнення заподіяних збитків (відшкодування шкоди), господарський суд з`ясовує правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності, а саме наявність правила поведінки, встановленого законом або договором; наявність факту порушення такого правила поведінки винною особою; наявність збитків у потерпілої особи; наявність безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони.

При цьому, визначаючи розмір заподіяної шкоди суд, у зв`язку з виникненням спору щодо визначення розміру шкоди, виходить з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля, інше.

МТСБУ на підтвердження розміру заявлених позовних вимог подало: Звіт №2021_01_27_73484_zvit про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, яким визначено розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих на суму 130000,00грн; протокол технічного огляду КТЗ від 22.01.2021; ремонтну калькуляцію №2817; платіжне доручення №888659 від 02.02.2021 на суму 130000,00грн; рахунок №29/01/21 від 27.01.2021 на суму 2132,93грн; платіжне доручення №888793 від 03.02.2021 на суму 2132,93 грн.

Щодо проведення оцінки пошкодженого транспортного засобу без участі представника відповідача як ще одного із аргументів проти доводів позову.

Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначено Законом України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність" №2658-ІІІ від 12.07.2001 року (надалі - Закон №2658-ІІІ).

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону №2658-ІІІ визначено, що оцінка майна проводиться у випадках, встановлених законодавством України, міжнародними угодами, на підставі договору, а також на вимогу однієї з сторін угоди та за згодою сторін.

Проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках, зокрема, визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом (абз. 10 ч. 2 ст. 7 Закону №2658-ІІІ).

Статтею 9 зазначеного Закону визначено, що Методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України.

Згідно з п.5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. У разі відсутності в установлений час на місці огляду осіб, що викликалися, огляд проводиться без їх участі, про що зазначається у звіті (акті), висновку. Замовник повинен забезпечити належні безпечні умови огляду (освітлення, вільний доступ, можливість огляду КТЗ з різних сторін тощо).

Частиною 1 ст. 12 Закону №2658-ІІІ визначено, що звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору.

Отже, присутність заінтересованих осіб не є імперативною вимогою, а забезпечується лише у разі наявності відповідної потреби (правова позиція Верховного Суду у постанові від 02 жовтня 2019 року у справа № 645/2553/15-ц; від 23.11.2020 року у справі № 643/10751/16-ц; у постанові від 17 січня 2020 року у справа №916/2554/17).

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою ст. 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною першою ст. 77 ГПК України вказано, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд вважає за необхідне наголосити на тому, що 17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 № 132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України та змінено назву статті 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (правова позиція викладена у постанові ВС у складі КГС від 21.08.2020 у справі №904/2357/20).

Мета судового дослідження доказів полягає у з`ясуванні обставин справи, юридичній оцінці встановлених відносин і у встановленні прав і обов`язків (відповідальності) осіб, які є суб`єктами даних відносин. Судове пізнання завжди опосередковане, спрямоване на вивчення юридичних фактів, що мали місце в минулому, з усіх наданих особами, що беруть участь у справі, доказів суд відбирає для подальшого дослідження та обґрунтування мотивів рішення лише ті з них, які мають зв`язок із фактами, що підлягають установленню.

Така правова позиція узгоджується з висновками ВС у складі КГС у постановах від 29.01.2019 у справі №911/916/15, від 29.08.2018 у справі №911/1111/15, від 05.06.2018 у справі №911/915/15 та від 18.04.2018 у справі №911/917/15.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій.

На підставі викладених мотивів суду у їх сукупності, позов суд задовольняє у зв`язку з доведеністю позовних вимог у деліктних правовідносинах, що виникли із заподіяння шкоди майну потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що трапилася 26.10.2020 року.

Розподіл судових витрат між сторонам.
Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати позивача зі сплати судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (вул. Житомирська, м. Новоград-Волинський, Житомирської області, 11703, код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (Русанівський бульвар, буд.8, м. Київ, 02154, , на р/р IBAN НОМЕР_7 в АТ "Укрексімбанк", м. Київ):

- 132 132, 93грн завданих збитків в порядку регресу;

- 2 270, 00грн судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено: 25.02.22

Суддя Машевська О.П.

Віддрукувати:
1- у справу ,2- позивачу (рек. з повід. ) на адресу листування + на ел. адресу : , , , 3 - відповідачу (рек. з повід.)