ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2022 Справа № 917/1865/21

Господарський суд Полтавської області у складі судді Пушка І.І., при секретарі судового засідання Дерій Ю.В., розглянувши матеріали

за позовною заявою Державної екологічної інспекції Центрального округу, ідентифікаційний номер 42149108 (вул. Коцюбинського, 6, м. Полтава, 36039)

до Аграрного орендно-приватного підприємства «Великосорочинське», ідентифікаційний номер 03772625 (вул. Гоголя, буд. 6, с. Великі Сорочинці, Миргородський район, Полтавська область, 37645)

про стягнення 62 275,80 грн,

Представники сторін в судове засідання не викликались, справа розглядається за наявними в ній матеріалами в порядку спрощеного провадження відповідно до cт. 247 ГПК України.

Суть справи: Розглядається позовна заява про стягнення з відповідача шкоди в розмірі 62 275,80 грн, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Ухвалою від 03.12.2021 позовна заява була залишена без руху відповідно до ч. 1 ст. 174 ГПК України, з огляду на недотримання позивачем вимог, встановлених ГПК України щодо подання позовних заяв, викладених в п. 8 ч. 3 ст. 162, ч. 2 ст. 164 ГПК України.

Ухвалою від 14.12.2021 строк для усунення недоліків позовної заяви продовжено до 16.12.2021 за клопотанням позивача.

15.12.2021 суд отримав доповнення до позовної заяви на виконання вимог ухвали від 03.12.2021.

Ухвалою від 20.12.2021 суд прийняв позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Цією ж ухвалою суд встановив процесуальні строки: відповідачу для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення ухвали суду, та для подання заперечень до 3 днів з дати отримання від позивача відповіді на відзив; позивачу для подання відповіді на відзив - 5 днів з моменту отримання відзиву.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при здійсненні планової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства позивач виявив: 1) засмічення відповідачем земельної ділянки площею 18 м2 відходами, які утворились від знесення будівель та споруд; 2) засмічення відповідачем земельної ділянки шляхом розміщення на відкритому ґрунті відходів, вугілля кам`яного непридатного для використання, площа засмічення 15 м2.

Зазначені порушення зафіксовані актом Державної екологічної інспекції Центрального округу №06-28/273 від 27.03.2020.

Шкода у розмірі 62275,80 грн, завдана внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства України, у добровільному порядку відповідачем сплачена не була, тому позивач звернувся з позовом до суду з вимогою про її відшкодування.

Відповідач проти позову заперечує. У запереченнях на позовну заяву від 30.12.2021 року (а.с. 154-156), зокрема, посилається на те, що на момент перевірки і до теперішнього часу господарський двір Млин не використовується підприємством у господарській діяльності, вугілля не використовується теж і припускає що вказані відходи були розміщені на території господарського двору сторонніми особами, проте він, як землекористувач, не заперечує своєї відповідальності щодо обов`язку забезпечення захисту земель від забруднення та засмічення і ліквідував обидва осередки засмічення до завершення планової перевірки 20.03.2020, про що ним зроблена відмітка в графі «пояснення, зауваження або заперечення» акту позивача від 27.03.2020 №06-28/273 (а.с. 113). Одночасно не погоджується з використаним позивачем при обрахуванні суми збитків розміром нормативної грошової оцінки земельної ділянки у межах села Великі Сорочинці в розмірі 414,44 грн за 1 м2, оскільки вказана земельна ділянка не була сформована на період проведення перевірки, а тому не мала конкретно визначеної нормативної грошової оцінки. Тому, на думку відповідача, у наведених розрахунках розмірів шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів, не можливо визначити обґрунтованість розрахунку розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Також відповідач зазначив, що в ході проведення перевірки не проводилися відбори проб ґрунту з метою встановлення ступеню забруднення ґрунтів.

