РІШЕННЯ

Іменем України

16 лютого 2022 року м. Чернігівсправа №927/43/22
Господарський суд Чернігівської області, в складі судді Романенко А.В., за участю секретаря судового засідання Солончевої О.П., за правилами спрощеного позовного провадження, в відкритому судовому засіданні розглянуто справу

за позовом: Державної установи "Чернігівська виправна колонія (№44)",

вул. Промислова, 38, м. Чернігів, 14014; e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1; ІНФОРМАЦІЯ_2;

до відповідача: Державної установи "Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України", вул. Юрія Іллєнка, 81, м. Київ, 04050;

e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_3;

в особі: філії Державної установи "Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України" в Чернігівській області, вул. Реміснича, 2, м. Чернігів, 14000;

e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_4;

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях, пр-т. Голосіївський, 50, м. Київ, 03039;

предмет спору: про стягнення 163362,07грн

за участю повноважних представників сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: не прибув;

від третьої особи: не прибув.

У судовому засіданні 16.02.2022, Господарським судом Чернігівської області, на підставі частини 1 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

11.01.2022, Державною установою "Чернігівська виправна колонія (№44)", подано позов до Державної установи "Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України", в особі філії Державної установи "Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України" в Чернігівській області про відшкодування 163362,07грн витрат на утримання орендованого майна, розрахованих за період з 01.01.2019 по 31.12.2019.

Позовні вимоги обґрунтовано порушенням відповідачем умов договору оренди №27-19 нерухомого майна, що належить до державної власності від 02.05.2019 (надалі - Договір), зокрема, ухилення від відшкодування витрат на утримання орендованих приміщень протягом 2019 року.

Позов подано до Господарського суду Чернігівської області, в порядку частини 3 статті 29, частини 3 статті 30 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), за місцезнаходженням філії Державної установи "Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України" в Чернігівській області (код ЄДРПОУ ВП 42378462; адреса реєстрації: вул. Реміснича, 2, м. Чернігів, 14000), оскільки спір виник з діяльності останнього, та пов`язаний з утриманням нерухомого майна, що орендувалось на підставі вказаного Договору.

Ухвалою суду від 17.01.2022 дану позовну заяву прийнято до розгляду; відкрито провадження в справі №927/43/22 за правилами спрощеного позовного провадження; судове засідання призначено на 07.02.2022; учасникам справи встановлено строки для подачі до суду заяв по суті заявлених вимог, зокрема відповідачу - 15 календарних днів з дня отримання ухвали суду, для подачі відзиву на позов, у порядку статей 165, 178, 251 ГПК України.

Відповідач, в установлений строк, скористався правом на подання відзиву на позов, у прохальній частині якого заявлено клопотання про розгляд справи за відсутності його повноважного представника, яке не заперечено представником позивача, судом задоволено.

07.02.2022, судом відкладено судове засідання з розгляду спору по суті на 16.02.2022 за усним клопотанням позивача, з метою недопущення порушення процесуальних прав останнього, з огляду на намір подати в установлений судом строк письмову відповідь на відзив, про що відповідач повідомлений в порядку статей 120, 121 ГПК України.

Також, ухвалою суду від 07.02.2022, у порядку частини 2 статті 50 ГПК України, до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача залучено Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях (код ЄДРПОУ код 43173325), правонаступника прав та обов`язків Регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області (), орендодавця за Договором оренди №27-19 нерухомого майна, що належить до державної власності від 02.05.2019.

Позивач скористався правом на подання відповіді на відзив в установлений судом строк.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача скористалась правом на подання письмових пояснень по суті спору.

16.02.2022, у судове засідання повноважні представники сторін та третьої особи не прибули, про дату, час та місце судового розгляду спору повідомлені за адресами їх державної реєстрації, про що свідчать наявні матеріали справи.

Натомість, на адресу суду від позивача надійшло клопотання про повторне відкладення розгляду спору на іншу дату, з огляду на неможливість прибуття його представника в судове засідання, оскільки особа, яка здійснює юридичний супровід даної справи перебуває на лікарняному.

