ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2022 року м. ОдесаСправа № 916/2059/21
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Принцевської Н.М.;

суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.;

(Південно-західний апеляційний господарський суд, м.Одеса, пр-т Шевченка, 29)

Cекретар судового засідання Іванов І.В.

Представники сторін:

Від Малого приватного підприємства „Віртус" - Малімонов М.І., довіреність №б/н, від 01.09.21;

від Одеської міської ради - Танасійчук Г.М., розпорядження № 421, від 18.05.20;

Представник учасник судового процесу від Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради у судове засідання не з`явився. Про день, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином.

розглянувши апеляційну скаргу Малого приватного підприємства „Віртус"

на рішення Господарського суду Одеської області від 03.11.2021

у справі №916/2059/21

за позовом Одеської міської ради

до Малого приватного підприємства „Віртус"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради

про стягнення 719 164,30 грн.,

(суддя місцевого господарського суду: Желєзна С.П., Господарський суд Одеської області, м.Одеса, просп.Шевченка, 29),

В липні 2021 року Одеська міська рада звернулась до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Малого приватного підприємства „Віртус» (далі по тексту - МПП „Віртус» ) про стягнення заборгованості у загальному розмірі 719 164,30 грн., яка складається із суми основного боргу у розмірі 654 501,70 грн., збитків від інфляції у розмірі 22 798,10 грн., 3% річних у розмірі 41 864,50 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані фактом неналежного виконанням відповідачем зобов`язань, прийнятих на себе за умовами договору оренди землі від 19.04.2006 в частині сплати орендних платежів за період з 01.03.2018 по 21.08.2019.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 03.11.2021 по справі №916/2059/21 позов задоволено частково, стягнуто з МПП „Віртус» на користь Одеської міської ради орендну плату у розмірі 654 501,70 грн., збитки від інфляції у розмірі 22 798,10 грн., 3% річних у розмірі 41 813,62 грн., стягнуто з МПП „Віртус» на користь Одеської міської ради (на рахунок Юридичного департаменту Одеської міської ради, код 26302537, р/р UA0034995, ДКСУ м. Київ, МФО 820772) судовий збір у розмірі 10 786,74 грн., в решті позову відмовлено.

В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції зазначив, що перевіривши здійснений позивачем розрахунок орендної плати у розмірі 654 501,70 грн. за договором оренди землі 19.04.2006 за період з 01.03.2018 по 21.08.2019, господарський суд дійшов висновку про його правильність та обґрунтованість. З урахуванням відсутності в матеріалах справи доказів належного виконання МПП „Віртус» обов`язку зі сплати орендних платежів, наявні правові підстави для задоволення заявлених Одеською міською радою позовних вимог у частині стягнення заборгованості по орендній платі.

Крім того, суд першої інстанції, проаналізувавши здійснений позивачем розрахунок збитків від інфляції та трьох відсотків річних, дійшов висновку про правильність та обґрунтованість здійсненого позивачем розрахунку збитків від інфляції, однак вказав, що правильним розміром 3% річних є сума 41 813,62 грн., у зв`язку з чим частково задовольнив позовні вимоги Одеської міської ради до МПП „Віртус» шляхом присудження до стягнення на користь позивача 3% річних у розмірі 41 813,62 грн., збитків від інфляції у розмірі 22 798,10 грн.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, МПП «Віртус» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 03.11.2021 у справі №916/2059/21 скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

МПП «Віртус» не погоджується із законністю та обґрунтованістю судового рішення, оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що змінюючи розмір орендної плати за договором, у зв`язку зі зміною нормативної грошової оцінки земель міста Одеси з 01.01.2017, Одеська міська рада мала визначити розмір платежу з орендної плати, виходячи з нового розміру нормативної грошової оцінки орендованої земельної ділянки та встановленої в рішенні Одеської міської ради від 20.09.2011 №1267-VI ставки. Однак, з розрахунку заборгованості МПП «Віртус» за договором, який здійснено Одеською міською радою, вбачається, що позивачем здійснено нарахування орендної плати за Договором без врахування власного чинного та обов`язкового до виконання рішення із застосуванням ставки у розмірі 10% від нормативної грошової оцінки, замість 5%.