У відповіді на відзив від 13.01.2022 (а.с. 162-166) позивач зазначив, що посилання відповідача на ту обставину, що за забруднення території сталося не з його вини не звільняє відповідача від відповідальності. Позивач також зазначив, що добровільна сплата відповідачем штрафу за засмічення земельних ділянок у розмірі 1700 грн на підставі постанови про накладення адміністративного стягнення свідчить про згоду відповідача з вимогами припису Державної екологічної інспекції; що сума шкоди, заподіяної державі засміченням земельних ресурсів, визначалася на підставі листа Головного управління Держгеокадастру у Миргородському районі Полтавської області від 24.03.2020 про розмір нормативної грошової оцінки земель.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

На підставі наказу Державної екологічної інспекції Центрального округу від 11.03.2020 № 06-27/277 (а.с. 16) та направлення від 11.03.2020 № 06- 28/273 (а.с. 17-18) в період з 16.03.2020 по 27.03.2020 проведено планову перевірку щодо додержання Аграрним орендно-приватним підприємством «Великосорочинське» вимог природоохоронного законодавства, за результатами якої виявлено засмічення земель відходами.

Так, у ході перевірки під час натурного обстеження земельної ділянки за адресою: Полтавська область, Миргородський район, с. Великі Сорочинці, на території МТФ-2, що експлуатується і належить Аграрному орендно-приватному підприємству «Великосорочинське», виявлене засмічення земельної ділянки, а саме, розміщення на відкритому ґрунті відходів, як утворились від знесення будівель та споруд (код 4510.2.9.09 згідно ДК 005-96). Площа засміченої земельної ділянки становить 18 м2.

Також під час перевірки при натурному обстеженні земельної ділянки за адресою: Полтавська область, Миргородський район, с. Великі Сорочинці, на території Млина, що експлуатується і належить Аграрному орендно-приватному підприємству «Великосорочинське» виявлено засмічення земельної ділянки, а саме: розміщення на відкритому ґрунті відходів, вугілля кам`яного непридатного для використання, (код 4010.1.1.01). Площа засміченої земельної ділянки становить 15 м2.

Разом з тим, в наданих позивачем детальних описах засміченої земельної ділянки площею 15 м2 від 19.03.2020 та засміченої земельної ділянки площею 18 м2 від 19.03.2020 (а.с. 19, 21) не встановлено, що земельні ділянки, на яких виявлено засмічення, належать саме відповідачу, відсутнє посилання на відповідні державні акти чи договір оренди землі.

За результатами проведеного планового заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів позивачем складено відповідний акт від 27.03.2020 № 06-28/273 (а.с. 23-38), в якому зазначено що виявлене є порушенням ст.ст. 91, 96, 167 Земельного кодексу України, ст.ст. 35,34 Закону України «Про охорону земель», ст. 7 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», ст. 17 Закону України «Про відходи». Акт підписано відповідачем із запереченнями зі змісту яких вбачається, що засмічення вказаних земельних ділянок було ліквідоване 20.03.2020. Також позивачем здійснено припис від 02.04.2020 № 30/2/4-23 (а.с. 39-42) про усунення виявлених порушень.

За допущення псування сільськогосподарських та інших земель - засмічення земельних ділянок складуванням відходів некондиційного вугілля, непридатного до використання на території млина (код 4010.1.1.01), та відходів від знесення будівлі (код 4510.2.9.09 згідно ДК 005-96) на території МТФ-2, що експлуатується і належить АОПП «Великосорочинське» за адресою: Полтавська область, Миргородський район, с. Великі Сорочинці, визнано винним завідувача господарством ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 52 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Винесена постанова про накладення адміністративного стягнення від 01.04.2020 № 88/2/4-24 у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн (а.с. 48-49). Постанова про накладення адміністративного стягнення у встановленому законом порядку не оскаржена. Сума штрафу сплачена добровільно, що підтверджується платіжним дорученням № 4985 від 07.04.2020 (а.с. 50).

За даним фактом порушень Державною екологічною інспекцією Центрального округу згідно з Методикою визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства, затвердженою наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України №171 від 27.10.1997р. (у редакції наказу Мінприроди 04.04.2007 №149, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.04.2007 за № 422/13689) (далі Методика), з урахуванням даних, зазначених в акті перевірки, здійснено розрахунок розміру збитків внаслідок засмічення земель, який склав всього 62275,80 грн (62 166,00 грн за засмічення на території Млина +109,80 грн за засмічення на території МТФ-2).

