ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2022 р. Справа№ 911/3555/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Чорногуза М.Г.

Агрикової О.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Агро-СПП

на ухвалу Господарського суду Київської області від 22.12.2021

у справі № 911/3555/21 (суддя Антонова В.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агро-СПП

до Білоцерківської дослідно-селекційної станції інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України

про стягнення 9613009,55 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Агро-СПП (далі ТОВ Агро-СПП, позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Білоцерківської дослідно-селекційної станції інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України (далі Білоцерківська ДСС інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків НААН України, відповідач) про стягнення 9613009,55 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 22.12.2021 у справі № 911/3555/21 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Агро-СПП до Білоцерківської дослідно-селекційної станції інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України про стягнення 9613009,55 грн повернуто заявнику без розгляду на підставі статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Повертаючи позовну заяву, місцевий господарський суд виходив з того, що має місце подання декількох позовів до одного й того самого відповідача, з тим самим предметом та з тих самих підстав, а недоліки позову не усунуті з аналогічних причин, що може свідчити про намір позивача обрати суддю для розгляду відповідної справи шляхом маніпуляції автоматизованим розподілом справ між суддями.

Не погоджуючись із вищезазначеною ухвалою, ТОВ Агро-СПП звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказував на те, що суд першої інстанції порушив норми процесуального та матеріального права.

В обґрунтування скарги позивач зазначив, що суд першої інстанції не дослідив ухвали про повернення позовної заяви у справах № 911/1898/21, № 911/2260/21 та № 911/2642/21, у зв`язку з чим зробив передчасні висновки про зловживання позивачем процесуальними правами. Більше того, на виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху у даній справі позивачем у встановлений в ухвалі строк було усунуто недоліки. На думку апелянта, процесуальним законодавством не передбачена можливість суду здійснювати повернення позовної заяви за фактом визнання дій позивача зловживанням процесуальними правами.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.01.2022 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю Агро-СПП пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Київської області від 22.12.2021 у справі №911/3555/21; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Агро-СПП на ухвалу Господарського суду Київської області від 22.12.2021 у справі №911/3555/21; розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Агро-СПП на ухвалу Господарського суду Київської області від 22.12.2021 у справі №911/3555/21 постановлено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; витребувано з Господарського суду Київської області матеріали справи № 911/3555/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агро-СПП до Білоцерківської дослідно-селекційної станції інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України про стягнення 9 613 009,55 грн.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (заявникові).

Частиною 2 ст. 273 ГПК України встановлено, що апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції розглядається протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 8, 9, 12, 18, 31, 32, 33, 34 частини першої статті 255 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що є у справі, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 11 частини 3 статті 2 ГПК України одним із основних засад (принципів) господарського судочинства є неприпустимість зловживання процесуальними правами.

У пункті 5 частини 5 статті 13 ГПК України визначено, що суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Пунктом 2 частини 2 статті 43 ГПК України унормовано, що залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.

За змістом частини 4 статті 43 ГПК України суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Відповідно до частини 3 статті 43 ГПК України якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 06.12.2021 у справі № 911/3555/21 позовну заяву ТОВ Агро-СПП залишено без руху на підставі статті 174 ГПК України, оскільки позивачем не додано документів, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документів, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону; встановлено ТОВ Агро-СПП 10 днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків.

13.12.2021 до відділу діловодства Господарського суду Київської області від позивача надійшли документи на підтвердження усунення недоліків позовної заяви, а саме платіжне доручення № 2608 від 08.12.2021 про сплату судового збору у розмірі 80096,94 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 22.12.2021 у справі № 910/21315/21 суд визнав зловживанням ТОВ Агро-СПП своїми процесуальними правами, що може свідчити про намір позивача обрати суддю для розгляду відповідної справи шляхом маніпуляції автоматизованим розподілом справ між суддями, внаслідок чого на підставі частини 3 статті 43 ГПК України позовну заяву повернув без розгляду.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції встановлено, що ТОВ Агро-СПП до подання цього позову вже тричі подавало аналогічний позов з тих же підстав, з тим же предметом і за участю тих же сторін. Проте, вказані позовні заяви повертались позивачу після неусунення вказаних судом недоліків.