Судом відхилено дане клопотання позивача про відкладення судового засідання на іншу дату, в зв`язку з неможливістю прибуття його представника до суду, оскільки, за приписами статті 56 ГПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника. Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Тобто, неможливість прибуття Масляної О.М. (юрисконсульта ДУ «Чернігівська виправна колонія (№44)») у судове засідання 16.02.2022, не позбавляло позивача як юридичну особу права представляти свої інтереси в суді в особі керівника або скористатись професійною правовою допомогою адвоката.

Судом взято до уваги, що розгляд даної справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження, в той час як усі учасники спору скористались правом на подачу до суду письмових заяв по суті спору, в тому числі позивач - правом на подання письмової відповіді на відзив, у порядку статей 166, 184 ГПК України. Явка представника позивача в судові засідання 07.02.2022 та 16.02.2022 обов`язковою не визнавалась.

За висновком суду, неприбуття в судове засідання повідомлених належним чином учасників спору, не є перешкодою для вирішення спору по суті, за наявними матеріалами справи, з огляду на приписи частини 1 статті 202 ГПК України.

Відповідач у відзиві на позов проти задоволення позову заперечував, посилаючись на відсутність правових підстав для покладення на нього витрат на утримання орендованих приміщень за 2019 рік, оскільки в спірному періоді між сторонами був відсутній договір на відшкодування вартості комунальних послуг. Водночас, положення діючого Договору оренди нерухомого майна не передбачали порядку, строків, конкретного розміру таких витрат орендаря. Натомість, у п.5.9. Договору оренди встановлено, що відшкодування витрат орендаря на утримання орендованого приміщення мало бути врегульовано шляхом укладення відповідного договору з балансоутримувачем (що ні в добровільному порядку, ні в судовому поряду між сторонами укладений не був). Звертав увагу на відсутність у матеріалах справи належних доказів на підтвердження обсягу та вартості спожитих послуг у спірному періоді, що сторонами не узгоджувались.

Позивач, у відповіді на відзив, спростовуючи заперечення відповідача зазначав, що вважає, що договір відшкодування витрат від 22.05.2019 укладений сторонами в спрощений спосіб, шляхом направлення відповідного проєкту відповідачу, а тому обсяг послуг, вартість яких має бути ним відшкодована, узгоджена сторонами.

Третя особа в письмових поясненнях по суті спору заявлений позов підтримала, вважає, що відповідач, як орендар спірних приміщень, має відшкодувати вартість комунальних послуг, спожитих упродовж 2019 року.

Розглянувши подані документи і матеріали, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

02.05.2019, між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Чернігівській області (правонаступником прав та обов`язків якого є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях, третя особа в справі) (Орендодавець за Договором) та Державною установою «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» (Орендар за Договором, відповідач) укладено договір оренди №27-19 нерухомого майна, що належить до державної власності (надалі - Договір оренди №27-19), за умовами якого (пункти 1.1., 1.2.) Орендодавець передав, а Орендар прийняв у строкове платне користування, без права передачі в суборенду та приватизації, державне нерухоме майно - нежитлові приміщення загальною площею 654,7м.кв. на першому та другому поверхах у двоповерховій будівлі «Гуртожиток - медчастина» та нежитлового приміщення загальною площею 32,9м.кв. на третьому поверсі триповерхової «Адміністративної будівлі» (надалі - майно), розташовані за адресою: м. Чернігів, вул. Промислова, 38, що перебувають на балансі Державної установи «Чернігівська виправна колонія (№44)» (надалі - Балансоутримувач, позивач у справі), вартість якого визначена згідно з актом оцінки на 01.03.2019 і за залишковою вартістю становить: нежитлових приміщень будівлі «Гуртожиток - медчастина» - 55893,27грн; нежитлового приміщення будівлі «Адміністративної будівлі» - 625,76грн (без ПДВ).

Майно передається в оренду для розміщення медичної частини №44 філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально - виконавчої служби України» в Чернігівській області.

Сторони, в пунктах 2.1., 10.1. Договору погодили, що Орендар вступає в строкове платне користування майном у термін, указаний в Договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього Договору та акту приймання-передачі майна. Відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) умови Договору застосовуються до відносин між сторонами, які виникли до його укладення, а саме з 01.01.2019.

