ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2022 року м. Черкаси Справа № 925/4/22

Господарський суд Черкаської області у складі судді Зарічанської З.В., за участю секретаря судового засідання Недзеленка О.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Державного підприємства "Адміністрація морських портів України", в особі Миколаївської філії ДП "Адміністрація морських портів України",

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Шерт"

про стягнення коштів,

За участю представників сторін:

від позивача - участі не брав;

від відповідача - участі не брав.

04.01.2022 до Господарського суду Черкаської області надійшла позовна заява від 31.12.2021 №4380/18-01-02/Вих Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії ДП "Адміністрація морських портів України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Шерт" про стягнення 36 603,17 грн, в тому числі 26 758,73 грн - суми надмірно сплаченої оплати, 1 101,01 грн - три відсотків річних від простроченої суми, 3 541,04 грн - інфляційного збільшення суми та 5 202,39 грн - пені в розмірі подвійної облікової ставку НБУ, діючої на день прострочення платежу, від несвоєчасно оплаченої суми за кожен день прострочення.

Ухвалою від 19.01.2022 господарський суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі № 925/4/22 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Постановив судовий розгляд призначити на 17.02.2022 об 11:00 год.

Господарський суд враховує, що копія ухвали від 19.01.2022 про відкриття провадження у справі направлена на адресу відповідача, яка зазначена позивачем у позові та є адресою його місцезнаходження відповідно до сформованого судом витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: б. Шевченка, 266, м. Черкаси, 18002.

Поштовий конверт із вкладенням - копія ухвали від 19.01.2022, повернутий органом поштового зв`язку із відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою", поштовий штемпель містить дату 20.01.2022.

Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

З огляду на викладене та враховуючи, що відповідач не повідомив суду іншої адреси, копія ухвали суду від 19.01.2022 вважається врученою відповідачу 20.01.2022.

В ухвалі суду від 19.01.2022 вказано, що відповідач має право у строк протягом 15 днів з дня вручення йому ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву.

Отже, строк для подання відзиву відповідачем сплив 04.02.2022.

Проте, відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов.

За приписами ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Позивач ухвалу про відкриття провадження у справі отримав, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи.

14.02.2022 до суду від позивача надійшла заява від 14.02.2022 №634/18-01-02/Вих про відкладення судового засідання. Заява мотивована бажанням позивача взяти участь у судовому засіданні, проте представник позивача Травянко Л.В., який супроводжує дану справу у даний час перебуває на лікарняному та не має можливість прийняти участь у судовому засіданні, призначеному на 17.02.2022. Крім того заміна представника позивача наразі неможлива з огляду на необхідність додаткового часу на ознайомлення з матеріалами справи та відсутністю 60% працівників юридичної служби МФ ДП "АМПУ", у зв`язку із хворобою. Процесуальними підставами позивач зазначає ч. 1 ст. 216, п. 2 ч. 2 ст. 202 ГПК України.

Розглядаючи подану позивачем заяву суд доходить висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 252 ГПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГПК України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У п. 2 ч. 2 ст. 202 ГПК України передбачено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав - перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Водночас позивач, стверджуючи про перебування на лікарняному представника позивача Травянко Л.В. та про відсутність 60% працівників юридичної служби у зв`язку із хворобою не додає жодних доказів на підтвердження поважності причин неявки представника позивача у судове засідання. Відтак у суду відсутні підстави для визнання причин неявки поважними.

Крім того ухвалою про відкриття провадження у справі суд не визнавав явку представника позивача обов`язковою, тому його неявка, як вказано у ч. 1 ст. 202 ГПК України не перешкоджає розгляду справи по суті.

Господарський суд розглянув матеріали справи, дослідив подані докази, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини сторін.

Між Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" (надалі - ДП "Адміністрація морських портів України" споживач) і Товариством з обмеженою відповідальністю "Газ-Оіл Гарант" (надалі - постачальник) 25.06.2018 укладено Договір № 87-В-АМПУ-18 купівлі - продажу природного газу (надалі - Договір).