Так, в оскаржуваній ухвалі зазначено, що 08.09.2021 ТОВ Агро-СПП зверталося до Господарського суду Київської області з аналогічним позовом про стягнення з Білоцерківської дослідно-селекційної станції Інституту Біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної Академії аграрних наук України заборгованості у розмірі 9 613 009,55 грн (той самий відповідач, той самий предмет та ті ж самі підстави позову) у справі № 911/2642/21 (суддя Шевчук Н.Г.). Ухвалою суду від 25.11.2021 позовну заяву було повернуто.

02.09.2021 ТОВ Агро-СПП зверталося до Господарського суду Київської області з аналогічним позовом про стягнення з Білоцерківської дослідно-селекційної станції Інституту Біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної Академії аграрних наук України" заборгованості у розмірі 9 613 009,55 (той самий відповідач, той самий предмет та ті ж самі підстави позову) у справі № 911/2260/21 (суддя Рябцева О.О.). Ухвалою суду від 06.09.2021 дану позовну заяву було повернуто.

30.06.2021 ТОВ Агро-СПП зверталося до Господарського суду Київської області з позовом про стягнення з Білоцерківської дослідно-селекційної станції Інституту Біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної Академії аграрних наук України заборгованості у розмірі 4 273 212,52 грн у справі № 911/1898/21 (суддя Ярема В.А.). Загальна сума заборгованості по даній справі склала 9 613 009,55 грн, які позивач зменшив на 5 339 797,03 грн власної заборгованості перед відповідачем у порядку зарахування зустрічних однорідних вимог. Ухвалою суду від 23.07.2021 дану позовну заяву було повернуто.

У пункті 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України вказано, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, добросовісність.

Відповідно до частини першої статті 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що наявність у вищезазначених позовах недоліків, їх подальше неусунення не є свідченням недобросовісного використання наданих позивачу законом процесуальних прав на звернення до суду та не свідчить про маніпуляцію автоматизованим розподілом справ між суддями Господарського суду Київської області, оскільки вказані процесуальні дії не вказують на порушення процесуальних прав інших осіб, ускладнення розгляду справи, а також порушення частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною 8 статті 174 ГПК України унормовано, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків.

Тобто позивач має право не усувати встановлені судом недоліки в межах тієї ж справи, а звернутися до суду з аналогічним позовом в загальному порядку.

Усунення недоліків позовної заяви є правом, а не обов`язком позивача.

Водночас позивач може мати об`єктивні причини, які вплинули на неусунення недоліків, що стало наслідком повернення позовної заяви.

Зміст положень пункту 2 частини другої статті 43 ГПК України дає підстави дійти висновку, що суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії сторони з подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав; водночас такий висновок не може ґрунтуватись лише на припущеннях. Тобто лише за наявності встановленого факту не усунення недоліків в інших судових спорах та без дослідження обставин щодо ідентичності підстав та предмета позову.

Отже, самі лише припущення без дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, що можливо лише у разі відкриття провадження у справі та фактично під час розгляду справи судом, не можуть достеменно свідчити про визнання дій позивача зловживанням процесуальними правами в розумінні статті 43 ГПК України. Встановлення таких обставин на стадії вирішення питання відкриття провадження у справі без дослідження всіх обставин справи в їх сукупності та залишення у зв`язку з цим позовної заяви без розгляду є обмеженням доступу до правосуддя та порушенням принципів рівності і змагальності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 17.12.2021 у справі № 910/12501/21.

Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо зловживання позивачем процесуальними правами у спосіб, визначений пунктом 2 частини 2 статті 43 Господарського процесуального кодексу України, шляхом вчинення дій (зокрема, шляхом подання низки позовів до Господарського суду міста Києва з наявними недоліками, які позивач не усував), метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.