Відповідач зазначає, що орендна плата за Договором у 2018 та 2019 роках, виходячи з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, визначеної Витягом про нормативну грошову оцінку від 31.08.2020 №1331 та фіксованої ставки 5%, визначеної рішенням Одеської міської ради від 20.09.2011 мала складати 276446,47 грн. на рік або 23037,21 грн. на місяць. Враховуючи сплив позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості з орендної плати за березень 2018 травень 2018 року, з червня 2018 по грудень 2018 підлягало б нарахуванню орендна плата за Договором у сумі 161260,47 грн.

Також заявник апеляційної скарги вказує, що посилання суду першої інстанції на висновки, наведені у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 по справі №922/378/19 в даному випадку не є релевантним з огляду на суттєві розбіжності в фактичних обставинах справ.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.12.2021 апеляційну скаргу Малого приватного підприємства „Віртус" на рішення Господарського суду Одеської області від 03.11.2021 по справі №916/2059/21 залишено без руху.

21.12.2021 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла заява від Малого приватного підприємства „Віртус" про усунення недоліків, допущених в апеляційній скарзі на рішення Господарського суду Одеської області від 03.11.2021 по справі №916/2059/21, в якій апелянт надав докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.12.2021 відкрито апеляційне провадження по справі №916/2059/21 за апеляційною скаргою Малого приватного підприємства „Віртус" на рішення Господарського суду Одеської області від 03.11.2021.

14.01.2022 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Одеської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу МПП «Віртус», в якому позивач не погоджується з доводами апеляційної скарги, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу без задоволення.

Позивач зазначає у відзиві, що положеннями договору оренди землі, укладеного з МПП «Віртус» не передбачено право орендодавця самостійно змінювати ставку орендної плати, яка встановлена за домовленістю сторін.

Крім того, у відзиві позивач зазначає, шо рішення Господарського суду Одеської області від 22.04.2021 у справі №916/3394/20 за позовом Одеської міської ради до ФОП Фурсової І.М. та Фурсова О.В. не може мати преюдиційного значення під час розгляду даної справи, стороною якої є зовсім інший орендар МПП «Віртус».

Ухвалою 24.01.2022 призначено розгляд апеляційної скарги МПП „Віртус" на рішення Господарського суду Одеської області від 03.11.2021 по справі №916/2059/21 на: 21.02.2022 року о 10-30 год.

В судове засіданні 21.02.2022 з`явились представники сторін, які підтримали доводи та вимоги, викладені ними письмово. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причини неявки, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, колегія суддів апеляційного господарського суду, з урахуванням ст. 120, ст. 202, ст. 270, ч. 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України, вважає за необхідне розглянути справу за відсутності представника третьої особи, за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.04.2006 між Одеською міською радою (Орендодавець) та МПП „Віртус» (Орендар) було укладено Договір оренди землі.

Відповідно до п. п. 1.1, 2.2 вказаного Договору орендодавець на підставі Закону України „Про оренду землі» та рішення Одеської міської ради №2095-IV від 23.12.2005 передає, а орендар приймає у строкове платне володіння, користування земельну ділянку, площею 2420 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Грушевського, буд. 52-А, згідно з планом земельної ділянки, який є невід`ємною частиною договору. На земельній ділянці розташоване приміщення магазину-бару, яке належить орендарю на праві власності.

Факт передачі позивачем у користування відповідача земельної ділянки площею 2420 кв. м. підтверджується підписаним між сторонами актом приймання-передачі земельної ділянки.

Згідно з п. п. 2.3, 3.1 Договору оренди землі від 19.04.2006 нормативна грошова оцінка земельної ділянки, площею 2420 кв. м., становить 535 860,60 грн., згідно витягу №86/С від 03.03.2006, складеного Одеським міським управлінням земельних ресурсів Державного комітету України по земельним ресурсам. Договір укладено на 49 років.

Відповідно до п. 4.1, 4.2 Договору оренди землі від 19.04.2006 орендна плата за земельну ділянку площею 2420 кв. м. розрахована у розмірі 10 відсотків від нормативної грошової оцінки цієї земельної ділянки та складає 53 586,06 грн. на рік. Орендна плата вноситься Орендарем з моменту підписання цього договору у грошовій безготівковій формі.

