РІШЕННЯ

Іменем України

09 лютого 2022 року м. Чернігівсправа № 927/1016/21
Господарський суд Чернігівської області у складі судді Федоренка Ю.В., за участю секретаря судового засідання Тарасевич А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження справу

за позовом: заступника керівника Козелецької окружної прокуратури в інтересах держави

до відповідача: Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області

Треті особи, які не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Національна академія аграрних наук України, Державне підприємство Дослідне господарство Чернігівське Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України

Предмет спору: про визнання незаконним та скасування наказу, повернення земельної ділянки

За участю представників:

від прокуратури: Олєйніков І.В. прокурор Козелецької окружної прокуратури

від відповідача: Шелест С.Ю., в порядку самопредставництва.

від третіх осіб: 1. Лучок А.М., в порядку самопредставництва. 2. Не прибув.

Заступник керівника Козелецької окружної прокуратури в інтересах держави звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, у якому просить суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 07.10.2020 №190-ІЗ Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельних ділянок, яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності площею 151,5097 га, в тому числі пасовищ 151,5097 га (кадастровий номер :07:000:0003), що розташована за межами населеного пункту с. Красне на території Іванівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області () вжити заходи з повернення державі в особі Національної академії аграрних наук України з правом постійного користування Державного підприємства Дослідне господарство Чернігівське Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України () земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної власності площею 151,5097 га, в тому числі пасовищ 151,5097 га з кадастровим номером :07:000:0003, що розташована за межами населеного пункту с. Красне на території Іванівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області.

Дії суду щодо розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 07.10.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 01.11.2021, залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Національну академію аграрних наук України, Державне підприємство «Дослідне господарство «Чернігівське» Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України, встановлено сторонам та третім особам строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечень та письмових пояснень по справі.

27.10.2021 відповідачем подано через канцелярію суду відзив на позов № 9-25-0.6-4140/2-21 від 26.10.2021, відповідно до якого останній проти позовних вимог заперечив.

Суд прийняв відзив до розгляду та долучив до матеріалів справи.

27.10.2021 відповідачем подано клопотання про залишення позову без розгляду.

В обґрунтування даного клопотання відповідач посилається на те, що у справі № 927/563/21 прокурор звертався з тим же самим позовом як і у даній справі. Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 02.09.2021 у справі № 927/563/21 позовну заяву керівника Козелецької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Національної академії аграрних наук України, ДП «ДГ «Чернігівське» ІС НААНУ» до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області про визнання незаконним та скасування наказу, повернення земельної ділянки - залишено без розгляду, оскільки суд дійшов висновку, що керівник Козелецької окружної прокуратури не мав права звертатись з позовом в інтересах держави в особі НААНУ, ДП «ДГ «Чернігівське» ІС НААНУ». З огляду на відсутність підстав для звернення прокурора до суду в інтересах держави, поданий ним позов є таким, що поданий особою, яка не має процесуальної дієздатності, відтак, підлягає залишенню без розгляду. Відповідач зазначає, що прокурор, всупереч висновкам, вказаним в ухвалі суду у справі №927/563/21, звертається для представництва інтересів держави о особі ДП, що є неприпустимим.

Суд долучив клопотання до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 01.11.2021 суд постановив протокольну ухвалу про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та про відкладення підготовчого засідання на 29.11.2021.

12.11.2021 прокурором подано заперечення від 08.11.2021 №298вих-11 на відзив відповідача.

Суд прийняв заперечення до розгляду та долучив до матеріалів справи.

22.11.2021 від третьої особи Національної академії аграрних наук України, надійшло клопотання про відкладення розгляду справи; направлення на електронну та поштову адресу копію позовної заяви з додатками та продовження строку для подання письмових пояснень у справі.

Клопотання обґрунтовано тим, що третьою особою позовної заяви та ухвали суду про 07.10.2021, що обмежує її право подати письмові пояснення у рамках строку, визначеного ухвалою суду.

У підготовчому засіданні 29.11.2021 прокурор Козелецької окружної прокуратури зазначив про направлення на адресу НААН України всіх документів, про що свідчать копії квитанцій про направлення додані до позовної заяви та вважає за можливе продублювати направлення документів на електронну адресу НААН України, у зв`язку з чим підтримав клопотання третьої особи про відкладення підготовчого засідання.

Суд постановив протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 09.12.2021.

09.12.2021 на електронну адресу суду від третьої особи Національної академії аграрних наук України, надійшли письмові пояснення та клопотання про проведення засідання без участі представника.

У підготовчому засіданні 09.12.2021 суд постановив протокольну ухвалу про залишення без розгляду пояснень третьої особи та клопотання, оскілки останні не підписані електронним цифровим підписом.