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, ТОВ "Газ-Оіл Гарант" змінило назву на Товариство з обмеженою відповідальністю "Шерт" (надалі - ТОВ "Шерт").

Відповідно до п. 1.1, 1.2 Договору, постачальник зобов`язується передати Споживачу природний газ у власність (надалі - товар), а споживач зобов`язується прийняти та оплатити цей газ за умовами даного Договору. Цей Договір надає можливість постачальнику постачати природний газ філіям споживача.

Згідно з п. 13.2 Договору, дія Договору вважається продовженою на наступний календарний рік, якщо не пізніше ніж за 30 (тридцять) календарних днів до останнього дня терміну дії Договору жодна зі сторін письмово не повідомила іншу сторону про припинення даного Договору у встановлений термін.

На період 2019-2020 років між ДП "Адміністрація морських портів України" та відповідачем укладено додаткові угоди щодо ціни та продовження строку дії договору на кожен місяць.

За послуги передачі природного газу у період з грудня 2019 по липень 2020 року включно постачальником на адресу позивача виставлено такі авансові рахунки:

№ 3896 від 27.12.2019 на суму 11 919,36 грн (з ПДВ);

№ 247 від 22.01.2020 на суму 324 349,74 грн (з ПДВ);

№ 248 від 22.01.2020 на суму 9 684,48 грн (з ПДВ);

№ 611 від 24.02.2020 на суму 8 522,59 грн (з ПДВ);

№ 608 від 24.02.2020 на суму 202 539,79 грн (з ПДВ);

№ 822 від 29.02.2020 на суму 148,56 грн (з ПДВ);

№ 2118 від 31.07.2020 на суму 92,53 грн (з ПДВ) - на загальну суму 557 257,05 грн.

На виконання умов Договору, позивачем сплачено авансові платежі за період з грудня 2019 по березень 2021 року на загальну суму 557 257,05 грн, що підтверджується платіжними дорученнями:

№ 123 від 23.01.2020 на суму 11 919,36 грн;

№ 129 від 28.01.2020 на суму 324 349,74 грн;

№ 130 від 28.01.2020 на суму 9 684,48 грн;

№ 208 від 28.02.2020 на суму 8 522,59 грн;

№ 209 від 28.02.2020 на суму 202 539,79 грн;

№ 303 від 31.03.2020 на суму 148,56 грн;

№ 9202 від 29.10.2020 на суму 92,53 грн.

У період з грудня 2019 по липень 2020 року включно за Договором було надано послуги на загальну суму 922 418,32 грн, що підтверджується підписаними сторонами актами приймання-передачі природного газу:

№ 6 від 31.01.2020 на суму 362 148,19 грн;

№ 260 від 31.01.2020 на суму 11 919,36 грн;

№ 311 від 29.02.2020 на суму 329 325,47 грн;

№ 273 від 29.02.2020 на суму 9 833,04 грн;

№ 530 від 31.03.2020 на суму 8 522,59 грн;

№ 548 від 31.03.2020 на суму 198 941,52 грн;

№ 1447 від 31.07.2020 на суму 1 635,62 грн;

№ 1612 від 31.07.2020 на суму 92,53 грн.

Крім того, позивач зазначає, що станом на 31.12.2019 у постачальника перед споживачем існувала заборгованість із передоплати в сумі 391 920 грн. На підтвердження такої переплати позивач надав суду такі докази.