Факт приймання - передачі об`єкту оренди в строкове оплате користування відповідача підтверджується трьохстороннім актом, що підписаний 02.05.2019 Орендодавцем та Орендарем, за погодженням з Балансоутримувачем.

Виходячи з умов п.5.9. Договору оренди №27-19, на Орендаря покладений обов`язок здійснювати витрати, пов`язані з утриманням орендованого майна, зокрема, протягом 15 робочих днів після підписання цього Договору укласти з Балансоутримувачем орендованого майна договір про відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг Орендарю або укласти договори безпосередньо з постачальниками комунальних послуг.

Договір оренди №27-19 укладено строком на 2 роки 11 місяців, що діє з моменту його підписання до 29.11.2021, включно. У разі якщо уповноважений орган управління майном не попередив Орендаря про намір використовувати майно для власних потреб за три місяці до закінчення строку дії цього Договору, Орендар, який належним чином виконував свої обов`язки за цим Договором, має право продовжити його на новий строк відповідно до вимог цього Договору. В разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього Договору або зміну його умов, після закінчення строку його дії, протягом одного місяця, цей Договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором. Зазначені дії оформляються договором про внесення змін до цього Договору, який є його невід`ємною частиною (пункти 10.1., 10.4. Договору оренди №27-19).

Враховуючи, що строк, на який укладено Договір оренди №27-19, закінчився (діяв по 29.11.2021), за відсутності належних доказів на підтвердження пролонгації цього правочину (шляхом укладення сторонами додаткової угоди до нього, як це передбачено в абз. 2 п.10.4.), суд дійшов висновку, що Договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №27-19 від 02.05.2019 припинив свою дію.

Відповідач не спростовує факт користування орендованими приміщеннями впродовж 2019 року на підставі Договору оренди №27-19 від 02.05.2019, натомість зазначає про невиконання його умов (п.5.9.) в частині укладення договору з балансоутримувачем на відшкодування витрат на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг у 2019 році. Водночас, будь-які інші договори, укладені між ним та надавачами комунальних послуг, що фактично споживались, відповідачем до суду не надано.

Матеріалами справи підтверджується, що 17.01.2020, позивач звертався до відповідача з вимогою від 16.01.2020 №20/191 щодо укладення договору щодо відшкодування комунальних послуг згідно з п.5.9. договору оренди №27-19 від 02.05.2019, просив відшкодувати фактичні витрати починаючи з 01.01.2019. До вказаної вимоги позивачем додано проєкт договору на відшкодування комунальних послуг від 22.05.2019, до укладення якого спонукав відповідача.

Доказів на підтвердження направлення відповідачу претензій від 22.05.2019 №17/3493 та від 16.08.2019 №17/4677 (аналогічного змісту до попередньої) до матеріалів справи позивачем не надано, відтак зміст цих документів залишено судом поза увагою.

У подальшому позивач звертався до відповідача з претензіями від 20.03.2020 №20/1002 та від 21.05.2020 №20/1670, що отримані відповідачем 20.03.2020 та 22.05.2020 відповідно, в яких просив останнього розрахуватись за комунальні послуги вартістю 163362,07грн, що фактично спожиті впродовж 2019 року за Договором від 22.05.2019.

У відповідь на претензію від 21.05.2020 №20/1670, відповідач, листом від 29.05.2020 №322/ЧГ-20 повідомив, що між РВ ФДМ України по Чернігівській області та ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВС України» укладено договір оренди нерухомого майна від 02.05.2019 №27-19, за яким відшкодування вартості комунальних послуг повинно бути розпочато з 01.01.2019, однак видатків на цю мету в кошторисі філії не передбачено, в зв`язку з чим договір на відшкодування вартості комунальних послуг між ним та позивачем укладено лише в 2020 році. Філія є розпорядником бюджетних коштів третього рівня, відтак не має змоги здійснити відповідні виплати за 2019 рік.

Судом установлено, що договір на відшкодування комунальних послуг за 2019 рік, всупереч умовам, погодженим між Орендодавцем та Орендарем (п.5.9. Договору оренди №27-19 від 02.05.2019), між Орендарем та Балансоутримувачем ані в добровільному, ані в судовому порядку укладено не було. Договір відшкодування комунальних послуг від 22.05.2019, на який посилається позивач у позовній заяві, є одностороннім та відповідачем не підписаний, відтак умови цього Договору судом не можуть братись до уваги.