У підготовчому засіданні 09.12.2021 суд зобов`язав відповідача надати у наступне судове засідання належним чином завірену копію оскаржуваного наказу, оригінал зазначеного наказу для огляду, письмові пояснення щодо того, чи було припинено право постійного користування на вказану земельну ділянку і на підставі чого, надати докази того, що право постійного користування земельною ділянкою було припинено.

09.12.2021 суд у підготовчому засіданні постановив протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 21.12.2021.

09.12.2021 від третьої особи Національної академії аграрних наук України через електронний суд та 16.12.2021 засобами поштового зв`язку надійшло клопотання про проведення судового засідання 09.12.2021 без присутності представника.

Суд залишив клопотання третьої особи без розгляду, оскільки воно подано після судового засідання 09.12.2021.

09.12.2021 від третьої особи Національної академії аграрних наук України через електронний суд та 16.12.2021 засобами поштового зв`язку надійшли письмові пояснення на позовну заяву.

Суд долучив пояснення до матеріалів справи.

20.12.2021 третьою особою Національною академією аграрних наук України через електронний суд подано клопотання про проведення судового засідання 21.12.2021 без присутності представника.

Суд задовольнив клопотання третьої особи.

21.12.2021, на виконання вимог суду, від відповідача надійшли пояснення з доданими документами.

Суд долучив пояснення та документи до матеріалів справи.

21.12.2021 від третьої особи ДП «ДГ «Чернігівське» ІС НААН України надійшли пояснення, які судом долучені до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні судом постановлено протокольну ухвалу про відмову у задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 10.01.2022.

У судовому засіданні 10.01.2022 суд постановив протокольну ухвалу про оголошення перерви до 01.02.2022.

У судовому засіданні 01.02.2022 суд постановив протокольну ухвалу про оголошення перерви до 09.02.2022.

Сторони та треті особи належним чином повідомлені про час та місце судових засідань, що підтверджується наявними у матеріалах справи повідомленнями про вручення рекомендованих повідомлень та розписками.

У судовому засіданні 09.02.2022 судом оголошено вступну та резолютивну частину рішення відповідно до ст.240 ГПК України.

Позиції учасників справи.

Прокурор в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області при прийнятті наказу від 07.10.2020 № 190-ІЗ «про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельних ділянок», яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності площею 151,5097 га, в тому числі пасовищ 151,5097 га (кадастровий номер :07:000:0003), що розташована за межами населеного пункту с. Красне на території Іванівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, вийшло за межі наданих йому повноважень, при цьому, порушило вимоги ст. 15-1, 122, 141-149 ЗК України, ст. 20 ЗУ «Про землеустрій», ст.2,4,5 ЗУ «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії аграрних наук України, національних галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу», оскільки цим наказом фактично припинено право постійного користування ДП Дослідне господарство Чернігівське Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України на земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної власності за відсутності його заяви щодо добровільної відмови від користування нею.

Внаслідок прийняття Головним управлінням Держгеокадастру в Чернігівській області оскаржуваного наказу, порушено інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною земель, ефективного використання сільськогосподарських земель науково-дослідним закладом та виконання основної мети створення державного підприємства.

У відзиві на позов та письмових поясненнях від 20.12.2021 відповідач проти позовних вимог заперечив та зазначив наступне.

- Головне управління не вилучало спірну земельну ділянку із постійного користування ДП «ДГ «Чернігівське» ІС НААН, оскільки в Державному земельному кадастрі відсутні дані про право постійного користування підприємством цією земельною ділянкою;

- Головне управління не припиняло право постійного користування земельною ділянкою державної форми власності (рішення про припинення (в т.ч. в частині) права постійного користування ДП «ДГ «Чернігівське» землями згідно з Державним актом на право постійного користування серії ЧН 00134 від 10.11.1995 не приймалось), а лише затвердило документацію із землеустрою, якою цю ділянку було сформовано;

- Видання наказів, в тому числі і щодо затвердження документації із землеустрою щодо інвентаризації земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, є повноваженнями Головного управління;

- Спірний наказ є законним та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, є актом одноразового застосування і вичерпав свою дію шляхом його виконання;

- Позовна вимога про зобов`язання Головне управління повернути державі в особі НААН України з правом постійного користування Державного підприємства «ДГ «Чернігівське» ІС НААН України спірну земельну ділянку не підлягає задоволенню, оскільки відсутній факт вибуття цієї земельної ділянки з земель державної власності.

Прокурор у запереченнях № 2984вих-21 від 08.11.2021 заперечив проти доводів відповідача та зазначив, що твердження останнього щодо того, що Головне управління не вчиняло жодних дій по припиненню права постійного користування земельною ділянкою та затвердження документації із землеустрою не є припиненням права постійного користування, а права НААН України у цій ситуації непорушені, спростовуються обставинами, викладеними у позовній заяві та матеріалами, доданими до позову.

