ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2022 р.м. ХарківСправа № 922/4919/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шатернікова М.І.

при секретарі судового засідання Цірук О.М.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами, в порядку ч. 5 ст. 252 ГПК України, справу

позовної заяви Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" (03117, м. Київ, проспект Перемоги, буд. 65; ідент код 30115243)

до Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Гарант" (61057, м. Харків, вул. Донця-Захаржевського, буд. 6/8; ідент. код 30035289)

про стягнення страхового відшкодування в порядку суброгації у розмірі 59764,60 грн.

без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова група "ТАС" 13.12.2021 р. звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Гарант", в якій просить суд стягнути з останнього суму страхового відшкодування у розмірі 52723,41 грн., пені в розмірі 4272,76 грн., 3% річних в розмірі 901,35 грн. та інфляційного збільшення боргу в розмірі 1867,08 грн. Також просить стягнути судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 2270,00грн. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що ним виплачено страхувальнику ОСОБА_1 страхове відшкодування відповідно до договору добровільного страхування наземних транспортного засобу № FА-124373 від 11.12.2020 року, за яким страховик застрахував ризик настання збитків страхувальника, що спричинені пошкодженням, знищенням, втратою забезпеченого транспортного засобу (автомобіля «Skoda» д.н.з НОМЕР_1 ), внаслідок чого у відповідача виникло зобов`язання перед позивачем відшкодувати завдані в результаті ДТП, яка сталась 27.12.2020 р. об 11:45 в Дніпропетровській області Дніпровського району в смт. Слобожанське по вулиці Дружби 6, збитки в межах ліміту відповідальності передбачених полісом № АР000471553 діючий на 27.12.2020 року, яким застраховано цивільно-правову відповідальність ОСОБА_2 як водія транспортного засобу «Chery» д.н.з. НОМЕР_2 . Проте відповідач не сплатив позивачу страхове відшкодування, внаслідок чого заборгованість відповідача становить 59764,60 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 20.12.2021 позовну заяву ПАТ "Страхова група "ТАС" прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/4919/21. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 ГПК України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу для подання відповіді на відзив.

Клопотання від сторін, в порядку ч. 5 ст. 252 ГПК України, щодо проведення розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

18.01.2022 року відповідач надав відзив (вх. 1068), в якому проти задоволення позовних вимог заперечував посилаючись на те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача повної вартості страхового відшкодування в сумі 59764,60 грн., є незаконними та суперечать Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", оскільки позивач не повідомив АТ "СК "МЕГА-ГАРАНТ" про настання ДТП, яка має ознаки страхового відшкодування, а звернувся вже із відповідною заявою про виплату страхового відшкодування після ремонту транспортного засобу «Skoda» д.н.з НОМЕР_1 тим самим унеможлививши виконання відповідачем свого обов`язку щодо встановлення матеріального збитку та, як наслідок, здійснення страхового відшкодування в порядку Закону про ОСЦПВ. При цьому, встановлення процедури оцінки майна, заподіяної майну потерпілих в результаті ДТП на підставі рахунку СТО, не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки відшкодуванню підлягають витрати, пов`язані саме з відновлювальним ремонтом ТЗ, тобто розраховані з урахуванням зносу та в порядку, встановленому законодавством. Як вказує відповідач, ним було направлено листа до позивача щодо отримання документів, що підтверджують розмір матеріального збитку, який був заподіяний ОСОБА_1 , натомість жодної відповіді та жодних документів щодо розміру матеріального збитку, від позивача не надходило. Одночасно відповідач наголошує, що відповідно до п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092 відновлювальний ремонт - комплекс операцій щодо встановлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Тобто від відновлювальним ремонтом розуміється саме відновлення справності або роботоздатності транспортного засобу після ДТП, а не його повний ремонт. Відповідач вважає, що виходять за межі відновлювального ремонту наступні роботи відповідно до Рахунку № СЧТ 0094308 від 29.12.2020: відомий пошук несправності 264,60 грн, повна мийка - 317,52 грн. Також, відповідач вважає, що виходять за межі відновлювального ремонту наступні матеріали: 4 шт. корпусу датчика паркування на загальну суму 696,24 грн, 4 шт. кільця ущільнення на загальну суму 188,82 грн, засіб очищення знежирення - 112,50 грн. Таким чином, за твердженнями відповідача вартість ремонту завищена щонайменше на 1579,68 грн. А отже, оскільки неможливо встановити вартість саме відновлювального ремонту транспортного засобу «Skoda» д.н.з НОМЕР_1 , тому вимога позивача щодо стягнення страхового відшкодування є недоведеною та необґрунтованою.

