ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2022 року Справа № 918/1121/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Крейбух О.Г., суддя Тимошенко О.М. , суддя Савченко Г.І.

секретар судового засідання Першко А.А.

представники сторін не з`явилися

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" на рішення Господарського суду Рівненської області, ухвалене 05.01.2022, повний текст складено 10.01.2022, у справі № 918/1121/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Завод низьковольтної апаратури "Лідер Електрик"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція"

про стягнення 302 684,53 грн

У грудні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю Завод низьковольтної апаратури "Лідер Електрик" звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" про стягнення в сумі 302 684,53 грн, з яких: 274 200,00 грн основний борг, 21 185,28 грн інфляційні втрати, 7 299,25 грн 3 % річних, у зв`язку з порушенням відповідачем умов договору поставки № 53-122-01-20-10100 від 23.10.2020.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 05.01.2022 у справі № 918/1121/21 позов Товариства з обмеженою відповідальністю Завод низьковольтної апаратури "Лідер Електрик" до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" про стягнення 302 684,53 грн задоволено.

Стягнуто з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Завод низьковольтної апаратури "Лідер Електрик" 302 684,53 грн, з яких 274 200,00 грн основний борг, 21 185,28 грн інфляційні втрати, 7 299,25 грн 3 % річних та 4540,28 грн судового збору, 5000,00 грн судових витрат на правову допомогу.

Відповідач Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція", частково не погоджуючись з ухваленим рішенням, звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення Господарського суду Рівненської області від 05.01.2022 у справі № 918/1121/21 в частині розподілу між сторонами судових витрат, а саме:

- при розподілі судового збору застосувати положення ч. 1 ст. 130 ГПК України та повернути позивачу з державного бюджету 50 % сплаченого судового збору в частині визнаних ВП "Рівненська АЕС" вимог;

- зменшити стягнутий розмір витрат на професійну правничу допомогу з 5 000,00 грн до 1000,00 грн.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає:

- ВП «Рівненська АЕС» до початку розгляду справи по суті визнав заявлені у позові вимоги в частині стягнення суми основного боргу. Натомість суд не застосував положення ч. 1 ст. 130 ГПК України та не повернув з державного бюджету позивачу 50% судового збору, сплаченого ним при поданні позову. На переконання скаржника, у разі часткового визнання позову підлягає застосуванню положення ч. 1 ст. 130 ГПК України, але вже в частині визнаних відповідачем вимог. Тому суд в цій ситуації невірно розподілив судовий збір між сторонами;

- ВП «Рівненська АЕС» не погоджується із стягненням витрат на професійну правничу допомогу, яка була надана позивачу адвокатом Монько Є. М., у розмірі 5 000,00 грн, який є завищеним;

- скаржник вважає, що правовідносини в рамках даної справи по своїй суті є абсолютно не складними, поставка продукції здійснена в один етап з мінімальним обсягом документації по договору. При цьому з боку підприємства не заперечується ні факт поставки, ні факт наявності боргу, що зводить складність цієї справи до мінімуму. Жодних неузгоджеиостей чи ризикових умов в цій ситуації не має;

- згідно з п. 1 акта № 1 приймання-передачі наданих послуг від 25.11.2021, складеного між позивачем і адвокатом, вартість послуг адвоката по підготовці та поданні позовної заяви складає 5 000,00 грн. Однак позовна заява у даній справі була подана не адвокатом, а самим позивачем, так як підписана вона була директором TOB ЗНА «Лідер Електрик» і відправлена поштою самим позивачем. Робота адвоката обмежилась лише підготовкою позовної заяви, тоді як її подача до суду була здійснена самим позивачем. Отже адвокатом не виконано увесь обсяг послуг, вказаних у пункті 1 зазначеного акту, заявлена вартість яких, за домовленістю між адвокатом та позивачем, повинна була становити 5 000,00 грн;

- скаржник вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн є завищеним та неспівмірним з проведеною адвокатом роботою та складністю цієї справи. Дані витрати не можуть становити більше як 1 000,00 грн.

Отже скаржник просить змінити рішення Господарського суду Рівненської області від 05.01.2022 у справі № 918/1121721 в частині розподілу між сторонами судових витрат.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 07.02.2022 у справі № 918/1121/21 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" на рішення Господарського суду Рівненської області від 05.01.2022 у справі № 918/1121/21, розгляд справи призначено на 10.03.2022 о 10:00 год.