Згідно з п. 4.2, 4.3 Договору оренди землі від 19.04.2006 розмір орендної плати за землю встановлюється за домовленістю сторін згідно рішення Одеської міської ради від 15.07.2005 №4247-ІV у відповідності до протоколу узгодження розміру договірної орендної плати (додається), та може збільшуватися Одеською міською радою в межах, передбачених законодавством, в залежності від збільшення ринкової вартості земельної ділянки яка знаходиться у користуванні. Орендна плата вноситься за базовий податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця на протязі 30 календарних днів, слідуючих за останнім календарним днем звітного місяця.

Умовами п. 4.4 договору оренди землі від 19.04.2006 передбачено, що умови цього договору щодо розміру орендної плати можуть бути змінені за згодою обох сторін шляхом укладення відповідних угод, які мають бути нотаріально посвідчені та будуть невід`ємними частинами цього договору, крім випадків: зміни розміру земельного податку відповідно до чинного законодавства України, коригування грошової оцінки земель м. Одеси, яка затверджується рішенням Одеської міської ради, зміни функціонального призначення будівлі або її частини. У цих випадках розмір орендної плати змінюється Орендодавцем.

Відповідно до п. 4.6 Договору оренди землі від 19.04.2006 у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми прострочених платежів за кожен день прострочення.

Згідно з п. 12.1 Договору оренди землі від 19.04.2006 зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін.

20.09.2011 Одеською міською радою було прийнято рішення №1267-VI Про затвердження фіксованих відсотків при визначенні ставок орендної плати за земельні ділянки в м. Одесі» , відповідно до якого радою було затверджено фіксовані відсотки при визначені орендної плати за землі міста Одеси відповідно до технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м. Одеси, введено в дію фіксовані відсотки з 20.09.2011, доручено Одеському міському управлінню земельних ресурсів Одеської міської ради вжити заходи щодо внесення відповідних змін в договори оренди земельних ділянок.

Відповідно до витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки м. Одеси №11331 від 31.08.2020, складеного відділом у м. Одесі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, нормативна грошова оцінка земельної ділянки, яка була передана МПП „Віртус» в оренду, складає 5528929,47 грн.

Звертаючись до господарського суду із позовними вимогами до МПП «Віртус», позивачем було наголошено про неналежне виконанням відповідачем зобов`язань, прийнятих на себе за умовами договору оренди землі від 19.04.2006 в частині повної сплати орендних платежів за період з 01.03.2018 по 21.08.2019, що стало підставою для звернення позивача до господарського суду із даними позовними вимогами.

Оцінюючи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права, перевіривши дотримання судом норм процесуального права, в контексті встановлених обставин, судова колегія дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст. 1, 2 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом (ч. 1 та 9 ст. 93 Земельного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За змістом ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 Цивільного кодексу України).

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості в силу приписів ст. 6, ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 2 Земельного кодексу України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Відповідно до ст. 21 Закону України "Про оренду землі", орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Статтею 24 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, своєчасного внесення орендної плати.

Як зазначалося раніше, 19.04.2006 між Одеською міською радою (Орендодавець) та МПП „Віртус» (Орендар) було укладено договір оренди землі, за умовами якого розмір орендної плати складає 10 відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Згідно з ч. 5 ст. 5 Закону України „Про оцінку земель» від 11.12.2003 № 1378-IV (з наступними змінами та доповненнями) нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку, державного мита при міні, спадкуванні (крім випадків спадкування спадкоємцями першої та другої черги за законом (як випадків спадкування ними за законом, так і випадків спадкування ними за заповітом) і за правом представлення, а також випадків спадкування власності, вартість якої оподатковується за нульовою ставкою) та даруванні земельних ділянок згідно із законом, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, вартості земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд, а також при розробці показників та механізмів економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель.

Відповідно до ст. 22 Закону України „Про оренду землі» орендна плата справляється у грошовій формі. За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати. Розрахунки щодо орендної плати за земельні ділянки, що перебувають у державній і комунальній власності, здійснюються виключно у грошовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України „Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Підсумовуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати земельних ділянок комунальної власності.

Згідно з пунктом 288.5 статті 288 Податкового кодексу України розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою розміру земельного податку, встановленого для відповідної категорії земельних ділянок на відповідній території; не може перевищувати 12 % нормативної грошової оцінки.