Третя особа - Національна академія аграрних наук України у письмових поясненнях зазначила, що приймаючи спірний наказ Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області відніс до земель запасу земельну ділянку площею 151,5097 га, що перебуває на праві постійного користування в ДП ДГ «Чернігівське», чим фактично безпідставно позбавив підприємство права постійного користування нею, що є незаконним та грубо порушує права останнього.

Крім того, третя особа посилається на те, що оспорюваний наказ прийнято з порушенням норм Земельного кодексу України, Статутів ДП «ДГ «Чернігівське» та НААН України.

Третя особа - ДП «ДГ «Чернігівське» ІС НААН України у письмових поясненнях зазначила, що спірна земельна ділянка перебуває у постійному користуванні останнього та не може бути землею запасу. Єдиним способом відновлення права постійного користування спірною земельною ділянкою за ДП «ДГ «Чернігівське» ІС НААН України є скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 07.10.2020 № 190-ІЗ, яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності площею 151,5097 га , в тому числі пасовищ 151,5097 га (кадастровий номер :07:000:0003), що розташована за межами населеного пункту с. Красне на території Іванівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області та її повернення користувачу.

Щодо підстав звернення прокурор до суду в інтересах держави

Пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до частини третьої статті 3 ГПК України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно із частиною третьою статті 41 ГПК України у господарських справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Стаття 53 ГПК України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Відповідно до ч.4 статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема, цивільних правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (див. висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в пунктах 6.21, 6.22 постанови від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11, в пунктах 4.19, 4.20 постанови від 26.02.2019 у справі № 915/478/18, пункт 26 постанови від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц).

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно з ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Виходячи з аналізу наведених правових норм, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. При цьому, в кожному конкретному випадку прокурор при зверненні до суду з позовом повинен довести існування обставин порушення або загрози порушення інтересів держави.

Так, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.04.1999 № 3-рп/99 з`ясовуючи поняття "інтереси держави" визначив, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорони землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

Із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (ч. 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України).

Наведене Конституційним Судом України розуміння поняття "інтереси держави" має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

З огляду на викладене, з урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Таким чином, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Враховуючи зазначене, наявність інтересів держави повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17 та від 15.05.2019 у справі № 911/1497/18.

У пункті 76 постанови від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відповідно до частини третьої статті 23 Закону прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу. При цьому поняття «компетентний орган» у цій постанові вживається в значенні органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (див. пункт 27 зазначеної постанови).

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокурором у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду. При цьому прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень для захисту інтересів держави.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17, 18.08.2020 у справі № 914/1844/18.

Разом з цим, абзац 3 ч.3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачає заборону здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань.

У постанові від 06.07.2021 у справі №911/2169/20 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що заборона на здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, передбачена абзацом третім частини третьої статті 23 Закону, має застосовуватись з урахуванням положень абзацу першого частини третьої цієї статті, який передбачає, що суб`єкт, в особі якого прокурор може звертатись із позовом в інтересах держави, має бути суб`єктом владних повноважень, незалежно від наявності статусу юридичної особи.

Так, у вказаній постанові від 06.07.2021 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на положення частини другої статті 19 Конституції України, відповідно до якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У контексті цього засадничого положення відсутність у Законі інших окремо визначених заборон на здійснення представництва прокурором, окрім спеціальної заборони на представництво державних компаній, не слід розуміти як таку, що розширює встановлені в абзаці першому частини третьої статті 23 Закону межі для здійснення представництва прокурором законних інтересів держави.

Цим висновком Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку щодо застосування частини третьої статті 23 Закону в подібних правовідносинах, викладеного в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15.04.2020 у справі № 363/4656/16-ц, який зводиться до необхідності визначення організаційно-правової форми суб`єкта, в особі якого звертається прокурор, з метою підтвердження підстав для представництва інтересів держави в суді в особі державного підприємства.

За висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в пункті 69 постанови від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом juranovitcuria («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

У позові прокурор зазначає, що спірна земельна ділянка площею 151,5097 га, кадастровий номер :07:000:0003, місце розташування (адміністративно-територіальна одиниця) - Чернігівська область, Чернігівський район, Іванівська сільська рада, закріплена за ДП «ДГ «Чернігівське», що перебуває у віданні Національної академії аграрних наук України, як органу управління державним майном.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 5 Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу» об`єкти майнового комплексу Національної академії наук України та національних галузевих академій наук використовуються відповідно до законодавства України, а також статуту Національної академії наук України та статутів національних галузевих академій наук, а також статутів організацій, що віднесені до їх відання.

Вилучення земельних ділянок Національної академії наук України та національних галузевих академій наук може здійснюватися лише за згодою Президії Національної академії наук України та президій національних галузевих академій наук відповідно до Земельного кодексу України.