Звертаючись з позовом до суду, з вимогою про відшкодування вартості комунальних послуг спожитих відповідачем, як фактичним користувачем орендованого приміщення впродовж 2019 року, позивач (Балансоутримувач) просить стягнути на свою користь 163362,07грн, з них: 96471,85грн (з ПДВ) вартість послуг з постачання теплової енергії; 64134,60грн (з ПДВ) вартість послуг з постачання та розподілу електричної енергії; 2755,62грн (з ПДВ) вартість послуг з водопостачання та водовідведення. При цьому, при визначенні обсягу та вартості спожитих послуг, позивач керувався умовами додатку №1 до договору відшкодування комунальних послуг від 22.05.2019, що складений ним в односторонньому порядку.

Додатково, позивач звертав увагу на висновки Управління Північного офісу Держаудитслужби в Чернігівській області в акті від 02.03.2020 №08-30/02 ревізії фінансово-господарської діяльності ДУ «Чернігівська виправна колонія (№44)», за період з 01.03.2017 по 31.12.2019, у розділі 6 якого зафіксовано, що станом на 01.01.2020 у формі №2д «Звіт про надходження та використання коштів загального фонду» за КПКВК 3601020 «Виконання покарань установами і органами Державної кримінально-виконавчої служби України» завищено касові видатки за КЕКВ 2271 - 96471,85грн, за КЕКВ 2273 - 64134,60грн, за КЕКВ 2272 - 2755,62грн.

У порушення абз.1 п.3 Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою КМУ від 04.10.1995 №786 (зі змінами), частин 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), статті 629 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) та п.5.9. Договору №27-19, ДУ «Чернігівська виправна колонія (№44)» здійснило зайві витрати в 2019 році з загального фонду бюджету за КПКВК 3601020 «Виконання покарань установами і органами Державної кримінально - виконавчої служби України» на загальну суму 163362,07грн.

Враховуючи, що відповідач у добровільному порядку не компенсував вартість комунальних послуг, спожитих упродовж 2019 року, позивач звернувся до суду з даним позовом.

За частиною 1 статті 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992 №2269-ХІІ (у редакції чинній на час укладення договору оренди №27-19), орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992 №2269-ХІІ (у редакції чинній на час існування спірних правовідносин), орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються для об`єктів, що перебувають у державній власності, Кабінетом Міністрів України.

За пунктом 3 Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу (затвердженої постановою КМУ від 04.10.1995 №786, діючої на час існування спірних правовідносин), до плати за оренду індивідуально визначеного майна не включаються витрати на утримання орендованого майна та плата за послуги, які відповідно до укладених угод зобов`язуються надавати орендарю державне підприємство, організація, господарське товариство, на балансі яких перебуває це майно.

Відповідно до п.5.9. Договору оренди №27-19 сторони встановили, що відповідач зобов`язаний здійснювати витрати, пов`язані з утриманням орендованого майна, зокрема, протягом 15 робочих днів після підписання цього Договору укласти з Балансоутримувачем орендованого майна договір про відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг Орендарю або укласти договори безпосередньо з постачальниками комунальних послуг.

Відповідач, у порушення погоджених умов, договір з Балансоутримувачем на відшкодування витрат з утримання орендованого майна в спірному періоді не уклав; так само у нього були відсутні прямі договори з суб`єктами господарювання, що надавали житлово-комунальні послуги по об`єкту оренди.

Натомість, відповідач не заперечував, що впродовж 2019 року він, як орендар нежитлових приміщень, був кінцевим споживачем послуг з теплопостачання, розподілу та поставки електроенергії, послуг з водопостачання та водовідведення, що надані йому за рахунок позивача, як балансоутримувача цих приміщень, на бездоговірній основі.

За п.5 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09.11.2017 (у редакції чинній на час існування спірних правовідносин) житлово-комунальні послуги є результатом господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Суб`єктами цього Закону є, зокрема, виконавець комунальних послуг та індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальні послуги для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (статті 1, 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09.11.2017).