Державною екологічною інспекцією Центрального округу направлено на адресу відповідача претензії № 56/07-17/2020 листом від 27.03.2020 № 02.4-15/1218 та № 57/07-17/2020 листом від 27.03.2020 № 02.4-15/1217 та розрахунки до них щодо відшкодування збитків, заподіяних державі (а.с. 51-59).

У відповідь на претензії відповідач повідомив листом від 28.04.2020 №342, що виявлені інспекцією засмічення були усунуті в день перевірки в повному обсязі, тому, на думку підприємства, підстави для застосування до нього фінансових санкцій відсутні.

З огляду на відсутність сплати відповідачем нарахованих сум збитків, позивач звернувся до Господарського суду Полтавської області з даним позовом.

Вирішуючи позов по суті вимог суд виходить з наступного.

Відносини у галузі охорони навколишнього природного середовища в Україні регулюються, зокрема, Законом України «Про охорону навколишнього природного середовища», Законом України «Про відходи», Законом України «Про охорону земель», Земельним кодексом України, а також іншим спеціальним законодавством.

Згідно з приписами ст. 35 Закону України «Про охорону земель» власники і землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок при здійсненні господарської діяльності зобов`язані зокрема: дотримуватися вимог земельного та природоохоронного законодавства України; забезпечувати використання земельних ділянок за цільовим призначенням та дотримуватися встановлених обмежень (обтяжень) на земельну ділянку та забезпечувати захист земель від ерозії, виснаження, забруднення, засмічення, засолення, осолонцювання, підкислення, перезволоження, підтоплення, заростання бур`янами, чагарниками і дрібноліссям.

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про охорону земель» юридичні і фізичні особи, винні в порушенні законодавства України про охорону земель, несуть відповідальність згідно із законом. Застосування заходів дисциплінарної, цивільно-правової, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від відшкодування шкоди, заподіяної земельним ресурсам. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства України про охорону земель, підлягає відшкодуванню в повному обсязі.

Приписами статті 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» встановлено, що порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність (ч.1). Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України (ч.4).

Ч. 1 ст. 69 вказаного Закону визначено, що шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Для визначення порядку розрахунку розмірів відшкодування шкоди суб`єктами господарювання та фізичними особами в процесі їх діяльності через забруднення земель хімічними речовинами, їх засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 27.10.1997 N171 затверджено Методику визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства (далі - Методика).

Методика застосовується під час встановлення розмірів шкоди від забруднення (засмічення) земель будь-якого цільового призначення, що сталося внаслідок несанкціонованих (непередбачених проектами, дозволами) скидів (викидів) речовин, сполук і матеріалів, внаслідок порушення норм екологічної безпеки у разі зберігання, транспортування та проведення вантажно-розвантажувальних робіт, використання пестицидів і агрохімікатів, токсичних речовин, виробничих і побутових відходів; самовільного розміщення промислових, побутових та інших відходів. (п. 1.3 Методики).

Згідно з пп 3.1 Методики, землі вважаються забрудненими, якщо в їх складі виявлені негативні кількісні або якісні зміни, що сталися в результаті господарської діяльності чи впливу інших чинників. При цьому зміни можуть бути зумовлені не тільки появою в зоні аерації нових шкодочинних речовин, яких раніше не було, а і збільшенням вмісту речовин, що перевищує їх гранично допустиму концентрацію, які характерні для складу незабрудненого ґрунту або у порівнянні з даними агрохімічного паспорта (для земель сільськогосподарського призначення).

У відповідності до пп. 3.2 Методики, землі вважаються засміченими, якщо на відкритому ґрунті наявні сторонні предмети і матеріали, сміття без відповідних дозволів, що призвело або може призвести до забруднення навколишнього природного середовища.