Відповідно до п.п. 1, 88, 89, 90, 91, 93, 94 статуту Національної академії аграрних наук України, затвердженого 15-23.04.2021 загальними зборами НААН, зареєстрованого наказом Міністерства юстиції України 20.08.2021 за №2947/5 (далі - Статут НААНУ), Національна академія аграрних наук України - це самоврядна наукова організація, заснована на державній власності, що є державною організацією, створеною як неприбуткова державна бюджетна установа.

Майновий комплекс НААН складається з усіх матеріальних та нематеріальних активів, які перебувають на балансі НААН і наукових та інших установ, підприємств та організацій, що перебувають у її віданні, закріплені державою за НААН в безстрокове користування або придбані за рахунок бюджетних коштів, а також коштів, одержаних в результаті фінансово- господарської діяльності, чи набуті іншим шляхом, не забороненим законом.

Використання державного майна, переданого Національній академії аграрних наук України, здійснюється з урахуванням норм Закону України "Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу" та чинного законодавства. НААН, здійснюючи повноваження з управління об`єктами майнового комплексу, забезпечує реалізацію прав держави як власника таких об`єктів, ефективно їх використовує та розпоряджається у межах, визначених законодавством.

НААН відповідно до законодавства та цього статуту користується основними фондами, переданими їй державою у безстрокове безоплатне користування без права зміни форми власності, а також обіговими коштами та земельними ділянками, що надаються їй у постійне користування або в оренду відповідно до земельного законодавства. Відчуження нерухомого майна наукових та інших установ, підприємств та організацій, що перебувають у віданні НААН, здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Вилучення земельних ділянок наукових установ, організації підприємств НААН та припинення права постійного користування ними може здійснюватися лише за згодою Президії НААН, відповідно до Земельного кодексу України. Зміна цільового призначення та припинення права постійного користування земельними ділянками наукових установ, підприємств та організацій НААН, що віднесені до особливо цінних земель, допускається лише для розміщення на них об`єктів, що визначені Земельним кодексом України та в порядку, встановленому законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» Національна академія наук України, галузеві академії наук є суб`єктами управління об`єктами державної власності.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» об`єкти державної власності за рішенням Кабінету Міністрів України передаються Національній академії наук України, галузевим академіям наук у безстрокове безоплатне користування.

Національна академія наук України, галузеві академії наук, яким державне майно передано в безстрокове безоплатне користування, виконують щодо цього майна функції, передбачені пунктами 1, 3-11, 14, 15, 18-38 статті 6 цього Закону, за винятком повноважень, що стосуються утворення господарських структур.

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» дія цього Закону не поширюється на управління об`єктами власності Українського народу, визначеними частиною першою статті 13 Конституції України, а також на здійснення прав інтелектуальної власності та корпоративні права, що виникли внаслідок участі державних наукових (науково-дослідних, науково-технологічних, науково-технічних, науково-практичних) установ та державних університетів, академій, інститутів у створенні господарських товариств шляхом внесення до статутного капіталу такого товариства майнових прав інтелектуальної власності, що належать цим установам та навчальним закладам.

Згідно з ч.1 ст.13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

З наведених правових норм слід дійти висновку, що Національна академія агарних наук України є суб`єктом управління державним майно, яке передане в безстрокове безоплатне користування Національній академії наук України, галузевим академіям наук, окрім земельних ділянок, розпорядження та управління якими здійснюється відповідно до норм Земельного кодексу України.

Спірна земельна ділянка відноситься до земель сільськогосподарського призначення державної власності і розташована на території Іванівської сільській раді Чернігівського району і області.

Відповідно до ч.4 ст.122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до пункту 7 Положення (Положення про державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15) Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Реалізацію повноважень Держгеокадастру на території Чернігівської області здійснює Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області.

Таким чином, уповноваженим державою органом на здійснення захисту її інтересів у спірних земельних правовідносинах є виключно Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області.

Водночас, Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області є відповідачем, оскільки оскаржуєтся виданий ним наказ.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 45 ГПК України позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами ж є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

ГПК України взагалі не передбачає можливості поєднання сторін судового процесу в одній особі, не передбачає цей Кодекс і поняття "неналежний позивач", не визначає й механізму заміни останнього, позаяк положення Кодексу спрямовані на вирішення спору, якого не може бути із "самим собою".

Схожі по своїй суті висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі 698/119/18, постанові Верховного Суду від 12.01.2021 у справі 922/526/19.

Враховуючи те, що визначення позивачем та відповідачем однієї і тієї ж особи - Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області створить парадоксальну ситуацію, а тому, прокурор у такому випадку звернувся до суду як самостійний позивач.