Отже, положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09.11.2017 регулюють правовідносини з надання житлово-комунальних послуг не лише споживачам - власниками житлових приміщень, але й споживачам, які не є власниками нежитлових приміщень.

Виходячи зі змісту п.2 частини 1 статті 5 цього Закону, до комунальних послуг належать: послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

За частиною 1 статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

У той же час, відповідно до п.1 частини 1 статті 7 цього Закону, споживачеві надано право, зокрема одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, такому праву прямо відповідає визначений п.5 частини 2 цієї статті обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги в строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, за зазначеними нормами, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Наведене узгоджується зі змістом абз.2 частини 1 статті 9 Закону №2189-VIII від 09.11.2017, за яким споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Верховний Суд у постанові від 26.09.2018 у справі №750/12850/16-ц, у постанові від 06.11.2019 у справі №642/2858/16, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07.07.2020 у справі №7128916/17-ц дійшли до висновку, що позадоговірне споживання житлово-комунальних послуг, не звільняє споживача від обов`язку розрахуватись за отримані послуги, при цьому, питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування та має істотне значення для правильного вирішення спору.

Тобто, обсяг та вартість комунальних послуг, що фактично споживались відповідачем у спірному періоді, мають бути документально підтверджені.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до частини 3 статті 13, частини 1 статті 74 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 73 ГПК України).

За статтею 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 ГПК України).

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

За доводами позивача, відповідачем, упродовж 2019 року, спожито послуги з постачання теплової енергії, в загальному обсязі 60,13Гкал, зокрема: у січні - 10Гкал; у лютому - 10Гкал; у березні - 10Гкал; у квітні - 5,065Гкал; у жовтні - 5,065Гкал; у листопаді - 10Гкал; у грудні - 10Гкал. Загальна вартість наданих послуг з теплопостачання склала 96471,85грн, що розрахована за тарифом 1604,388грн/Гкал для бюджетних установ (з ПДВ).

На підтвердження витрат у заявленому розмірі, позивач надав до матеріалів справи: копію договору №60/ЗТ/9/1-К від 26.03.2019 (поширював свою дію на відносини сторін з 01.01.2019 - п.10.4.), що укладений між позивачем та ТОВ фірма «Технова» (постачальник теплової енергії), за умовами якого сторони домовились про поставку 2019 році теплової енергії по об`єктам споживача, що знаходяться за адресами: вул. Промислова, 38 та 40, м. Чернігів (додаток №1 до Договору №60/ЗТ/9/1-К від 26.03.2019); а також копії платіжних доручень: №346 від 26.02.2019, №623 від 28.03.2019, №624 від 28.03.2019, №993 від 16.05.2019, №994 від 16.05.2019, №2569 від 11.11.2019, №2568 від 11.11.2019, №3303 від 13.12.2019, №3302 від 13.12.2019, №3440 від 24.12.2019 та №3439 від 24.12.2019.

За доводами позивача, відповідачем, упродовж 2019 року, спожито послуги з централізованого водопостачання в загальному обсязі 135м.куб. (на місяць - 11,25м.куб.) та з централізованого водовідведення в загальному обсязі 146,25м.куб. (на місяць - 11,25м.куб, окрім грудня 2019 року, обсяг споживання протягом якого збільшено в два рази). Загальна вартість наданих послуг з централізованого водопостачання та водовідведення склала 2755,62грн, що за доводами позивача, розрахована за діючими тарифами в спірному періоді.