Позивач надіслав на адресу суду відповідь на відзив (в.. № 2027 від 28.01.2022) в якій наполягає на задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

З`ясувавши всі фактичні обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, 11.12.2020 між Приватним акціонерним товариством "Страхова група "ТАС", як страховиком (позивач), та ОСОБА_1 , як страхувальником, було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № FA 124373, згідно якого було застраховано ризик настання збитків страхувальника, що спричинені пошкодженням, знищенням, втратою забезпеченого транспортного засобу - автомобіля «Skoda» д.н.з НОМЕР_1 (а. с. 7-17), предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням ЗТЗ та ЗДО, встановленим на ньому.

27.12.2020 року об 11 годині 45 хвилин в Дніпропетровській області Дніпровського району в смт. Слобожанське по вулиці Дружби, 6а водій ОСОБА_2 порушив п.п. 12.1, 13.1 ПДР України, а саме керуючи автомобілем "Chery" д.н.з. НОМЕР_2 , не вибрав безпечної швидкості руху і не дотримавшись безпечної дистанції скоїв зіткнення з автомобілем "Skoda" д.н.з НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , який зупинився попереду.

Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27.01.2021 року у справі № 175/87/21 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 Купам. Як наслідок, водій ОСОБА_2 був притягнутий до адміністративної відповідальності. Дана постанова набрала законної сили 25.02.2021.

Внаслідок зазначеного ДТП автомобіль "Skoda" д.н.з НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження, а його власнику, завданий матеріальний збиток. Розмір відновлювального ремонту відповідно до рахунку № СЧТ0094308 від 29.12.2020 року та рахунку СЧТ0094628 від 25.01.2021 року, внаслідок його пошкодження при ДТП, складає: 41 672,75 + 13 650,66 = 55 323,41 гри.

Відповідно до умов договору страхування позивач здійснило виплату страхового відшкодування за відновлюваний ремонт автомобіля «Skoda» д.н.з НОМЕР_1 , у розмірі: 41 672,75 грн, на підставі Рахунку № СЧТ0094308 від 29.12.2020 ТОВ "Автоцентр-Україна Плюс", що підтверджується страховим актом № 00605/55/921 від 11.01.2021 року та платіжним дорученням № 151536 від 13.01.2021.

Також, враховуючи виявлення скритих пошкоджень, було здійснено доплату у розмірі 13 650,66 грн, на підставі Рахунку № СЧТ0094628 від 25.01.2021 року ТОВ "Автоцентр-Україна Плюс", що підтверджується страховим актом № 02446/55/921 від 26.01.2021 року та платіжним дорученням № 155886 від 28.01.2021.

Враховуючи викладені обставини, позивач зазначає, що ним на підставі умов договору добровільного страхування наземного транспорту було виплачено суму страхового відшкодування у розмірі 55323,41 грн.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 як водія забезпеченого транспортного засобу була застрахована згідно полісу № АР00047І553 діючий на 27.12.2020 року в AT «СК «МЕГА-ГАРАНТ» (відповідач), що підтверджується витягом з Централізованої бази даних МТСБУ. Франшиза згідно полісу складає 2600,00 грн. Ліміт відповідальності страховика за матеріальну шкоду становить 130 000,00 грн.

З посиланням на зазначені обставини, позивач звернувся 09.02.2021 до відповідача з заявою на виплату страхового відшкодування, в якій керуючись, зокрема, ст. 27 Закону України Про страхування просив перерахувати грошові кошти у розмірі 55323,41 грн.

Однак, зазначена суму залишилась невідшкодованою з боку відповідача, що і стало підставою для звернення позивача до суду з позовною заявою у даній справі.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що стали предметом спору, суд виходить з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з п. 1 ст. 76, п. 1 ст. 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пунктом 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого.

Особою, відповідальною за завдану шкоду, може бути як безпосередній її заподіювач, так і страхова компанія, відповідальна за останнього.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема, порядок виплати такого відшкодування та дії сторін при настанні страхового випадку, регулюються Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Спеціальні норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розраховану за правилами цього підпункту.

Пунктом 22.1 статті 22 зазначеного Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі.

Статтею 29 цього ж Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Таким чином, відповідач як страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі ст. 29 та п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством та в межах страхових сум, зазначених у страховому полісі.