В матеріалах справи наявний лист прокурора на адресу відповідача від 09.12.2020 у якому прокурором на підставі ст.23 Закону України «Про прокуратуру», просив до 15.12.2020 надати інформацію щодо підстав для проведення інвентаризації земельної ділянко площею 151,5097 га та віднесення її до земель запасу, оскільки у розпорядженні управління була наявна інформація про перебування її у користуванні державного підприємства.

З вказаного листа відповідачу повинно було стати відомо про незаконність своїх дій та порушення інтересів держави, однак протягом розумного строку він не вчинив жодних дій для усунення порушення, заперечує позов у суді, що кваліфікується судом як бездіяльність.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для представлення прокурором інтересів держави у даній справі.

Посилання відповідача на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 02.09.2021 у справі №927/563/21 за позовом Керівника Колелецької окружної прокуратури в інтересах держави в особі позивачів: Національної академії аграрних наук України, Державного підприємства «Дослідне господарство «Чернігівське» Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України, до відповідача Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, про визнання незаконним та скасування наказу, повернення земельної ділянки, якою позов залишено без розгляду, не заслуговують на увагу, оскільки у справі №927/1016/21 прокурор звернувся до суду в інтересах держави як самостійний позивач з підстав, які наведені судом вище, а не у інтересах державного підприємства.

Обставини справи встановлені судом, оцінка аргументів та нормативноправове обґрунтування.

Згідно державного акта на право постійного користування землею серії ЧН № 00134, виданого відповідно до розпорядження районної Ради народних депутатів від 09.10.1995 № 338, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на праві постійного користування землею за №70, Дослідному господарству «Чернігівське» об`єднання «Саделіта» надано у постійне користування для науково-дослідного та сільськогосподарського використання 717,4 га землі в межах згідно з планом землекористування.

До земельної ділянки, переданої у постійне користування, входить земельна ділянка площею 161 га на території Іванівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області.

Відповідно п.п. 1.1, 1.4 Статуту Державне підприємство «Дослідне господарство «Чернігівське» Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України» є правонаступником в частині майна, землі, майнових та немайнових прав і зобов`язань Державного підприємства «Дослідне господарство «Чернігівське» Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України».

Підприємство створене наказом Міністерства сільського господарства України від 28.11.1991 № 74/278. Наказом Української академії аграрних наук від 03.11.2006 № 117 «Про найменування установ, підприємств та організацій Української академії аграрних наук» підприємству визначено назву - Державне підприємство «Дослідне господарство «Чернігівське» Інституту садівництва УААН».

Діюче найменування підприємства визначене постановою Президії Національної академії аграрних наук України від 26.11.2014 (протокол № 21) «Про зміну підпорядкування Державного підприємства «Дослідне господарство «Чернігівське» Інституту сільського господарства Північного Сходу НААН» та наказом НААН від 01.12.2014 № 252 «Про зміну підпорядкування Державного підприємства «Дослідне господарство «Чернігівське».

Згідно з п. 2.1. Статуту ДП ДГ «Чернігівське» ІС НААН підприємство, як юридична особа, є державним сільськогосподарським підприємством, яке створене з метою організаційно-господарського забезпечення Науковій установі умов для своєчасного та високоякісного проведення наукових досліджень та їх апробації, виробництва оригінального, елітного та репродукційного насіння сільськогосподарських культур і саджанців, вирощування племінного молодняка худоби та птиці.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 24.01.2020 №25-1367/14-20-сг наказано провести за рахунок коштів Державного бюджету у 2020 році державну інвентаризацію земель на території Чернігівської області загальною площею 31509 га несформованих земельних ділянок державної власності та земельних ділянок державної власності, відомості про які відсутні у Державному земельному кадастрі шляхом формування земельних ділянок для наповнення Державного земельного кадастру.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 27.05.2020 №25-9331/14-20-сг внесено зміни до наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 24.01.2020 №25-1367/14-20-сг, а саме, доповнено п.1. підпунктами, згідно з якими ТОВ «КИЇВЗЕМ» надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель державної власності на території Чернігівської області, відомості про які відсутні у Державному земельному кадастрі, згідно з додатком 1; наказано «КИЇВЗЕМ» провести роботи із землеустрою щодо інвентаризації земель державної власності у встановленому законом порядку відповідно до плану-графіку, поданому у додатку 2; наказано ТОВ «КИЇВЗЕМ» подати на погодження та затвердження розроблену технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель державної власності відповідно до вимог чинного законодавства.

ТОВ «КИЇВЗЕМ» на підставі вищевказаного наказу Держгеокадастру було розроблено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності площею 151,5097 га, розташованої за межами с. Красне Іванівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області.

Оспорюваним наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області №190-ІЗ від 07.10.2020 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності площею 151,5097 га, в тому числі 151,5097 га пасовищ (кадастровий номер :07:000:0003), що розташована за межами населеного пункту с. Красне на території Іванівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області та перебуває в запасі.