Ухвалою суду від 16.02.2022 задоволено заяву Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" про участь в судовому засіданні 10.03.2022 об 10:00 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

16.02.2022 на адресу суду від ТОВ ЗНА «Лідер Електрик» надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№ 1336/22), в якому позивач заперечує проти доводів та вимог апеляційної скарги, просить залишити рішення Господарського суду Рівненської області від 05.01.2022 у справі № 918/1121/21 без змін, а скаргу без задоволення.

22.02.2022 на адресу суду від ТОВ ЗНА «Лідер Електрик» надійшла заява (вх. № 1516/22) про розгляд справи 10.03.2022 об 10:00 год без участі представника позивача, за наявними в матеріалах справи документами.

10.03.2022 на адресу суду від ВП «Рівненська АЕС» надійшла заява (вх. № 1733/22) про розгляд справи 10.03.2022 об 10:00 год без участі представника апелянта.

Статтею 269 ГПК України встановлено, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

23 жовтня 2020 року між ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якого діє Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (замовник, відповідач) та Tовариством з обмеженою відповідальністю Завод низьковольтної апаратури "Лідер Електрик" (постачальник, позивач) укладено договір поставки № 53-122-01-20-10100 (надалі Договір), відповідно до якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність замовника продукцію, а замовник, в свою чергу, зобов`язується оплатити продукцію за кількістю і цінами, що передбачені у Специфікації № 1 (додаток № 1 до договору).

Відповідно до специфікації (додаток № 1 до договору) та Технічної специфікації (додаток № 2 до договору), постачальник зобов`язався поставити товар на суму 349 200,00 грн.

Пунктом 6.1 Договору поставки передбачено наступний строк оплати, за яким оплата за поставлену якісну продукцію здійснюється замовником за умови реєстрації постачальником податкової накладної у ЄРПН, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію згідно СОУ НАЕК 038:2017 "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для АЕС". Початком перебігу строку оплати починається з дня, наступного за днем оформлення ярлика на придатну продукцію.

У відповідності до п. 3.1 та п. 6.1 Договору поставки, за видатковою накладною N ЛЕ-0000234 від 07.12.2020 позивач здійснив поставку товару на загальну суму 349 200,00 грн.

Відповідність та придатність отриманої продукції підтверджується наданим Ярликом на придатну продукцію N 1-7-654 від 11.12.2020.

Жодних претензій щодо якості поставленого товару і щодо оформлених товарних і товарно-транспортних накладних відповідачем не заявлялося.

Відповідно до п. 6.2 Договору про дату оформлення ярлика на придатну продукцію замовник письмово повідомляє постачальника не пізніше 5 робочих днів з дати оформлення ярлика.

Ярлик на придатну продукцію по видатковій накладній від 07.12.2020 № ЛЕ-0000234 оформлено 11 грудня 2020 року.

Пунктом 9.4 Договору поставки сторони погодили обов`язковість претензійного порядку досудового вирішення спору.

26 серпня 2021 року позивач направив претензію на адресу відповідача та копію претензії - до ДП "НАЕК "Енергоатом".

Відповідач у відповіді на претензію (вих. № 15964/001-юр від 10.09.2021) зазначив про вжиття усіх можливих заходів для оплати поставленої продукції. При цьому вказав про здійснення оплати відразу після отримання необхідних коштів від ДП "НАЕК "Енергоатом".

Відповідач здійснив частковий розрахунок у загальній сумі 75000,00 грн, в т.ч. 25 000,00 грн 09.042021 та 50000,00 грн 14.04.2021.

Враховуючи часткову сплату, борг відповідача перед позивачем станом на дату подання позовної заяви складав 274 200,00 грн.

На підставі ст. 625 ЦК України за період прострочення грошового зобов`язання з 27.01.2021 до 25.11.2021 позивач нарахував 7 299,25 грн 3 % річних та 21 185,28 грн збитків від інфляції.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 05.01.2022 у справі № 918/1121/21 позов задоволено повністю. Стягнуто з відповідача на користь позивача 302 684,53 грн з яких: 274 200,00 грн основного боргу, 21 185,28 грн інфляційних втрат, 7 299,25 грн 3 % річних, та здійснено розподіл судових витрат, за яким стягнуто з відповідача 4540,28 грн судового збору та 5000 грн судових витрат на правову допомогу.

Апелянт ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція просить змінити рішення Господарського суду Рівненської області від 05.01.2022 у справі № 918/1121/21 лише в частині розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Щодо стягнення судового збору.