У справі що розглядається, у відповідача у зв`язку з настанням страхового випадку (ДТП) виник обов`язок відшкодувати позивачеві шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком і в межах суми фактичних затрат, право на вимогу якої перейшло до позивача у зв`язку з виплатою страхового відшкодування, за мінусом франшизи.

В даному випадку, розмір заподіяної матеріальної шкоди в результаті ДТП визначено на підставі рахунку СТО - ТОВ "Автоцентр-Україна Плюс": № СЧТ0094308 від 29.12.2020 та № СЧТ0094628 від 25.01.2021 року та становить 55323,41 грн. Дана сума відшкодована позивачем на користь страхувальника в повному обсязі.

В силу положень ст. 993 ЦК України, та ст. 27 Закону України "Про страхування" відповідач має відшкодувати позивачу сплачене ним страхове відшкодування.

При цьому, суд критично ставиться до посилань відповідача, які не спростовують доводів позивача.

Суд зазначає, що Законом України "Про обов`язкове страхування власників наземних транспортних засобів" не передбачено обов`язкового проведення професійної оцінки шкоди, завданої при ДТП транспортному засобу, суб`єктами оціночної діяльності та необхідність відшкодування шкоди не ставиться у залежність від проведення такої оцінки. Звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, у якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, яку необхідно витратити на відновлення транспортного засобу, оскільки жоден експерт чи оцінювач не може визначати точну вартість відновлювального ремонту. Це зумовлено тим, що така особа не здійснює безпосередній ремонт пошкодженого авто. Остаточну ж вартість відновлювального ремонту визначає саме виконавець робіт працівники СТО, які і ремонтують авто. Таким чином, сплата на користь страхувальника та в подальшому стягнення сплаченого страхового відшкодування в порядку суброгації на підставі рахунку СТО є правомірним та таким, що ґрунтується на положеннях законодавства. Стаття 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є загальною та констатує обов`язок страховика здійснити відшкодування шкоди оціненої у визначену даним Законом порядку за усіма видами страхових випадків. Сам же порядок визначається статтями 23-31 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" для кожного окремого страхового випадку. Що ж стосується статті 29, яка регламентує виплату за пошкоджений автомобіль, то у ній прямо вказано, що страховик відшкодовує саме вартість відновлювального ремонту. Таким чином виплата може бути здійснена і на підставі рахунку з СТО.

Суд також зазначає, що в даному випадку крім безпосередньо калькуляції та рахунку СТО іншими матеріалами справи підтверджується факт заподіяння шкоди страхувальнику в результаті ДТП, вина заподіювача шкоди та реальність понесення позивачем, як страховиком, витрат на оплату страхового відшкодування страхувальнику та його розмір.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що останній був позбавлений можливості визначити розмір збитку у відповідності до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", однак, положення ст. 33-1 Закону поширюють свою дію виключно на водія (власника ТЗ) і не встановлює жодних обов`язків для страхової компанії, яка здійснила забезпечення ТЗ за договором добровільного страхування майна.

Крім того, ПрАТ "СК "ТАС" отримало право зворотної вимоги на підставі статті 993 ЦК України, статті 27 Закону України "Про страхування" і не є безпосередньо потерпілою особою, а відтак і підстави для застосування приписів ст. 33-1 Закону у даному випадку відсутні.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що ПрАТ "СК "ТАС" було вчасно та в повному обсязі надано відповідачу усі необхідні документи.

Також, пошкоджений автомобіль "Skoda" д.н.з НОМЕР_1 28.12.2020 р. був оглянутий оцінювачем/спеціалістом ПрАТ "СГ "ТАС" у присутності власника (страхувальника), на підставі чого було складено Акт огляду ТЗ із зазначенням пошкоджень отриманих при ДТП від 28.12.2020 р. Також велася обов`язкова фотофіксація огляду автомобіля "Skoda" д.н.з НОМЕР_1 . Акт (протокол) огляду ТЗ був узгоджений та підписаний учасниками, які були присутні під час огляду автомобіля "Skoda" д.н.з НОМЕР_1 , претензій та зауважень у останніх щодо правильності і повноти проведеного огляду не було.

Щодо запрошення представника відповідача для огляду транспортного засобу, то у відповідності до п.5.2 Наказу №142/5/2092 від 24.11.2003 «Про затвердження Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів» виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження у разі потреби.

Таким чином, виклик представників відповідача під час проведення огляду КТЗ може здійснюватися у разі потреби, обов`язковість такого виклику не передбачено, а відтак твердження, щo його не повідомили про огляд пошкодженого транспортного засобу не можуть бути підставою для відмови у позові.