На підставі технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель ТОВ «КИЇВЗЕМ» від 02.06.2020 до Державного земельного кадастру внесено відомості про земельну ділянку кадастровий номер :07:000:0003, загальною площею 151,5097 га з цільовим призначенням: землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам).

ДП ДГ «Чернігівське» ІС НААН подало до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області клопотання від 26.11.2020 №Д-19724/17-20 про надання дозволу на розроблення технічної документації по встановленню (відновленню) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) загальною площею 161,0 га, яка перебуває в постійному користуванні науково-дослідного та сільськогосподарського використання згідно державного акту на право постійного користування землею ЧН №00134.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 24.01.2020 №190-ІЗ від 07.10.2020 надано згоду ДП ДГ «Чернігівське» ІС НААН на розроблення технічної документації по встановленню (відновленню) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) загальною площею 161,0 га, яка перебуває в постійному користуванні науково-дослідного та сільськогосподарського використання згідно державного акту на право постійного користування землею ЧН №00134, про що повідомлено ДП ДГ «Чернігівське» ІС НААН листом від 17.09.2021 №8-25-0.3-3612/1/2-21.

Листом від 17.09.2021 №18-25-0.332-3612/2/2-21 Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області повідомлено про дані обставини Іванівську сільську раду Чернігівського району Чернігівської області та звернено увагу на не допущення розпорядження вказаною земельною ділянкою, як такою, яка не може перебувати у комунальній власності.

Прокурор вважає, що наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 07.10.2020 № 190-ІЗ, яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності площею 151,5097 га, в тому числі пасовищ 151,5097 га (кадастровий номер :07:000:0003), що розташована за межами населеного пункту с. Красне на території Іванівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, підлягає визнанню незаконним та скасуванню у судовому порядку, як такий, що прийнятий з порушенням вимог Конституції України, Земельного кодексу України, Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їхнього майна».

Зазначає, що вказаним наказом віднесено до земель запасу земельну ділянку, яка перебуває на праві постійного користування Державного підприємства «Дослідне господарство «Чернігівське» Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України», чим фактично позбавлено Підприємство права постійного користування, що є незаконним та грубо порушує права останнього.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд виходить з такого.

Статтями 13,14 Конституції України закріплено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За правилами статей 4, 5 Земельного кодексу України завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.

Стаття 80 ЗК України, закріплює суб`єктний склад власників землі, визначаючи, що громадяни та юридичні особи є суб`єктами права власності на землі приватної власності, територіальні громади є суб`єктами права власності на землі комунальної власності та реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, держава, реалізую чи право власності через відповідні органи державної влади, є суб`єктом права власності на землі державної власності.

Таким чином, земля як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, є об`єктом права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної чи комунальної власності.

Повноваження щодо розпорядження від імені власника земельної ділянки - держави, у тому числі, припинення права постійного користування та/або вилучення, належать центральному органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин, яким є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр).

Відповідно до пункту 7 Положення (Положення про державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15) Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Реалізацію повноважень Держгеокадастру на території Чернігівської області здійснює Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області.

Як вбачається з витягу з Державного земельного кадастру від 05.10.2020, спірна земельна ділянка площею 151,5097 га, кадастровий номер :07:000:0003, є земельною ділянкою сільськогосподарського призначення державної власності, цільове призначення: землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам).

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Земельного кодексу України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Статтею 84 Земельного кодексу України визначено, що у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Право власності на земельні ділянки, визнане за державою рішенням суду, реалізується органами виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, незалежно від органу, в особі якого судом визнане таке право за державою.

До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико- культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом; земельні ділянки, які використовуються для забезпечення діяльності Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України, інших органів державної влади, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Частиною 8 цієї статті передбачено, що Кабінет Міністрів України передає земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування, які не входять до складу адміністративно-територіальних одиниць, а також у користування земельні ділянки зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Земельна ділянка загальною площею 717,4 га, до якої входить земельна ділянка площею 161 га на території Іванівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області знаходиться у постійному користуванні у ДП «ДГ «Чернігівське» на підставі державного акта на право постійного користування землею серії ЧН № 00134, виданого відповідно до розпорядження районної Ради народних депутатів від 09.10.1995 № 338, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на праві постійного користування землею за №70.