За період з моменту укладання договору (25.06.2018) по грудень 2019 року включно постачальником на адресу позивача було виставлено та направлено такі рахунки:

№ 472 від 24.07.2018 на суму 48 900 грн (з ПДВ);

№ 639 від 25.09.2018 на суму 238 119,72 грн (з ПДВ);

№ 787 від 26.10.2018 на суму 594 861,96 грн (з ПДВ);

№ 192 від 25.01.2019 на суму 735 246,92 грн (з ПДВ);

№ 529 від 27.02.2019 на суму 468 000 грн (з ПДВ);

№ 1594 від 01.05.2019 на суму 1 315,68 грн (з ПДВ);

№ 1627 від 24.05.2019 на суму 1 188,36 грн (з ПДВ);

№ 2720 від 31.07.2019 на суму 862,69 грн (з ПДВ);

№ 2523 від 07.08.2019 на суму 760,18 грн (з ПДВ);

№ 3138 від 28.10.2019 на суму 11 317,68 грн (з ПДВ);

№ 3137 від 28.10.2019 на суму 323 040,24 грн (з ПДВ);

№ 3884 від 21.12.2019 на суму 391 920 грн (з ПДВ).

На виконання умов Договору позивачем було сплачено авансові платежі за період з моменту укладання Договору (25.06.2018) по грудень 2019 року включно на загальну суму 2 663 619,47 грн, що підтверджується платіжними дорученнями:

№ 894 від 31.07.2018 на суму 48 900 грн (з ПДВ);

№ 1203 від 03.10.2018 на суму 238 119,72 грн (з ПДВ);

№ 1369 від 30.10.2018 на суму 594 861,96 грн (з ПДВ);

№ 161 від 29.01.2019 на суму 735 246,92 грн (з ПДВ);

№ 238 від 01.03.2019 на суму 468 000 грн (з ПДВ);

№ 826 від 24.07.2019 на суму 1 188,36 грн (з ПДВ);

№ 1009 від 29.08.2019 на суму 760,18 грн (з ПДВ);

№ 1010 від 29.08.2019 на суму 862,69 грн (з ПДВ);

№ 1191 від 01.10.2019 на суму 1 315,68 грн (з ПДВ);

№ 1374 від 01.11.2019 на суму 11 317,68 грн (з ПДВ);

№ 1375 від 04.11.2019 на суму 227 964,62 грн (з ПДВ);

№ 1760 від 27.12.2019 на суму 335 081,66 грн (з ПДВ).

У період з моменту укладання Договору (25.06.2018) по грудень 2019 року включно постачальником було надано послуги на загальну суму 2 266 548,76 грн, що підтверджується підписаними сторонами актами приймання - передачі природного газу:

№ 466 від 31.08.2018 на суму 32 019,72 грн (з ПДВ);

№ 634 від 31.10.2018 на суму 88 344,75 грн (з ПДВ);

№ 816 від 30.11.2018 на суму 710 010,24 грн (з ПДВ);

№ 313 від 28.02.2019 на суму 631 799,17 грн (з ПДВ);

№ 494 від 31.03.2019 на суму 412 245,60 грн (з ПДВ);

№ 865 від 31.05.2019 на суму 40 079,47 грн (з ПДВ);

№ 1010 від 31.05.2019 на суму 1 315,68 грн (з ПДВ);

№ 1156 від 30.06.2019 на суму 26 309,24 грн (з ПДВ);

№ 1260 від 30.06.2019 на суму 1 188,36 грн (з ПДВ);

№ 1416 від 31.07.2019 на суму 23 030,83 грн (з ПДВ);

№ 1529 від 31.07.2019 на суму 862,69 грн (з ПДВ);

№ 1575 від 31.08.2019 на суму 21 063,25 грн (з ПДВ);

№ 1680 від 31.08.2019 на суму 760,18 грн (з ПДВ);

№ 1983 від 30.11.2019 на суму 266 201,9 грн (з ПДВ);

№ 2209 від 30.11.2019 на суму 11 317,68 грн (з ПДВ).

Також позивач зазначає, що 10.01.2019 відповідачем повернуто на розрахунковий рахунок позивача надлишково сплачені кошти у розмірі 5 150,7 грн, що підтверджується випискою з особового рахунку за 10.01.2019.

