номер провадження справи 32/23/22
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2022 Справа № 908/159/22

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Колодій Н.А., розглянувши в письмовому позовному провадженні без виклику представників сторін справу

за позовом: Концерну "Міські теплові мережі", (69091, м.Запоріжжя, бул.Гвардійський, 137)

до відповідача: Товариства з обмежено відповідальністю «Легіон», (69002, м.Запоріжжя, вул. Перша Ливарна, буд. 48)

про стягнення 48624 грн 61коп.

СУТНІСТЬ СПОРУ:

12.01.2022 до Господарського суду Запорізької області надійшла заява про стягнення з відповідача 48624, 61грн., що складається 31077 грн 59коп. суми основного боргу, 1174 грн 84коп. суми 3% річних, 2788грн 99коп. суми індексу інфляції, 13583грн 19коп. суми пені.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.01.2021 справу № 908/159/22 за вищевказаною позовною заявою розподілено судді Колодій Н.А.

Ухвалою Господарського суду запорізької області від 14.01.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №908/159/22, ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку письмового позовного провадження без виклику представників сторін.

Заявлені позивачем вимоги, викладені в позовній заяві та ґрунтуються на ст. 1, 2, 193, 232, 276 ГК України, ст.ст. 11, 15, 16, 509, 526, 530, 625, 629 ЦК України.

Відповідно до ч. 5, 7 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

14.02.2022 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідача частково визнав позовні вимоги, а саме в частині нарахування суми інфляції в розмірі 2758,10грн. Вказує на те, що відповідачем сума основного боргу в розмірі 31077,59 сплачена платіжним дорученням № 437 від 28.12.2021 (сума 20500,00грн) і № 438 від 29.12.2021 (сума 1645,10грн). Сума пені в розмірі 13583, 19 грн на думку відповідача не підлягає задоволенню, оскільки вона виникла за період з 20.11.2019 по 20.05.2021. Також, відповідач не визнає суму 3 % річних, вважаючи її подвійним нарахуванням за порушення грошового зобов`язання, оскільки позивачем стягується сума неустойки. Крім того, просить суд винести ухвалу про перехід до загального позовного провадження.

Розглянувши клопотання відповідача про перехід до розгляду справи у загальному позовному провадженні, суд дійшов наступних висновків: відповідно до ч. 1 ст. 247 ГПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно ч. 3 ст. 12 ГПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 12 ГПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Суд враховує, що предметом спору є стягнення 48624,61 грн., розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому відповідно до ч. 5 п. 1 ст. 12 ГПК України та ч. 1 ст. 247 ГПК України дана справа є малозначною справою, яка повинна розглядатися в порядку спрощеного позовного провадження в силу імперативної норми закону, також зазначена справа не підпадає під виключення, що передбачені ч. 4 ст. 247 ГПК України.

В силу приписів ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З огляду на те, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, а справа може бути розглянута на підставі поданих сторонами заяв по суті спору та доказів, суд дійшов висновку, про можливість розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання.

Крім того, судом враховуються приписи постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2» та рішення Вищої Ради Правосуддя від 01.04.2021 № 763/0/15-21 щодо рекомендацій про безпечну роботу судів в умовах карантину.

Враховуючи викладене, суд відмовляє у задоволенні клопотання позивача про перехід до розгляду справи у загальному позовному провадженні.

Відповідь на відзив до суду, на день розгляду справи по суті не надходила.

У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Спір розглянуто за наявними матеріалами.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення 22.02.2022.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Концерн „МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ" діє на підставі статуту. Відповідно до статуту підприємства основною метою діяльності Концерну є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності КОНЦЕРНУ та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу КОНЦЕРНА.

Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій та її збут та інше.

Правовідносини між теплопостачальною організацією та споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України "Про теплопостачання" від 02.06.2005 року за № 2633-ІУ, «Правилами користування тепловою енергією», затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України, від 03.10.2007 року за № 1198 та іншими нормативно-правовими актами України.

Зокрема, в Законі та в правилах законодавець надає поняття «Споживач»:

- споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі до договору (Закон);

- споживач теплової енергії фізична особа, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору (Правил).

Теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

01 листопада 2006 року між Концерном «Міські теплові мережі» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Легіон» в особі директора Негоди Валентина Олексійовича (далі - боржник, споживач) укладено договір № 202881 (далі - договір) купівлі продажу теплової енергії в гарячій воді, води (далі - договір). Відповідно до умов якого Теплопостачальна організація бере на себе зобов`язання відпустити теплову енергію в гарячій воді споживачу, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами (цінами) в терміни та порядку, встановленими умовами договору та додатками до договору, що є його невід`ємними частинами.

Додатком № 1а до договору визначено, що договір купівлі - продажу теплової енергії в гарячій воді укладено для об`єкту розташованого за адресою м. Запоріжжя, вул. Рекордна, буд. 39 (далі - об`єкт теплопостачання).