У грудні 2021 року ТОВ ЗНА "Лідер Електрик" звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" про стягнення в сумі 302 684,53 грн, з яких: 274 200,00 грн основний борг, 21 185,28 грн інфляційні втрати, 7 299,25 грн 3 % річних.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 09.12.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 918/1121/21, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи призначено на 05.01.2022; запропоновано відповідачу у строк до дня судового засідання подати до суду відзив на позовну заяву.

29.12.2021 до Господарського суду Рівненської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому ВП «Рівненська АЕС» визнає заявлені вимоги в частині стягнення суми основної заборгованості по оплаті поставленої продукції у сумі 274 200,00 грн та просить вирішити питання щодо повернення з державного бюджету позивачу 50 % судового збору у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 130 ГПК України /а.с. 89-91/.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 05.01.2022 позов задоволено, ухвалено стягнути з ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" на користь ТОВ ЗНА "Лідер Електрик" 302 684,53 грн, з яких 274 200,00 грн основний борг, 21 185,28 грн інфляційні втрати, 7 299,25 грн 3 % річних та 4540,28 грн судового збору, 5000,00 грн судових витрат на правов допомогу.

При цьому суд першої інстанції не вбачав за можливе застосування статті 130 ГПК України до спірних правовідносин, оскільки відповідач визнав позов лише в частині суми основної заборгованості, про що зазначив у першій заяві поданій ним по суті спору, а решту заборгованості, що є предметом спору відповідач заперечив (3 % річних та інфляційні втрати).

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з вказаною позицію місцевого господарського суду щодо відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 130 ГПК України, зважаючи на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством, передбачено справляння судового збору.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

У відповідності до п. п. 1, 2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; позовної заяви немайнового характеру становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся з вимогою про стягнення коштів у сумі 302 684,53 грн.

Враховуючи положення Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви з майновими вимогами у розмірі 302 684,53 грн позивачу слід сплатити судовий збір в розмірі 4540,27 грн (302 684,53 грн х 1,5 %).

Судом встановлено, що позивачем при зверненні з цим позовом до суду сплачено судовий збір у необхідному розмірі 4540,28 грн згідно з платіжним дорученням № 6407 від 26.11.2021 /а. с. 17/.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ст. 46 ГПК України відповідач має право визнати позов повністю або частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 ГПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Тобто ч. 1 ст. 130 ГПК України не передбачає умов щодо повного або часткового визнання позову відповідачем, а тому вона підлягає застосуванню і у разі часткового визнання позову відповідачем.

Оскільки відповідач визнав позов в частині стягнення основного боргу у розмірі 274 200,00 грн, про що зазначив у першій заяві поданій ним по суті спору (відзиві), суд апеляційної інстанції вбачає за можливе застосування ч. 1 ст. 130 ГПК України до спірних правовідносин та стягнення з відповідача 50 % сплаченого позивачем судового збору в розмірі 4113,00 грн у зв`язку з визнанням позову відповідачем у цій частині - в розмірі 2 056 грн 50 коп.

На підставі ст. 129 та 130 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача в сумі 2 483,77 грн (50 % сплаченого позивачем судового збору за позовні вимоги про стягнення основного боргу 2 056,50 грн, а також судовий збір за позовні вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат 427,27 грн).

Інша частина судового збору у розмірі 2 056,50 грн підлягає поверненню позивачу відповідно до норм ч. 1 ст. 130 ГПК України.

Отже суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність повернення з державного бюджету для Товариства з обмеженою відповідальністю ЗНА "Лідер Електрик" судового збору у розмірі 2 056,50 грн. А тому оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід змінити в частині розподілу судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову.

Щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 5 000,00 грн.

Статтею 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини 1 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 2 статті 126 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3статті 126 ГПК України).

Відповідно до приписів частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 ГПК України).

Частиною восьмою статті 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Договором про надання правової допомоги є домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність").

За приписами статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд має виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суд, залежно від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, має право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково (правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18).

Позивач у позовній заяві заявив клопотання про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу та додав докази їх понесення.