В даному випадку предметом заявлених Одеською міською радою позовних вимог до МПП „Віртус» є вимоги про стягнення орендної плати у розмірі 654 501,70 грн. за договором оренди землі 19.04.2006, розмір якої був визначений на підставі витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки із застосуванням 10% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що передбачено умовами укладеного між сторонами договору.

Судовою колегією не приймаються до уваги доводи апелянта про необхідність при визначенні розміру орендної плати застосування 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що безпосередньо передбачено рішенням Одеської міської ради №1267-VI від 20.09.2011, з огляду на наступне.

За змістом пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу та статті 21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, згідно з умовами договору оренди підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленої умовами цього договору, має бути саме законодавча зміна граничного (мінімального чи максимального) розміру цієї плати або зміна розміру земельного податку.

До переліку повноважень міських рад у галузі земельних відносин не належить законодавче встановлення або зміна граничного (мінімального та максимального) розміру орендної плати за земельні ділянки комунальної власності, оскільки такі повноваження з огляду на положення статті 288 Податкового кодексу України належать Верховній Раді України - єдиному органу законодавчої влади в Україні (стаття 75 Конституції України).

Отже, зміна розміру орендної плати (у відсотках від нормативної грошової оцінки), оформлена рішенням міської ради не може вважатися законодавчою підставою для внесення змін до договору оренди землі в частині розміру орендної плати, оскільки це рішення законодавчо не встановлює граничних (мінімального та максимального) розмірів орендної плати за земельні ділянки комунальної власності. Водночас, зазначене рішення ради можуть бути підставою для внесення змін до договору оренди землі, якщо сторони договору оренди безпосередньо в самому договорі навели відповідне застереження (що узгоджується із принципом свободи договору, передбаченим згідно зі статтями 3, 6, 627 Цивільного кодексу України), чого у цьому випадку судом не встановлено.

Вказана позиція узгоджується з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 по справі №922/378/19.

Пунктом 4.4 Договору оренди землі від 19.04.2006 передбачено, що умови цього договору щодо розміру орендної плати можуть бути змінені за згодою обох сторін, шляхом укладення відповідних угод, які мають бути нотаріально посвідчені та будуть невід`ємними частинами цього договору, крім випадків: зміни розміру земельного податку, відповідно до чинного законодавства України, коригування грошової оцінки земель м. Одеси, яка затверджується рішенням Одеської міської ради, зміни функціонального призначення будівлі або її частини. У цих випадках розмір орендної плати змінюється Орендодавцем.

Статтею 6 і 627 Цивільного кодексу України передбачено свободу договору, що полягає в тому, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Необхідно зазначити, що свобода договору передбачає не лише право сторін вільно виявляти волю на вступ у договірні відносини, але включає також можливість визначати зміст договору, у тому числі і визначати способи забезпечення договірних зобов`язань та гарантії прав сторін. Саме така свобода обмежується рамками чинних нормативних актів, звичаїв ділового обороту, а дії сторін повинні відповідати вимогам розумності, добросовісності та справедливості.

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів.

Частиною 4 ст. 179 Господарського кодексу України зазначено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: - вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; - примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; - типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; - договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту. Тобто Господарський кодекс України також передбачає широку свободу сторін при укладенні господарських договорів, з урахуванням того, що суб`єкти господарювання є рівними за своїм правовим статусом.

Статтею 30 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку. Оскільки орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, то законодавча зміна граничного розміру цієї плати може бути підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленої умовами договору. При цьому надсилання відповідачеві пропозицій щодо внесення змін до договору оренди є правом, а не обов`язком позивача, тому недотримання останнім вимог частини другої статті 188 ГК України щодо надсилання іншій стороні пропозицій про зміну умов договору не позбавляє його права звернутися до господарського суду з позовом про зміну умов договору. Якщо зі зміною граничного розміру орендної плати таку ж зміну до договору оренди в установленому законом порядку не внесено, то застосуванню підлягає відповідна умова договору.

Доказів того, що сторонами в добровільному або в судовому порядку було внесено зміни до спірного договору оренди землі щодо розміру орендної плати матеріали справи не містять. Водночас, обов`язковим елементом визначення розміру орендних платежів є нормативна грошова оцінка земельних ділянок (стаття 5 Закону України "Про оцінку земель").