Відповідно до пп. 3.3. Методики, факти забруднення (засмічення) земель встановлюються уповноваженими особами, які здійснюють державний контроль за додержанням вимог природоохоронного законодавства шляхом оформлення актів перевірок, протоколів про адміністративне правопорушення та інших матеріалів, що підтверджують факт забруднення та засмічення земель.

Підпунктом 3.4 Методики (в редакції, чинній на момент виявлення порушення) передбачено, що визначення обсягу забруднення земельних ресурсів у кожному випадку є самостійним завданням через різноманітність геоморфологічних, геологічних та гідрологічних умов. За наявності інформації про кількість (об`єм, маса) забруднюючої речовини, яка проникла у певний шар землі, визначаються площа, глибина проникнення.

За приписами пп. 3.4.1 Методики, якщо за зовнішніми ознаками забруднення земельної ділянки неможливо встановити площу забруднення чи глибину проникнення, ці параметри визначають за підпунктом 3.6. цієї Методики.

При виявленні засмічення визначаються на місці обсяги засмічення відходами та інші показники, які необхідні для визначення розмірів шкоди (пп. 3.5 Методики).

Об`єм відходів (куб.м), що спричинили засмічення, встановлюють за об`ємними характеристиками цього засмічення через добуток площі засмічення земельної ділянки та товщини шару цих відходів. Товщину шару відходів ділянки визначають вимірюванням (пп. 3.5.1 Методики).

Абзацами 2 та 11 ст. 1 Закону України «Про відходи» визначено, що відходи - це будь-які речовини, матеріали і предмети, що утворилися у процесі виробництва чи споживання, а також товари (продукція), що повністю або частково втратили свої споживчі властивості і не мають подальшого використання за місцем їх утворення чи виявлення і від яких їх власник позбувається, має намір або повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення; утилізація відходів - використання відходів як вторинних матеріальних чи енергетичних ресурсів.

Відповідно до приписів природоохоронного законодавства, умовою кваліфікації такого правопорушення, як засмічення земель, що є підставою для настання відповідальності та відшкодування шкоди, спричиненої таким засміченням, є доведення факту виявлення на відкритому ґрунті сторонніх предметів і матеріалів, сміття без відповідних дозволів, що призвело або може призвести до забруднення навколишнього природного середовища, прямого чи опосередкованого шкідливого впливу на здоров`я людини.

За таких обставин, сам факт наявності сміття не є достатнім для того, щоб вважати землю засміченою і як наслідок виникнення обов`язку відшкодувати шкоду. Обов`язковою ознакою засмічення є таке засмічення земель, що призвело або може призвести до забруднення навколишнього природного середовища. Відтак, для наявності підстав щодо покладення на відповідача відповідальності за засмічення земель, позивачу необхідно встановити факт того, що таке засмічення призвело або може призвести до забруднення навколишнього природного середовища.

Наведені висновки щодо застосування норм права викладені в постановах Верховного Суду від 13.04.2018 у справі № 904/6886/17, від 27.09.2018 у справі № 909/6/18, від 25.10.2018 у справі № 905/31/17, які на підставі ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України враховуються судом при виборі і застосування норм права до спірних відносин.

Проте, позивачем в матеріалах перевірки не зазначено відомостей на підтвердження висновку про розміщення відходів (відходів, як утворились від знесення будівель та споруд; відходів вугілля кам`яного непридатного для використання) саме на відкритому ґрунті, зокрема матеріали ґрунтових досліджень, акти відбору проб та протоколи вимірювань, а також не встановлено відповідними доказами, що таке розміщення призвело або може призвести до забруднення навколишнього природного середовища.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що факт наявності сміття не є достатнім для того, щоб вважати землю засміченою і як наслідок виникнення обов`язку відшкодувати шкоду. Обов`язковою ознакою засмічення є таке засмічення земель, що призвело або може призвести до забруднення навколишнього природного середовища. Відтак позивачу необхідно було встановити факт того, що засмічення призвело або може призвести до забруднення навколишнього природного середовища, чого останнім зроблено не було.

