РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2022Справа № 910/18834/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дом "ДНЛ Груп"

до Державного підприємства "Київський бронетанковий завод"

про стягнення 184 059, 00 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий Дом "ДНЛ Груп" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Київський бронетанковий завод" (далі-відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 184 059, 00 грн, з яких: 174 013, 20 грн - основного боргу, 3 671, 68 грн - інфляційних втрат, 958, 26 грн - 3 % річних та 5 415, 68 грн - пені.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки № КБТЗ/ПСПС/21/88 від 01.06.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.11.2021 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дом "ДНЛ Груп" залишено без руху. Встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Торговий Дом "ДНЛ Груп" строк для усунення недоліків позовної заяви.

07.12.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дом "ДНЛ Груп" надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви (надіслана засобаи поштового зв`язку - 03.12.2021).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.12.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, зокрема встановлено відповідачу строк протягом п`яти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подачі заяви з обгрунтованими запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (у разі їх наявності).

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

06.01.2022 через відділ автоматизованого документообігу суду відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому повідомляє що відповідно до платіжного доручення № 2902 від 20.12.2021 відповідачем перераховано на рахунок позивача кошти у розміі 174 013, 21 грн, тобто відповідачем добровільно погашено суму основного боргу. Крім того, відповідач заперечує проти стягнення пені, оскільки остання не передбачена договором та просить суд задовольнити позовні вимоги лише в частині стягнення 3 671, 68 грн - інфляційних втрат, 958, 26 грн - 3 % річних.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.06.2021 між Державним підприємством "Київський бронетанковий завод" (далі - покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий Дом "ДНЛ Груп" (далі - постачальник) укладено договір поставки № КБТЗ/ПСПС/21/88, умовами якого передбачено, що постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупцю товар, зазначений у додатках до даного договору (специфкаціях), а покупець зобов`язується прийняти його та оплатити згідно даного договору.

Згідно п. 3.1. договору, постачальник здійснює поставку товару на умовах зазначених у специфікаціях, відповідно до офіційних правил тлумачення термінів «Інкотермс» у редакції 2010 р.

Відвантаження товару проводиться у строки зазначені у специфікаціях. Датою поставки товару вважається дата підписання покупцем видаткової накладної. На отриманий товар покупець повинен видати постачальнику довіреність (п. 3.2. договору).

Відповідно до п. 4.1. договору, сума даного договору складається із вартості всього товару, який буде поставлено по даному договору, що зазначається у специфікаціях.

Згідно п. 5.1. договору, оплата товару по даному договору здійснюється покупцем шляхом 100 % відстрочки, протягом 21 календарного дня з моменту постачання товару, якщо інше не зазначено у додатках до даного договору (специфікаціях).

Термін дії даного договору встановлюється з моменту його підписання до 31.12.2021 року, в частині поставок продукції, а в частині оплати - до повного виконання. Якщо за 20 календарних днів до закінчення строку дії договору жодна із сторін не повідомить іншу сторону про розірвання договору, його строк продовжується на кожен наступний рік на таких самих умовах (п. 12.1. договору).

Додатком № 1 до договору № КБТЗ/ПСПС/21/88 від 01.06.2021 сторони погодили специфікацію № 1 від 01.06.2021, відповідно до якої постачання та оплата продукції здійснюється сторонами за цінами та на умовах даної специфікації, а саме вартість товару: круг 25 сталь 38ХС; круг 26 сталь 38ХС; круг 32 сталь 38ХС; круг 36 сталь 38ХС; круг 53 сталь 38ХС; круг 56 сталь 38ХС; круг 60 сталь 38ХС складає 62 937, 60 грн.

Також, сторони погодили специфікацію № 2 від 05.08.2021 до договору № КБТЗ/ПСПС/21/88 від 01.06.2021, відповідно до якої постачання та оплата продукції здійснюється сторонами за цінами та на умовах даної специфікації, а саме вартість товару: круг 110 ст. 40Х складає 169 677, 00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивачем було поставлено відповідачеві товар на загальну суму 236 168, 12 грн, що підтверджується видатковими накладними № 4027 від 08.06.2021 на суму 62 154, 91 грн та № 5684 від 17.08.2021 на суму 174 013, 21 грн, які підписані представниками сторін та містять печатку підприємств, а також товарно-транспортною накладною № Р5684 від 17.08.2021. Товар за вказаними видатковими накладними отримано представником відповідача на підставі довіреності № 423 від 07.06.2021 та довіреності № 604 від 12.08.2021.

Проте, відповідач за поставлений товар розрахувався частково на суму 62 154, 91 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1820 від 18.06.2021, внаслідок чого за Державним підприємством "Київський бронетанковий завод" утворилась заборгованість у розмірі 174 013, 20 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконує свої зобов`язання щодо оплати поставленого товару, зокрема, щодо погашення заборгованості, у зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача борг у сумі 174 013, 20 грн.

Крім того, за несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов`язань, позивач просить суд стягнути з відповідача 5 415, 68 грн - пені за період з 07.09.2021 по 12.11.2021, 958, 26 грн - 3 % річних за період з 07.09.2021 по 12.11.2021 та 3 671, 68 грн - інфляційних втрат за період з 07.09.2021 по 12.11.2021.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що позивачем на виконання умов договору позивачем було поставлено відповідачеві товар на загальну суму 236 168, 12 грн, що підтверджується видатковими накладними № 4027 від 08.06.2021 на суму 62 154, 91 грн та № 5684 від 17.08.2021 на суму 174 013, 21 грн, які підписані представниками сторін та містять печатку підприємств, а також товарно-транспортною накладною № Р5684 від 17.08.2021.