На підтвердження витрат у заявленому розмірі, позивач надав до матеріалів справи: копію договору №1567.1/4-К про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення від 05.04.2019 (поширював свою дію на відносини сторін з 15.02.2019 - п.9.1.), що укладений між позивачем та КП «Чернігівводоканал» ЧМР (виконавець), за умовами якого виконавець зобов`язався надати в 2019 році послуги «Розподіл води (послуга з централізованого водопостачання та водовідведення)» (код згідно КД 021:2015 - 65110000-7), що включає в себе послугу з водопостачання та послугу з водовідведення, в необхідних обсягах та якості по об`єктам споживача: вул. Промислова, 38, м. Чернігів; вул. Промислова, 40, м. Чернігів; вул. Єлецька, 17А, м. Чернігів; а також копії платіжних доручень: №310 від 25.02.2019, №345 від 26.02.2019, №781 від 23.04.2019, №900 від 06.05.2019, №1177 від 07.06.2019, №1430 від 08.07.2019, №1691 від 06.08.2019, №2000 від 09.09.2019, №2001 від 09.09.2019, №2360 від 16.10.2019, №2361 від 16.10.2019, №2362 від 16.10.2019, №2667 від 18.11.2019, №2666 від 18.11.2019, №2668 від 18.11.2019, №3321 від 17.12.2019, №3323 від 17.12.2019, №3322 від 17.12.2019 та №3320 від 17.12.2019.

За доводами позивача, відповідачем, упродовж 2019 року, спожито послуги з розподілу та постачання електричної енергії в загальному обсязі 21008кВт/год, зокрема: у січні - 2050 кВт/год, у лютому - 2000кВт/год, у березні - 1700кВт/год, у квітні - 1600кВт/год, у травні - 1550кВт/год, у червні - 1500кВт/год, у липні - 1500кВт/год, у серпні - 1670кВт/год, у вересні - 1630кВт/год, у жовтні - 1850кВт/год, у листопаді - 1850кВт/год, у грудні - 2108кВт/год. Загальна вартість наданих послуг по розподілу та постачанню електричної енергії склала 64134,60грн, що за доводами позивача, розрахована за діючими тарифами в спірному періоді.

На підтвердження витрат у заявленому розмірі, позивач надав до матеріалів справи: копію договору №16-ТП/19/5-К про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг від 27.06.2019 (поширював свою дію на відносини сторін з 01.01.2019 - згідно з заявою-приєднання споживача до договору), що укладений між позивачем та ТОВ «Енера Чернігів», копію договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії №16-Р/19/84-Г від 26.06.2019 (поширював свою дію на відносини сторін з 01.01.2019 - п.11.1.), що укладений між позивачем та АТ «Чернігівобленерго», за умовами перелічених договорів позивачу надавались послуги з постачання та розподілу електричної енергії за різними об`єктами (у тому числі щодо приміщень за адресою: вул. Промислова, 38, м. Чернігів); а також копії платіжних доручень: №1414 від 05.07.2019, №1411 від 05.07.2019, №1410 від 05.07.2019, №1412 від 05.07.2019, №1413 від 05.07.2019, №1418 від 08.07.2019, №1417 від 08.07.2019, №1415 від 08.07.2019, №1419 від 08.07.2019, №1416 від 08.07.2019, №1631 від 30.07.2019, №1632 від 30.07.2019, №1921 від 29.08.2019, №1920 від 29.08.2019, №2299 від 09.10.2019, №2298 від 09.10.2019, №2663 від 18.11.2019, №2662 від 18.11.2019, №3418 від 23.12.2019, №2917 від 13.12.2019, №3420 від 23.12.2019, №3417 від 23.12.2019, №2918 від 13.12.2019 та №3421 від 23.12.2019.

Як встановлено судом, обсяг та вартість спожитих відповідачем послуг визначена позивачем відповідно до додатку №1 до договору відшкодування комунальних послуг від 22.05.2019, умовами якого встановлено орієнтовний обсяг послуг та орієнтовну суму відшкодування її вартості в період з 01.01.2019 по 31.12.2019.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що в 2019 році сторонами спільно складались акти приймання-передачі наданих послуг, та відповідачу до сплати були виставлені відповідні рахунки. Тобто, обсяги послуг, що фактично споживався відповідачем, та за які він мав розрахуватись, сторонами в спірному періоді не узгоджувались.

Здійснивши аналіз матеріалів справи, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем, відповідно до частини 3 статті 13 та частини 1 статті 74 ГПК України, на підставі належних та допустимих доказів факту надання відповідачу комунальних послуг з постачання теплової енергії, постачання та розподілу електричної енергії, централізованого водопостачання та водовідведення взаявленому обсязі в період з 01.01.2019 по 31.12.2019. До суду не подано будь-яких доказів, які б підтверджували склад, обсяг, дійсну вартість таких послуг, зокрема, акти приймання-передачі наданих послуг саме відповідачу, докази зняття показань приладів обліку за об`єктами, що перебували в користуванні відповідача, виставлені до сплати саме відповідачу рахунки за фактом споживання ним відповідної послуги тощо.