Відтак сума передоплати станом на 31.12.2019 складає: 2 663 619,47 грн (авансові платежі) - 2 266 548,76 грн (сума, на яку надано послуги) - 5 150,70 грн (повернуто надлишково сплачені кошти) = 391 920,01 грн. Водночас позивач стверджує, що сума передплати складає 391 920,00 грн, тому суд враховує таку суму.

З урахуванням викладеного, позивач наводить розрахунок заборгованості:

391 920 грн (заборгованість із передоплати) + 557 257,05 грн (сплачено авансових платежів) - 922 418,32 (надано послуг) = 26 758,73 грн.

Як стверджує позивач, з метою усунення заборгованості постачальника за Договором, на його адресу позивачем направлялися листи з проханням щодо повернення надмірно сплачених споживачем коштів:

№ 1712/18-02/05/Вих/18 від 27.05.2020 з додатком (що підтверджується витягом з Реєстру кореспонденції, яка направляється поштою / кур`єром);

№ 3527/18-02/05/Вих/18 від 10.11.2020 з додатком (що підтверджується витягом з Реєстру кореспонденції, яка направляється поштою / кур`єром);

№ 535/18-02-05/Вих від 10.02.2021 (що підтверджується витягом з Реєстру кореспонденції, яка направляється поштою / кур`єром).

Також з метою досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача направлялась претензія від 12.07.2021 № 2356/18-02-05/Вих.

Як зазначає позивач, на вказані листи та претензію відповіді від постачальника не надходило. Це і стало підставою для звернення до суду з позовом.

Розглядаючи спір, суд враховує такі положення чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) матеріально-технічне постачання та збут продукції виробничо-технічного призначення і виробів народного споживання як власного виробництва, так і придбаних у інших суб`єктів господарювання, здійснюються суб`єктами господарювання шляхом поставки, а у випадках, передбачених цим Кодексом, також на основі договорів купівлі-продажу.

Як передбачено в ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Статтею 655 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно зі ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Згідно з абз. 3 п. 5.1 Договору в редакції п. 8 Додаткової угоди від 09.01.2020 № 13 у разі здійснення коригування обсягів газу в бік зменшення, постачальник перераховує на поточний рахунок споживача надмірно сплачену суму попередньої оплати за газ до 10-го числа місяця, наступного за місяцем передачі газу.

З урахуванням авансових платежів та вартості переданого природного газу у постачальника перед споживачем виникла заборгованість із передоплати на суму 26 758,73 грн відповідно до розрахунку: 391 920 грн (заборгованість із передоплати станом на 31.12.2019) + 557 257,05 грн (сплачено авансових платежів на підставі виставлених авансових рахунків) - 922 418,32 (надано послуг) = 26 758,73 грн.

Як випливає із наведених вище розрахунків позивача, переплата ще в сумі 391 920 грн виникла станом на 31.12.2019. У 2020 році позивач сплатив набагато менше, ніж йому надано послуги з поставки газу, відтак сума переплати, зокрема, в розмірі 26 758,73 грн виникла, у грудні 2019 року. Тому, в силу приписів абз. 3 п. 5.1 Договору в редакції п. 8 Додаткової угоди від 09.01.2020 № 13 відповідач мав повернути надмірно сплачену суму попередньої оплати за газ до 10.01.2020 включно.

Враховуючи вищенаведене, сума попередньої оплати в розмірі 26 758,73 грн є доведеною та підлягає поверненню позивачу.

Щодо стягнення пені у розмірі 5 202,39 грн суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами та договором (ч. 2 ст. 193, ч.1 ст. 216 та ч. 1 ст. 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Ч. 6 ст. 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Виходячи зі змісту зазначених норм, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано. Нарахування санкцій триває протягом шести місяців. Проте законом або договором можуть бути передбачені інші умови нарахування.