При цьому, нормативна грошова оцінка земельних ділянок не залежить від волевиявлення сторін договору оренди землі, а є способом регулювання державою плати за користування землею. Зміна нормативної грошової оцінки земельних ділянок не може ототожнюватися як зміна розміру орендної плати, а є лише її передумовою. Невнесення сторонами договору оренди землі змін до його умов в частині, що встановлюються у законодавчому порядку, не звільняє сторін від обов`язку їх виконання, оскільки відповідно до положень статті 11 Цивільного кодексу України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Судова колегія звертає увагу, що ані до суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції не надано жодного належного та допустимого доказу, як і не надано жодної додаткової угоди до договору оренди землі щодо зміни розміру орендної плати, доказів ініціювання такої угоди, внесення змін до договору оренди в судовому порядку.

З огляду на вищевикладене, враховуючи відсутність у договорі оренди землі від 19.04.2006 умов щодо обов`язкового та автоматичного застосування нових відсотків при визначенні розміру орендної плати у разі прийняття Одеською міською радою рішень про зміну відсотків, в даному випадку рішення №1267-VI від 20.09.2011 «Про затвердження фіксованих відсотків при визначенні ставок орендної плати за земельні ділянки в м. Одесі», господарський суд доходить висновку, що прийняття Одеською міською радою вказаного рішення до моменту укладення сторонами додаткової угоди про внесення відповідних змін до договору оренди не має наслідком зміни ставки орендної плати, погодженої сторонами в Договорі від 19.04.2006.

Посилання МПП „Віртус» на висновки, наведені господарським судом під час вирішення спору по справі №916/3394/20, судом відхиляються, оскільки згідно з ч. 7 ст. 75 Господарського України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду, про що вірно зазначено судом апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні.

Вразовуючи вищевикладене, судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду, перевіривши здійснений позивачем розрахунок орендної плати у розмірі 654 501,70 грн. за договором оренди землі 19.04.2006 за період з 01.03.2018 по 21.08.2019, зазначає про його правильність та обґрунтованість, що свідчить про обґрунтованість висновку суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення заявлених Одеською міською радою позовних вимог у названій частині.

Також суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про часткове задоволення позовних вимог Одеської міської ради про стягнення з відповідача збитків від інфляції у розмірі 22 798,10 грн., 3% річних у розмірі 41 813,62 грн., з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У зв`язку із порушенням відповідачем прийнятих на себе грошових зобов`язань щодо здійснення своєчасної сплати орендних платежів позивачем, в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України, було нараховано МПП „Віртус» до сплати збитки від інфляції у розмірі 22 798,10 грн., 3% річних у розмірі 41 864,50 грн., які були розраховані позивачем по 31.03.2021р.

Перевіривши здійснений судом першої інстанції розрахунок збитків від інфляції та трьох відсотків річних, судова колегія вважає обґрунтованим висновок щодо часткового задоволення позовних вимог Одеської міської ради до МПП „Віртус» шляхом присудження до стягнення на користь позивача 3% річних у розмірі 41 813,62 грн., збитків від інфляції у розмірі 22 798,10 грн.

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку щодо необхідності часткового задоволення заявлених Одеською міською радою до Малого приватного підприємства „Віртус» позовних вимог шляхом присудження до стягнення із відповідача суми основного боргу у розмірі 654 501,70 грн., збитків від інфляції у розмірі 22 798,10 грн., 3% річних у розмірі 41 813,62 грн. В решті позову необхідно відмовити.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції належно виконав свій обов`язок щодо мотивації прийнятого ним рішення у даній справі та дійшов правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, а доводи скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, оскільки не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

За таких обставин, апеляційна скарга Малого приватного підприємства „Віртус" на рішення Господарського суду Одеської області від 03.11.2021 у справі №916/2059/21 задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Одеської області від 03.11.2021 у справі №916/2059/21 залишається без змін.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Малого приватного підприємства „Віртус" на рішення Господарського суду Одеської області від 03.11.2021 у справі №916/2059/21 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 03.11.2021 у справі №916/2059/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 286 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 23.02.2022 року.

Головуючий суддя: Н.М. Принцевська

Судді: Г.І. Діброва

А.І. Ярош