Відповідно до ст. 691 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Згідно ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною другою статті 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідач за поставлений товар розрахувався частково на суму 62 154, 91 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1820 від 18.06.2021, внаслідок чого за Державним підприємством "Київський бронетанковий завод" утворилась заборгованість у розмірі 174 013, 20 грн.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до п. 5.1. договору, оплата товару по даному договору здійснюється покупцем шляхом 100 % відстрочки, протягом 21 календарного дня з моменту постачання товару, якщо інше не зазначено у додатках до даного договору (специфікаціях).

Таким чином, враховуючи умови п. 5.1. договору та приписи ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, суд зазначає що за видатковою накладною № 5684 від 17.08.2021 на суму 174 013, 21 грн строк оплати настав 07.09.2021, та, починаючи з 08.09.2021 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що після відкриття провадження у справі відповідачем здійснено оплату заборгованості за договором поставки № КБТЗ/ПСПС/21/88 від 01.06.2021, а саме 20.12.2021 перераховано позивачу кошти у розмірі 174 013, 21 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2902 від 20.12.2021.

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі № 910/18834/21 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України в частині стягнення основного боргу у розмірі 174 013, 20 грн., які були сплачені відповідачем в рахунок погашення заборгованості після відкриття провадження у справі, за відсутністю предмету спору.

Таким чином, на день прийняття рішення у справі поставлений позивачем товар за договором № КБТЗ/ПСПС/21/88 від 01.06.2021 оплачений відповідачем у повному обсязі.

Крім того, за несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов`язань, позивач просить суд стягнути з відповідача 5 415, 68 грн - пені за період з 07.09.2021 по 12.11.2021, 958, 26 грн - 3 % річних за період з 07.09.2021 по 12.11.2021 та 3 671, 68 грн - інфляційних втрат за період з 07.09.2021 по 12.11.2021.

Так, статтею 611 Цивільного кодексу України зазначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Крім зазначених у частині другій цієї статті господарських санкцій, до суб`єктів господарювання за порушення ними правил здійснення господарської діяльності застосовуються адміністративно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин, а адміністративно-господарські санкції - уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

У відповідності до ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного Банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно зі статтею 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. (стаття 547 Цивільного кодексу України)

Відповідно до вищезазначених норм чинного законодавства України, для застосування пені за порушення грошового зобов`язання договором мають бути визначені випадки, розмір та порядок їх застосування.

Тож, неустойка (пеня та штраф) є договірною санкцію, розмір якої визначається за домовленістю сторін, якщо інше не визначено законом. В свою чергу, укладений сторонами договір про надання послуг не містить умов, які б передбачали нарахування замовнику неустойки за порушення грошового зобов`язання, а саме прострочення оплати виконаних робіт.

Оскільки між сторонами угода щодо стягнення пені не укладена, а частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України передбачено обмеження нарахування пені за весь час користування чужими грошовими коштами обліковою ставкою НБУ, якщо вона передбачена умовами укладеного між сторонами договору, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені у розмірі 5 415, 68 грн - пені за період з 07.09.2021 по 12.11.2021, задоволенню не підлягають.

Такі висновки суду узгоджуються з висновками Верховного Суду у постановах від 22.05.2018 у справі №926/2733/16 та від 14.02.2018 у справі №904/1858/16, а також з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах від 20.12.2010 у справі №3-41гс10, від 28.02.2011 у справі №3-11гс11, від 04.02.2014 у справі №903/610/13.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 958, 26 грн - 3 % річних за період з 07.09.2021 по 12.11.2021 та 3 671, 68 грн - інфляційних втрат за період з 07.09.2021 по 12.11.2021, суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань №14 від 17.12.2013 року).

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Разом із тим, суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Крім того, необхідно враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справі № 924/312/18 від 13.02.2019 р., у справі № 910/5625/18 від 24.04.2019 р., у справі №910/21564/16 від 10.07.2019 р.

Судом перевірено правильність наданих позивачем розрахунків 3% річних та інфляційних втрат і встановлено, що позивачем допущено помилку у визначенні періоду нарахування, оскільки як зазначено судом вище прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання відбулося починаючи з 08.09.2021 та, відповідно, у розмірі нарахування 3% річних, при цьому розмір інфляційних втрат визначений позивачем вірно.

За розрахунком суду, обґрунтованою є сума 3% річних у розмірі 943, 96 грн яка розрахована з моменту виникнення прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 08.09.2021 по 12.11.2021 нараховані на суму боргу 174 013, 20 грн та сума інфляційних втрат у розмірі 3 671, 68 грн - інфляційних втрат за період з 08.09.2021 по 12.11.2021.

З огляду на викладене, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Таким чином, враховуючи, що спір у даній справі виник внаслідок неправильних дій відповідача, приймаючи до уваги часткове задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, п. 2 ч. 1 ст. 231, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі № 910/18834/21 закрити на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України в частині стягнення 174 013, 20 грн. основного боргу за відсутністю предмету спору.

2. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дом "ДНЛ Груп" - задовольнити частково.

3. Стягнути з Державного підприємства "Київський бронетанковий завод" (вул. Бориспільська, буд. 34-А, м. Київ, 02093, ідентифікаційний код - 14302667) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дом "ДНЛ Груп" (вул. Дементьєва, буд. 12, квартира 30, м. Дніпро, 49000, ідентифікаційний код - 35395547) 943 (дев`ятсот сорок три) грн 96 коп. - 3 % річних, 3 671 (три тисячі шістсот сімдесят одну) грн 68 коп. - інфляційних втрат та 1 268 (одну тисячу двісті шістдесят вісім) грн 54 коп. - судового збору.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду або через відповідний місцевий господарський суд.

Суддя С. О. Щербаков