За висновком суду, засвідчені копії договорів №60/ЗТ/9/1-К від 26.03.2019, №1567.1/4-К від 05.04.2019, №16-ТП/19/5-К від 27.06.2019 та №16-Р/19/84-Г від 26.06.2019, що укладені між позивачем та виконавцями комунальних послуг (відносно різних об`єктів, що перебувають у віданні позивача), та копії платіжних доручень на підтвердження розрахунку позивачем за фактом отриманих послуг, не визначають обсягу спожитих саме відповідачем комунальних послуг по орендованим ним приміщенням у спірному періоді.

Водночас, договір відшкодування комунальних послуг від 22.05.2019 (з усіма додатками до нього) (на умови якого звертав увагу позивач), складений ним в односторонньому порядку, відтак його зміст судом залишено поза увагою, в тому числі щодо орієнтовних обсягів та вартості комунальних послуги, що мали бути спожиті відповідачем упродовж 2019 року.

Твердження позивача про факт укладення такого договору в спрощений спосіб, шляхом направлення його проєкту відповідачу, не узгоджується з нормами чинного законодавства, а тому відхилено судом.

За частинами 1, 8 статті 181 ГК України (в редакції чинній на час існування спірних правовідносин) господарський договір укладається за загальним правилом у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами ЦК України.

За приписами статті 638 ЦК України (в редакції чинній на час існування спірних правовідносин) договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (частина 1 статті 640 ЦК України).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Позивачем не доведено на підставі належних та допустимих доказів факту вчинення відповідачем будь-яких дій, які б безумовно свідчили про акцепт ним пропозиції позивача щодо укладення договору про відшкодування комунальних послуг, у тому числі погодження орієнтовного обсягу та вартості послуг, що пропонувались позивачем.

За висновком суду, доводи позивача про надання відповідачу в спірному періоді послуг у обсязі, що заявлений до стягнення, не ґрунтуються на жодних доказах у справі.

Судом встановлено, що договір оренди №27-19 нерухомого майна, що належить до державної власності від 02.05.2019 та акт приймання-передачі орендованого майна від 02.05.2019 до нього, за відсутності підписаного та укладеного між позивачем та відповідачем окремого договору про відшкодування комунальних послуг, за відсутності підписаних двосторонніх актів приймання-передачі наданих послуг, актів зняття показників засобів обліку, виставлених постачальниками рахунків за надані спірні послуги саме відповідачу, не є належними та допустимими доказами підтвердження факту надання позивачем відповідачу комунальних послуг у заявленому обсязі.

Акт Управління Північного офісу Держаудитслужби в Чернігівській області від 02.03.2020 №08-30/02 ревізії фінансово-господарської діяльності ДУ «Чернігівська виправна колонія (№44)» за період з 01.03.2017 по 31.12.2019, також не підтверджує наведених доводів позивача.

З урахуванням установлених обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Судові витрати по сплаті судового збору, з огляду на приписи статті 129 ГПК України, покладено на ДУ «Державна виправна колонія (№44)», оскільки судом відмовлено в позові в повному обсязі.

Керуючись статтями 42, 46, 73, 74, 76-80, 91, 123, 129, 165, 178, 202, 233, 236, 238, 239, 241, 247 - 252 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Державної установи «Чернігівська виправна колонія (№44)» (вул. Промислова, 38, м. Чернігів, 14014; ) до Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» (вул. Юрія Іллєнка, 81, м. Київ, 04050; ), в особі філії Державної кримінально-виконавчої служби України» в Чернігівській області (вул. Реміснича, 2, м. Чернігів, 14000, код ЄДРПОУ ВП 42378462), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях (пр-т. Голосіївський, 50, м. Київ, 03039; ) про стягнення 163362,07грн, відмовити в повному обсязі.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови в відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до статті 256 ГПК України, подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду, в порядку визначеному статтею 257 ГПК України.

Повне судове рішення складено 21.02.2022

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя А.В. Романенко