Згідно з ч.1 та 4 ст.136 Господарського кодексу України право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності. Суб`єкт підприємництва, який здійснює господарську діяльність на основі права господарського відання, має право на захист своїх майнових прав також від власника.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно з вимогами ст. 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно з приписами ст. 373 Цивільного кодексу України, право власності на землю (земельну ділянку) набувається та здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до вимог ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а згідно вимог ч. 1 ст. 153 Земельного кодексу України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ст. ст. 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Згідно з ч.1 ст. 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005 у справі № 1-17/2005 за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92, пункту 6 розділу X «Перехідні положення» ЗК (справа про постійне користування земельними ділянками) вказав, що стаття 92 ЗК не обмежує і не скасовує чинне право постійного користування земельними ділянками, набуте громадянами в установлених законодавством випадках. Раніше видані державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними та підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб (Постанова Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 № 449 (чинна до 23.07.2013). При цьому обов`язок переоформлення права користування земельною ділянкою, передбачений пунктом 6 «Перехідних положень» ЗК, визнано неконституційним.

Таким чином, право постійного користування земельною ділянкою, набуте особою у встановленому законодавством порядку, відповідно до законодавства, що діяло на момент набуття права постійного користування, не втрачається та не підлягає обов`язковій заміні.

Право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених статтею 141 ЗК України, перелік яких є вичерпним. Дії органів державної влади та місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення суб`єкта права користування земельною ділянкою після державної реєстрації такого права поза межами підстав, визначених у ст. 141 цього Кодексу, є такими, що порушують право користування земельною ділянкою.

Громадяни та юридичні особи не можуть втрачати раніше наданого їм в установлених законодавством випадках права користування земельною ділянкою за відсутності підстав, встановлених законом. Така позиція відповідає висновку, викладеному в рішенні Конституційного Суду України від 22.09.2005 № 5-рп/2005.

Наведений правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.11.20.19 у справі № 906/392/18.

Отже, право користування земельною ділянкою, набуте у встановленому порядку до 01.01.2002 (набрання чинності Земельного кодексу України прийнятого 25.10.2001), не втрачається внаслідок його не переоформлення підприємством, яке за положеннями чинного Земельного кодексу України не може набувати права постійного землекористування, а зберігається за ним до приведення прав і обов`язків щодо такої земельної ділянки у відповідність до вимог чинного законодавства, у тому числі за правонаступником такого землекористувача (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 26.09.2011 у справі № 6-14цс11 та постанові Верховного Суду від 11.03.2020 у справі № 907/475/17).

Крім того, правові основи управління об`єктами державної власності закріплені Законом України «Про управління об`єктами державної власності». Пунктом 9 частини 1 ст. 3 наведеного Закону (у редакції, чинній на момент спірних правовідносин) визначено, що об`єктами управління державної власності, зокрема, є державне майно, передане в безстрокове безоплатне користування Національній академії наук України, галузевим академіям наук.

За частиною 1 ст. 4 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» суб`єктами управління об`єктами державної власності є, зокрема, Національна академія наук України, галузеві академії наук.

Згідно зі ст. 8 вказаного Закону Національна академія наук України, галузеві академії наук, яким державне майно передано в безстрокове безоплатне користування, виконують щодо цього майна функції, передбачені п. п. 1,3-11, 14-15, 18-38 ст. 6 цього Закону, за винятком повноважень щодо господарських структур.

У відповідності до п.п. 3.1 та 4.3 Статуту Державного підприємства «Дослідне господарство «Чернігівське» Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України», підприємство є державним комерційним унітарним підприємством, що діє на основі державної форми власності, як самостійний суб`єкт господарювання. Підприємство користується землею і іншими природними ресурсами відповідно до мети своєї діяльності та чинного законодавства.

Згідно п. 4.1 Статуту, майновий комплекс Підприємства складають усі матеріальні та нематеріальні активи, що обліковуються на балансі Підприємства і передані йому Академією на праві господарського відання, а також придбані Підприємством за рахунок коштів від фінансово-господарської діяльності та/або набуті іншим шляхом, не забороненим законодавством.

Пунктом 4.18 Статуту передбачено, що Підприємство може з дозволу Академії та в установленому нею порядку здавати в оренду нерухоме майно та приміщення, які обліковуються на балансі Підприємства і тимчасово не використовуються в науково-дослідних, виробничих та інших господарських цілях, на вигідних для Підприємства умовах на основі укладених договорів оренди майна, у тому числі нерухомого, керуючись чинним законодавством України про оренду державного майна.

Пунктом «а» ч. 1 ст. 141 ЗК України визначено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є добровільна відмова від права користування земельною ділянкою у випадках, передбачених цим Кодексом.

У разі добровільної відмови землекористувача, припинення права постійного користування земельною ділянкою, відповідно до ч. 3 ст. 142 ЗК України, здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки.

Разом з тим, судом встановлено, що ДП «ДГ «Чернігівське» не відмовлялось від права користування спірною земельною ділянкою, як це передбачено ст.ст. 141, 142 Земельного кодексу України.