Так судом першої інстанції вірно встановлено, що між позивачем ТОВ ЗНА «Лідер Електрик» та адвокатом Монько Євгеном Миколайовичем (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 662 від 29.02.2008) було укладено договір б/н про надання правової допомоги від 15.11.2021, предметом якого є надання адвокатом клієнту (позивачу) необхідної правової допомоги. У додатку до договору про надання правової допомоги від 15.11.2021 сторони узгодили розмір гонорару за надання правової допомоги, зокрема, розмір гонорару за складання позовної заяви сторони визначили у 5000,00 грн /а.с. 36-40/.

25.11.2021 сторони підписали акт № 1 приймання-передачі наданих послуг, згідно з яким адвокат надав ТОВ ЗНА «Лідер Електрик» послуги, в т.ч. складання позовної заяви відповідно до Договору про надання правової допомоги від 15.11.2021, а замовник прийняв надані послуги, а саме - підготовка та подання до Господарського суду Рівненської області позовної заяви. Вартість послуг становить 5000,00 грн /а.с.41/.

25.11.2021 ТОВ ЗНА «Лідер Електрик» сплатило адвокату Монько Є.М. 5000,00 грн за договором про надання правової допомоги від 15.11.2021 та актом від 25.11.2021, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 1/2511 від 25.11.2021 /а.с. 43/.

Суд першої інстанції встановив, що у відзиві на позов відповідач ВП «Рівненська АЕС» зазначив, що дана судова справа є простою, відповідач визнав заборгованість за основною вимогою, розмір витрат є неспівмірним, оскільки дана справа не потребує складності в формуванні правової позиції, обсяг виконаних адвокатом робіт у даній справі мінімальний. Вважає, що факт того, що справа розглядається у спрощеному позовному провадженні теж вказує на незначну її складність та вважає, що 1000,00 грн є реальним гонораром адвоката.

Колегія суддів констатує, що доводи апеляційної скарги в частині зменшення витрат на професійну правничу допомогу аналогічні доводам відповідача, зазначеним у відзиві на позов.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 20 листопада 2020 року у справі № 910/13071/19 звертає увагу, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Аналізуючи розмір витрат, понесених на правову допомогу позивачем у даній справі, з урахуванням критеріїв, визначених ч. 5 ст. 129 ГПК України, проаналізованих вище, та у співвідношенні із заактованими клієнтом і адвокатом видами правової допомоги, суд доходить висновку, що заявлені до стягнення позивачем витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн є обґрунтованими, реальними, натомість відповідачем не надано доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. А тому витрати на правову допомогу у розмірі 5000, 00 грн підлягають стягненню з відповідача.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

У відповідності до п. 4 ч. 1, 2 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно з ч. 4 ст. 277 ГПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Зважаючи на вищевикладене, апеляційна скарга задовільняється частково в частині розподілу судового збору, відповідно оскаржуване рішення місцевого господарського суду необхідно змінити у цій частині у зв`язку з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до част. 4, 5 ст. 240 ГПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки в судове засідання 10.03.2022 учасники справи явку повноважних представників не забезпечили, тому датою ухвалення постанови у цій справі № 918/1121/21 є дата складення повного тексту постанови.

Керуючись ст. 46, 126, 129, 130, 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" на рішення Господарського суду Рівненської області від 05.01.2022 у справі № 918/1121/21 задоволити частково.

Рішення Господарського суду Рівненської області від 05.01.2022 у справі № 918/1121/21 змінити в частині розподілу судового збору, виклавши резолютивну частину у наступній редакції:

1. Позов задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3, ) в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" (34400, Рівненська область, м. Вараш, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Завод низьковольтної апаратури "Лідер Електрик" (69041, м. Запоріжжя, вул. Вавілова, буд. 19, кв. 15, ) 302 684,53 грн, з яких 274 200,00 грн основний борг, 21 185,28 грн інфляційні втрати, 7 299,25 грн 3 % річних та 2483,76 грн судового збору, 5000,00 грн судових витрат на правову допомогу.

Доручити Господарському суду Рівненської області видати наказ.

3. Повернути з Державного бюджету України Товариству з обмеженою відповідальністю Завод низьковольтної апаратури "Лідер Електрик" (69041, м. Запоріжжя, вул. Вавілова, буд. 19, кв. 15, ) судовий збір у розмірі 2 056 (дві тисячі п`ятдесят шість) грн 52 коп., сплачений згідно з платіжним дорученням № 6407 від 26.11.2021.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Справу № 918/1121/21 повернути Господарському суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений "11" березня 2022 р.

Головуючий суддя Крейбух О.Г.

Суддя Тимошенко О.М.

Суддя Савченко Г.І.