У відзиві на позов відповідач не погоджується з визначеним позивачем розміром нормативної грошової оцінки земельної ділянки у межах села Великі Сорочинці в розмірі 414,44 грн за 1 м2, оскільки вказана земельна ділянка не була сформована на період проведення перевірки, а тому не мала конкретно визначеної нормативної грошової оцінки і при цьому, у наведених розрахунках розмірів шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів, не можливо визначити обґрунтованість розрахунку розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Відповідач у відзиві визнає той факт, що він є землекористувачем земельних ділянок, на яких було виявлено засмічення.

Згідно ч. 1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Так, відповідно до п. 5.2. Методики, основою розрахунків розміру шкоди від засмічення земель є нормативна грошова оцінка земельної ділянки, що засмічена.

Згідно з п. 5.7.2. Методики довідку про віднесення земельної ділянки, що зазнала засмічення, до категорій за цільовим призначенням надають територіальні органи Держгеокадастру.

Судом встановлено, що листом від 24.03.2020 вих. №570/112-20 Головне управління держгеокадастру у Полтавській області на запит Державної екологічної інспекції Центрального округу повідомило про те, що угіддя земельної ділянки №1 становлять забудовані землі, проте надати довідку про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №1 неможливо в зв`язку з тим, що дана земельна ділянка несформована. Стосовно земельної ділянки №2 (землі населених пунктів), яка розташована в межах села Великі Сорочинці, нормативна грошова оцінка 1 кв.м. несформованої земельної ділянки, становить 414,44 грн.

Разом з тим, зі змісту вказаного листа не вбачається, щодо яких саме земельних ділянок № 1 та №2 надавалася відповідь. Позивачем не надано доказів, які б підтверджували, що зазначені у вказаному листі відомості стосуються саме тих земельних ділянок, які належали відповідачу на момент проведення перевірки та на яких було виявлено засмічення.

Отже, розрахунок розміру шкоди, зумовленої засміченням земельної ділянки відходами, здійснено позивачем із порушеннями вимог чинного законодавства, з огляду на що, суд не приймає вказаний акт як належний доказ.

Судом також встановлено, що згідно з поясненнями відповідача до акту перевірки, відходи, які утворились від знесення будівель та споруд та вугілля кам`яне непридатне для використання зі вказаних земельних ділянок було ліквідоване 20.03.2020. При цьому в акті перевірки не спростовано зауваження відповідача щодо відсутності засмічення території на дату складення акту.

Щодо доводів позивача стосовно того, що завідувача господарством АОПП «Великосорочинське» ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.52 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу і його добровільної сплати, то вони не приймаються судом до уваги, оскільки факт накладення такого штрафу не є достатнім доказом заподіяння відповідачем шкоди навколишньому природному середовищу.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди визначено у статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як неправомірність поведінки особи; вина завдавала шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

За відсутності хоча б одного із зазначених елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Відсутність одного з елементів складу цивільного правопорушення звільняє боржника від відповідальності за заподіяну шкоду, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди.

З огляду на наведене, предметом доказування у справі про стягнення шкоди є наявність усіх складових елементів правопорушення.

Загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення). Винне діяння - це усвідомлений, вольовий вчинок людини, зовні виражений у формі дії (активного поводження) або бездіяльності (пасивного поводження). Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Виходячи зі змісту абз. 2 ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Частиною 2 вказаної статті встановлено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Враховуючи зазначені обставини, суд прийшов до висновку, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено порушення відповідачем природоохоронного законодавства, наявності шкоди, спричиненої засміченням земельної ділянки, як обов`язкових елементів складу правопорушення, тому підстави для покладення на нього такої міри деліктної відповідальності обов`язку по відшкодуванню шкоди відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст.79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 31.03.2021 у справі № 923/875/19). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 78 ГПК України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням викладених вище обставин, встановлених судом, заявлені позовні вимоги про стягнення 62 275,80 грн шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища є необґрунтованими, а тому відхиляються в повному обсязі.

Витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити повністю.

Повне рішення складено 21.02.2022.

Згідно із ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 256 ГПК України та п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя І.І. Пушко