Відповідач посилається на висновки викладені у постанові Верховного Суду від 19.09.2018 р. у справі № 753/21177/16-ц (провадження N 61-28918св18), а саме «визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність" та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року N 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за №1074/8395 (з відповідним змінами).»

Проте, в даному випадку ПрАТ "СГ "ТАС" розрахувало розмір матеріального збитку у відповідності до всіх приписів законодавства України і практики Верховного Суду України із наданням всіх належних доказів.

Разом з тим, суд погоджується із запереченнями відповідача щодо неправомірності включення до відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП ТЗ наступних робіт зазначених у рахунку № СЧТ 0094308 від 29.12.2020: відомий пошук несправності 264,60 грн, повна мийка - 317,52 грн., у зв`язку з чим суд вважає за можливе зменшити на цю суму заявлену до стягнення суму.

Щодо інших аргументів сторін, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовна вимога позивача про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування у розмірі 52141,29 грн є обґрунтованою, вимоги позивача не спростовані відповідачем та є такими що підлягають задоволенню. В іншій частині основного боргу у сумі 582,12 грн - в позові відмовити.

Щодо вимоги позивача про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат за порушення відповідачем строків виплати страхового відшкодування суд зазначає наступне.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

За приписами пункту 36.2 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

При цьому, пунктом 36.5 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика або МТСБУ особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє у період, за який нараховується пеня.

Відповідно до ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Відповідачем не спростовано факт отримання заяви про виплату страхового відшкодування 15.02.2021.

Отже, у відповідності до вимог чинного законодавства, відповідач зобов`язаний був сплатити страхове відшкодування не пізніше 16.05.2021.

Відтак, позивач правомірно заявлено до стягнення пеню за період з 17.05.2021 по 15.11.2021 (кінцевий строк визначений позивачем).

Здійснивши власний розрахунок пені за період з 17.05.2021 по 15.11.2021 на суму стягнення, визначену судом, у розмірі 52141,29 грн, судом визначено, що до стягнення позивачем підлягає пеня у сумі 4182,73 грн.

Окрім того, оскільки відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3 % річних за період з 15.05.2021 по 08.12.2021 в сумі 901,35 грн та інфляційні втрати у розмірі 1867,08 грн за шість місяців.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду №910/12604/18 від 01.10.2019 та у постанові Верховного Суду України у постанові №3-12г10 від 08.11.2010).

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку 3% річних та інфляційних втрат у межах заявленого періоду та з урахуванням суми стягнення, встановленої судом, суд дійшов висновку про те, що арифметично вірним, обґрунтованим та здійсненим у відповідності до приписів чинного законодавства є наступний розрахунок: 3 % річних за період з 17.05.2021 по 08.12.2021 на суму 52141,29 грн в розмірі 882,83 грн та інфляційні втрати за період червень - листопад 2021 року на суму 52141,29 грн у розмірі 1579,9 грн, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню у визначеному судом обсязі.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Позивачем належними та допустимими доказами доведено факт порушення відповідачем своїх зобов`язань в частині своєчасної сплати страхового відшкодування, в той час як відповідач під час розгляду справи не надав суду належних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги.

Приймаючи до уваги вищевикладене в сукупності, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України та те, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, пов`язаних з несвоєчасною сплатою страхового відшкодування, що змусило позивача звернутися до суду за захистом свого порушеного права, враховуючи сплату судового збору у мінімальному розмірі визначеному законом, суд приходить до висновку про необхідність покладення на відповідача витрат зі сплати судового збору в сумі 2270,00 грн.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 76-80, 86, 126, 129, 231, 232, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Гарант" (61057, м. Харків, вул. Донця-Захаржевського, буд. 6/8; ідент. код 30035289) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" (03117, м. Київ, проспект Перемоги, буд. 65; ідент код 30115243) страхове відшкодування в розмірі 52141,29 грн, пеню у розмірі 4182,73 грн, 3% річних у розмірі 882,83 грн, інфляційні втрати у розмірі 1579,99 грн, а також судовий збір у розмірі 2 270,00 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В задоволенні позовних вимог про стягнення страхового відшкодування в сумі 582,12 грн, пені у сумі 90,03 грн, 3% річних у сумі 18,52 грн та інфляційних втрати у сумі 287,09 грн - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано в строки та в порядку визначеному ст. 256, 257 ГПК України.

Повне рішення складено "18" лютого 2022 р.

Суддя М.І. Шатерніков