Відповідно до частини першої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

При цьому суд виходить з того, що відповідно до частини першої статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З наведеного слідує, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом, до підсудності якого вона віднесена. Особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя.

В оскаржуваній ухвалі судом першої інстанції встановлено, що ухвалою Господарського суду Київської області від 23.07.2021 у справі № 911/1898/21 (суддя Ярема В.А.) позовну заяву було повернуто позивачу з підстав неусунення позивачем виявлених недоліків позовної заяви, а саме не зазначення відомостей стосовно сум пені та штрафу, з яких складаються заявлені до стягнення 4 273 212,52 грн; письмових пояснень стосовно доказів та, відповідно, і самих доказів, що підтверджують викладені у позові обставини несплати відповідачем на рахунок позивача 4 273 212,52 грн або пояснень про наявність/відсутність у позивача зазначених доказів та/або неможливості їх подання разом з позовною заявою; з ухвали Господарського суду Київської області від 06.09.2021 у справі № 911/2260/21 (суддя Рябцева О.О.) вбачається, що позовну заяву було повернуто позивачу з підстав неусунення позивачем виявлених недоліків позовної заяви, а саме ненадання доказів сплати судового збору; з ухвали Господарського суду Київської області від 25.11.2021 у справі № 911/2642/21 (суддя Шевчук Н.Г.) вбачається, що позовну заяву було повернуто позивачу з підстав неусунення позивачем виявлених недоліків позовної заяви, а саме, серед іншого, ненадання доказів сплати судового збору.

Ознайомившись зі змістом вищенаведених ухвал, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що підстави для залишення позовних заяв без руху всі чотири рази не були аналогічні. Більше того, предметом спору у справі № 911/1898/21 було стягнення 4 273 212,52 грн, тоді як у справах № 911/2642/21 та № 911/2260/219 предметом спору було стягнення 9 613 009,55 грн.

Відповідно до норм частин 1 та 2 статті 174 ГПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Частиною 4 статті 174 ГПК України унормовано, що якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Водночас як вбачається з матеріалів справи, 13.12.2021 до відділу діловодства Господарського суду Київської області від позивача надійшли документи на підтвердження усунення недоліків позовної заяви, а саме платіжне доручення № 2608 від 08.12.2021 про сплату судового збору у розмірі 80 096,94 грн.

Тобто у встановлений в ухвалі Господарського суду Київської області від 06.12.2021 № 911/3555/21 строк, позивачем було усунуто недоліки.

З огляду на наведене вище, колегія суддів зазначає, що звернення Товариства з обмеженою відповідальністю Агро-СПП до Білоцерківської дослідно-селекційної станції інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України про стягнення 9 613 009,55 грн з декількома позовами без належного дослідження обставин щодо ідентичності предмета спору та підстав позову не є підставою для висновку про вчинення позивачем дій, спрямованих на маніпуляцію автоматизованим розподілом справ.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що висновки суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви на підставі ч. 3 ст. 43 ГПК України є помилковими.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи апелянта не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на правильність прийняття судом оскаржуваної ухвали у даній справі.

Частиною 1 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Частиною 3 ст. 271 ГПК України встановлено, що у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Оцінюючи вищенаведені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю Агро-СПП є обґрунтованою та підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Київської області від 22.12.2021 у справі № 911/3555/21 прийнята з порушенням норм процесуального права щодо наявності підстав для повернення позовної заяви, внаслідок чого підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд до Господарського суду Київської області.

При цьому, у зв`язку з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами статті 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 253-255, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Агро-СПП на ухвалу Господарського суду Київської області від 22.12.2021 у справі № 911/3555/21 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 22.12.2021 у справі № 911/3555/21 скасувати.

3. Матеріали справи № 911/3555/21 передати на розгляд до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді М.Г. Чорногуз

О.В. Агрикова