Згідно з п. 7.4.5 Договору в редакції п. 11 Додаткової угоди № 13 передбачено, що за прострочення термінів повернення надмірно сплаченої суми попередньої оплати за газ, постачальник сплачує споживачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої на день прострочення платежу, від несвоєчасно оплаченої суми за кожен день прострочення.

Позивачем нараховано відповідачу пеню за період з 10.08.2020 до 24.12.2021 в розмірі 5 202,39 грн.

Як встановлено судом вище, відповідач мав повернути надмірно сплачену суму попередньої оплати за газ до 10.01.2020 включно. Можливий шестимісячний термін нарахування пені 11.01.2020 - 10.07.2020, тоді як позивач нарахував пеню поза межами такого строку - 10.08.2020 - 24.12.2021, порушивши приписи ч. 6 ст. 232 ГК України.

Отже, позов в частині стягнення пені в сумі 5 202,39 грн на суму боргу 26 758,73 грн за період 10.08.2020 - 24.12.2021 є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Позивачем також заявлено вимогу про стягнення 1 101,01 грн 3% річних та 3 541,04 грн інфляційних на суму боргу 26 758,73 грн за період 11.08.2020 - 24.12.2021.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши правильність нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що таке нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства, проте здійснено позивачем арифметично неправильно.

Так позивачем неправильно включено до суми нарахування у розрахунки за оскаржуваний період (з 11.08.2020 по 24.12.2021) суму в розмірі 92,53 грн, що сплачена відповідно до платіжного доручення № 9202 від 29.10.2020. Оскільки оплату проведено 29.10.2020, то нарахування 3% річних та інфляційних втрат за період з 11.08.2020 по 29.10.2020 на таку суму не проводяться.

Відтак, здійснивши перерахунок, суд встановив, що розмір 3% річних становить:

за період 11.08.2020 - 24.12.2021 (на суму боргу 26 666,20) - 1 097,21 грн;

за період 30.10.2020 - 24.12.2021 (на суму боргу 92,53 грн) - 3,20 грн - в загальній сумі 1 100,41 грн, що підлягає задоволенню судом.

Далі, судом перераховано розмір інфляційних втрат:

за період 11.08.2020 - 24.12.2021 (на суму боргу 26 666,20) - 3 709,96 грн;

за період 30.10.2020 - 24.12.2021 (на суму боргу 92,53 грн) - 11,52 грн.

Загальна сума інфляційних втрат складає 3 721,48 грн, тоді як позивачем до стягнення заявлено 3 541,04 грн.

Не виходячи за межі позовних вимог, суд задовольняє позов в частині стягнення інфляційних втрат в межах, заявлених позивачем.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Державного підприємства "Адміністрація морських портів України", в особі Миколаївської філії ДП "Адміністрація морських портів України" підлягають задоволенню частково: 26 758,73 грн - сума надмірно сплаченої оплати, 1 100,41 грн - три відсотки річних від простроченої суми, 3 541,04 грн - інфляційне збільшення суми. В іншій частині позову суд відмовляє.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 74, 76 - 77, 129, 233, 236 - 241, 247, 251 - 252, 326 - 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Шерт" (ідентифікаційний код 40327128, бульвар Шевченка, буд. 266, м. Черкаси, 18002) на користь Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (ідентифікаційний код 38727770, пр-т Перемоги, 14, м. Київ, 01135) в особі Миколаївської філії ДП "Адміністрація морських портів України" (ідентифікаційний код 38728444, вул. Заводська, 23, м. Миколаїв, 54020) 31 400,18 грн, з яких: 26 758,73 грн - суми надмірно сплаченої оплати, 1 100,41 грн - три відсотки річних від простроченої суми та 3 541,04 грн - інфляційного збільшення суми, а також 1 947,33 грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Копії рішення направити сторонам.

Вебадреса сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://court.gov.ua/fair/.

Дата складення повного судового рішення 17.02.2022.

Суддя З.В. Зарічанська