На виконання умов договору Теплопостачальна організація відпустила теплову енергію за період листопада 2019 по квітень 2021 року на загальну суму 31 077,59 грн., (тридцять одна тисяча сімдесят сім грн., 59 коп.).

Відповідно до умов договору облік споживання теплової енергії на потреби опалення та гарячого водопостачання проводиться за приладами комерційного обліку або розрахунковим способом згідно договірних навантажень.

Розрахунковим періодом між сторонами є розрахунковий місяць, а підставою для розрахунків між Теплопостачальною організацією та Споживачем є рахунок та акт приймання - передачі теплової енергії.

Згідно п. 6.7. договору, споживач з 10 по 12 число місяця, наступного з розрахунковим, повинен отримати від Теплопостачальної організації за адресою вул. Адмірала Нахімова 4, документи за розрахунковий період: рахунок фактуру, акт приймання-передачі теплової енергії, податкову накладну.

Позивач вказує, що споживач не з`явився до заявника для отримання зазначених документів в порядку визначеному договором. А тому, Концерн «Міські теплові мережі» направив розрахункові документи за спірний період в необхідній кількості примірників на адресу споживача поштовою кореспонденцією, хоча такий обов`язок не покладається на Теплопостачальну організацію умовами договору (докази направлення рахунків та акті приймання-передачі теплової енергії на адресу відповідача додані).

Споживач, згідно п. 6.7.1. договору, отриманий акт приймання-передачі теплої енергії повинен підписати, оформити належним чином та повернути на адресу Теплопостачальної організації на протязі п`яти днів з дати отримання.

В разі неотримання акту приймання-передачі, або обґрунтованих заперечень в його підписанні, у термін встановлений п. 6.7.1 договору, акт підписується Теплопостачальною організацією з позначенням про відмову у підписанні його споживачем, та оформлений таким чином акт вважається погодженим і є підставою для проведення остаточні розрахунків за зазначений в ньому період (п. 6.7.2. договору).

Споживач заперечень щодо нарахувань, зазначених у рахунках та актах прийманні передачі теплової енергії на адресу Теплопостачальної організації не надав, належним чином оформлені акти приймання - передачі теплової енергії за спірний період не повернув.

Тобто, фактично погодився з кількістю спожитої теплової енергії та з сумами нарахованими Заявником до оплати за відповідні періоди. Концерном «Міські теплові мережі» були зроблені помітки на актах згідно п. 6.7.2 договору. Отже, оформлені таким чином акти вважаються погодженими та є підставою для проведення остаточних розрахунків.

Крім того, п. 3.2.26. договору передбачено, що споживач зобов`язався щомісячно, у строки, визначені договором, повертати Теплопостачальній організації підписаний уповноваженою особою та належним чином оформлений акт приймання-передачі теплової енергії в гарячій воді.

Згідно Закону України «Про теплопостачання» серед основних обов`язків Споживача є додержання вимог договору та нормативно-правових актів (ст. 24).

Відповідно до Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 року №1198 (надалі - Правила), Споживач зобов`язаний дотримуватись вимог нормативно-технічних документів та договору, вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил (п. 40).

На підставі п. 6.4. Договору Споживач зобов`язаний до 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим, перерахувати на розрахунковий рахунок Теплопостачальної організації суму заборгованості за спожиту теплову енергію. Споживач має право робити передоплату.

Заявник надсилав на адресу боржника претензії з вимогою погасити суму заборгованості. Однак сума заборгованості у добровільному порядку погашена не була (копія претензії додається).

Відповідно до ч. 6 ст. 25 Закону у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Згідно ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний сплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Термін виконання зобов`язання, що випливає з правовідносин поставки (купівлі-продажу), чітко встановлений зазначеною спеціальною нормою права - покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

Щомісячна кількість теплової енергії, відпущеної у спірний період, зазначена у актах приймання-передачі теплової енергії, які щомісячно надсилалися на адресу відповідача (копія реєстрів додано до матеріалів справи).

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

Зазначені висновки щодо обов`язку оплатити вартість отриманої товарної продукції містяться у Оглядовому листі Вищого господарського Суду України від 29.04.2013 року №01-06/767/2013 «Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань».

Ст. 509 Цивільного кодексу України визначено, що «зобо`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржника) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор мас право вимагати від боржника виконання його обов`язку». Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Згідно п. 4 ст. 129 Конституції України, ст. ст. 13, 14 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Господарський судовий процес здійснюється на засадах змагальності та рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. При цьому принцип змагальності передбачає покладання тягаря доказування на сторони, покладання на них відповідальності за доведеність їхніх вимог чи заперечень; вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав.

Враховуючи, що у встановлений п. 6.7.1 договору строк відповідач не повернув Теплопостачальній організації належним чином оформлені акти приймання-передачі теплової енергії за спірний період, на вказаних актах міститься запис, вчинений Теплопостачальною організацією про те, що споживач від підписання актів приймання-передачі теплової енергії відмовився. На підставі п. 6.7.2 договору, акти є погодженими і є підставою для проведення остаточних розрахунків за зазначений в них розрахунковий період.