Крім того, відповідно до абз.4 ст. 5 Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу» вилучення земельних ділянок Національної академії наук України та національних галузевих академій наук може здійснюватися лише за згодою Президії Національної академії наук України та президій національних галузевих академій наук відповідно до Земельного кодексу України.

При цьому, судом встановлено, що Національна академія наук України не надавала згоди ДП «ДГ «Чернігівське» на припинення права постійного користування спірною земельною ділянкою.

Відповідно до ч.2 ст.19 ЗК України земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області при прийнятті оспорюваного наказу віднесло до земель запасу земельну ділянку площею 151,5097 га, в тому числі пасовищ - 151,5097 га (кадастровий номер :07:000:0003), яка перебуває на праві постійного користування в ДП ДГ «Чернігівське», чим було порушено вимоги ст.ст. 15-1, 122, 141-149 Земельного кодексу України, ст.ст. 2, 4, 5 Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу», та фактично безпідставно позбавлено ДП ДГ «Чернігівське» право постійного користування вказаною земельною ділянкою.

Внаслідок прийняття Головним управлінням Держгеокадастру в Чернігівській області оскаржуваного наказу, порушено інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною земель, ефективного використання сільськогосподарських земель науково-дослідним закладом та виконання основної мети створення державного підприємства.

Відповідно до ст. 393 Цивільного кодексу України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Пунктом г частини 3 статті 152 ЗК України встановлено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до частини 1 статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Приписами статті 21 Цивільного кодексу України унормовано, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Враховуючи вищевикладене, вимога прокурора про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 07.10.2020 №190-ІЗ Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельних ділянок, яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності площею 151,5097 га, в тому числі пасовищ 151,5097 га (кадастровий номер :07:000:0003), що розташована за межами населеного пункту с. Красне на території Іванівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області та перебуває в запасі є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Заперечення позову з тих підстав, що відповідачем не приймалось рішення про припинення права постійного користування земельною ділянкою ДП ДГ «Чернігівське», в тому числі і з посиланням на лист від 17.09.2021 Іванівській сільській раді щодо не допущення розпорядження вказаною земельною ділянкою, судом до уваги не приймаються, оскільки в оспорюваним наказом земельну ділянку віднесено до земель запасу, що підтверджується і витягом з Державного земельного кадастру спірної земельної ділянки в якому вказано її цільове призначення: землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам).

Прокурор також просить зобов`язати відповідача вжити заходи з повернення державі в особі Національної академії аграрних наук України з правом постійного користування Державного підприємства «Дослідне господарство «Чернігівське» Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України» земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 151,5097 га, в тому числі пасовищ 151,5097 га (кадастровий номер :07:000:0003), що розташована за межами населеного пункту с. Красне на території Іванівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області.

Відповідно до ст.14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з ч.3 ст.46 ГПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

В установлений законом строк прокурором не подавалась заява щодо зміну предмету позову.

Способи захисту цивільних прав та інтересів встановлені ч.2 ст.16 ЦК України , ч.2 ст.20 ГК України.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 ч.2 ст.16 ЦК України).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц.

Прокурор ставить питання про зобов`язання відповідача вжиття заходів з повернення державі в особі Національної академії аграрних наук України з правом постійного користування Державного підприємства «Дослідне господарство «Чернігівське» Інституту садівництва Національної академії аграрних наук України» земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 151,5097 га, при цьому не зазначає спосіб захисту цих прав, які конкретно заходи він просить вжити. Вимога про зобов`язання відповідача вжити заходів з повернення державі земельної ділянки за висновком суду є не ефективною і задоволення такої вимоги не призведе до дійсного захисту інтересів держави без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії).

Відповідно до ч.1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред`явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до положень ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст. 77 ГПК України).

Згідно з ч.1 ст. 79 ГПК України, наявність обставин, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

На підставі викладеного позовні вимоги прокурора судом задовольняються частково.

Розподіл судових витрат.

Згідно з п.5 ч.1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує питання, зокрема, про розподіл між сторонами судових витрат.

Статтею 129 ГПК України передбачено, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 129, 233, 238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 07.10.2020 №190-ІЗ Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельних ділянок, яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності площею 151,5097 га, в тому числі пасовищ 151,5097 га (кадастровий номер :07:000:0003), що розташована за межами населеного пункту с. Красне на території Іванівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області та перебуває у запасі.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, проспект Миру, 14, м. Чернігів, , на користь Чернігівської обласної прокуратури судовий збір у розмірі 2270 грн (отримувач Чернігівська обласна прокуратура, , банк отримувача Державна казначейська служба України м. Київ, рахунок отримувача UA0006008).

В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення набирає законної сили в строк і в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду у строки визначені ст.256 Господарського процесуального кодексу України

Повний текст рішення складено 21.02.2022.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя Ю.В. Федоренко