Враховуючи те, що відповідач не виконав грошових зобов`язань перед позивачем зі сплати вартості відпущеної теплової енергії, позовні вимоги про стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 31077,59грн є обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі.

Твердження відповідача, викладені в відзиві на позовну заяву щодо погашення ним суми осиного боргу, суд до уваги не приймаються, оскільки відповідачем до матеріалів справи долучені платіжні доручення № 437 від 28.12.2021 (сума 20500,00грн) і № 438 від 29.12.2021 (сума 1645,10грн) з призначенням платежу «оплата за договором № 72215781 від 01.11.2021», тоді як позовні вимоги обґрунтовані договором № 202881 від 01.11.2006р. Долучена до відзиву заява про зарахування позивачем суми 10577,59 грн, як оплату за договором № 202881 від 01.11.2006 не може бути прийнята судом, як доказ проведення зарахування, так як дана заява не погоджена з позивачем. Крім того, слід зазначити, що сума основного боргу за даним позовом складає 31077,59грн.

Згідно з статтею 610 Цивільною кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ҐК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 6 ст. 232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Враховуючи неналежне виконання відповідачем договірних зобов`язань з оплати отриманої теплової енергії, позивач на підставі п. 7.2.8. договору пред`явив вимоги про стягнення суми пені в розмірі 13583,19грн за період за період з 19.06.2021 по 17.12.2021.

Згідно п. 7.2.8. договору, в разі несплати або несвоєчасної сплати споживачем за теплову енергію відповідно до терміну, встановленого у пункті 6.4. цього договору, з наступного дня після закінчення терміну сплати споживачу нараховується пеня у розмірі 0,5% від суми простроченого платежу (але не більше суми обумовленої чинним законодавством) за кожен день прострочення по день фактичної оплати.

Судом перевірено розрахунки позивача та встановлено, що сума пені, за вказаний позивачем період розрахована правильно та у відповідності до норм чинного законодавства з урахуванням п. 6 ст. 232 ГК України.

Заперечення відповідача щодо нарахованої суми неустойки спростовані матеріалами справи та наданим позивачем розрахунком.

Крім того, позивачем пред`явлені до стягнення сума 3% річних від простроченої суми в розмірі 1 174,84 грн. та сума інфляційних втрат в розмірі 2 788,99 грн.

Згідно ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, якій прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом перевірено розрахунки позивача та встановлено, що сума 3% річних та сума індексу інфляції за пред`явлені позивачем періоди підлягають задоволенню в повному обсязі.

Твердження відповідача що нарахована позивачем сума 3% річних є подвійним нарахуванням суперечить нормам діючого законодавства, так як правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549-552, 611, 625 ЦК України.

Згідно з частиною другою статті 9 названого Кодексу законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання. Відповідні особливості щодо наслідків порушення грошових зобов`язань у зазначеній сфері визначено статтями 229-232, 234, 343 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та нормами Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".

З урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

З огляду на те, що згадану статтю 625 ЦК України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов`язання", ця стаття застосовується до всіх грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов`язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов`язань.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 74 ГПК України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Позивач надав всі необхідні докази в обґрунтування позовних вимог.

На підставі викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 236 - 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Легіон», , (69002, м.Запоріжжя, вул. Перша Ливарна, буд. 48) на користь Концерну «МТМ» (69091, м. Запоріжжя, бул.Гвардійський, 137) суму основного боргу в розмірі 31 077 (тридцять одна тисяча сімдесят сім) грн 59 коп. на р/р № НОМЕР_1 Філії - АТ «Укрексімбанк», код МФО 322313, .

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Легіон», , (69002, м.Запоріжжя, вул. Перша Ливарна, буд. 48) на користь Концерну «МТМ» (69091, м. Запоріжжя, бул.Гвардійський, 137) суму 3% річних в розмірі 1 174 (одна тисяча сто сімдесят чотири) грн 84 коп., суму інфляційних втрат у розмірі 2 788 (дві тисячі сімсот вісімдесят вісім) грн 99 коп., пеню у розмірі 13 583 (тринадцять тисяч п`ятсот вісімдесят три) грн 19 коп на р/р № НОМЕР_2 , МФО 320478, Банк: ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК», Отримувач: КОНЦЕРН „МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ", .

Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю «Легіон», , (69002, м.Запоріжжя, вул. Перша Ливарна, буд. 48) на користь Концерну «МТМ» (69091, м. Запоріжжя, бул.Гвардійський, 137) суму судових витрат в розмірі 2270,00 грн. (дві тисячі двісті сімдесят грн. 00 коп.), на р/р № НОМЕР_2 , МФО320478, Банк: ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК», Отримувач: КОНЦЕРН „МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ",

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Згідно ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22.02.2022.

Суддя Н.А. Колодій