ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" лютого 2022 р. Справа№ 910/14922/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Куксова В.В.

Буравльова С.І.

секретар судового засідання Місюк О.П.

за участю представників: не з`явились.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Саврас-Сервіс на рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2021

у справі №910/14922/21 (суддя Шкурдова Л.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Саврас-Сервіс

до Товариства з обмеженою відповідальністю АДВ Дистриб`юшен

про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Саврас-Сервіс звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю АДВ Дистриб`юшен про стягнення 357099,82 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань по оплаті за договором суборенди №01-11/17 від 01.11.2017, у зв`язку з чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 118802,60 грн орендної плати, 5520,20 грн експлуатаційні витрати, 17949,73 грн індексація орендної плати, 165839,62 грн комунальні послуги. Також у зв`язку з порушенням відповідачем грошового зобов`язання за договором суборенди №01-11/17 від 01.11.2017 позивач просив суд стягнути з відповідача 80604,66 грн пені, 31917,54 грн інфляційних втрат, 14798,94 грн 3 % річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.09.21 відкрито провадження у справі №910/14922/21, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.12.2021 (повний текст складено 14.12.2021) у справі №910/14922/21 в задоволенні позову відмовлено.

Мотивуючи дане рішення місцевий господарський суд зазначив, що умовами договору оренди від 01.06.2017 не передбачено право орендаря передавати в суборенду орендоване майно, в матеріалах справи відсутні докази того, що орендодавцем надано дозвіл на передачу майна в суборенду.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю Саврас-Сервіс звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно якої просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

До апеляційної скарги скаржником додано клопотання про долучення доказів/документів, згідно якого Товариство з обмеженою відповідальністю Саврас-Сервіс просило долучити до матеріалів справи копію листа ПАТ НВП Більшовик №213 від 15.06.2017.

Апеляційна скарга позивача мотивована тим, що місцевим господарським судом під час ухвалення оскаржуваного рішення неправильно з`ясовано обставини, які мають значення для вирішення справи, внаслідок неправильного їх дослідження та оцінки.

Скаржник зазначає, що суд першої інстанції дійшов хибних висновків про те, що умовами договору оренди від 01.06.2017 не передбачено право орендаря передавати орендоване майно в суборенду, а в матеріалах справи відсутні докази того, що орендодавцем надано дозвіл на передачу майна в суборенду, оскільки право передачі майна в суборенду унормовано п. 6.3 договору, а листом ПАТ НВП Більшовик №213 від 15.06.2017 орендар надав згоду на передачу об`єкту в суборенду.

За твердженнями позивача всі докази, якими обґрунтовано позовні вимоги, існували на момент звернення до суду з відповідним позовом.

Також апелянт вказує на безпідставність розгляду даної справи Господарським судом міста Києва в порядку спрощеного провадження, так як позивачем жодних клопотань з даного приводу до суду не подавалось.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 04.01.2022 апеляційну скаргу у справі №910/14922/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Куксов В.В., Пашкіна С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.01.2022 відкрито апеляційне провадження у справі №910/14922/21 та призначено її до розгляду на 15.02.2022, надано відповідачу строк на подання відзиву на апеляційну скаргу та пояснень (заперечень) щодо клопотання скаржника про долучення доказів.

Проте, відповідач не скористався правом передбаченим ст. 263 ГПК України та не подав відзиву на апеляційну скаргу.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/1047/22 від 14.02.2022 у зв`язку з перебуванням судді Пашкіної С.А. на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/14922/21.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 14.02.2022 апеляційну скаргу у справі №910/14922/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Куксов В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.02.2022 справу №910/14922/21 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Саврас-Сервіс на рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2021 прийнято до провадження у визначеному автоматизованою системою складі суду.

15.02.2022 на електронну адресу суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю Саврас-Сервіс адвоката Ковальова Є.Ф. надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника скаржника, згідно якого останній просить суд апеляційну скаргу задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В судове засідання 15.02.2022 представник відповідача не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Судом перевірено та встановлено, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд даної справи, що підтверджується поштовим поверненням від 25.01.2022 з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до ч.ч. 3, 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, і яка повернута підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, вважається, що адресат належним чином повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії (аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №910/15442/17 та від 04.12.2018 у справі №921/32/18).

Оскільки ухвала суду від 10.01.2022 надсилалась на адресу відповідача, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд справи судом апеляційної інстанції.

За наведених обставини, суд вважає за можливе здійснювати розгляд апеляційної скарги по суті, оскільки вважає, що сторонам було надано всі процесуальні можливості для реалізації наданих процесуальним законом прав.

Як було зазначено, скаржником до апеляційної скарги додано клопотання про долучення доказів/документів, згідно якого Товариство з обмеженою відповідальністю Саврас-Сервіс просить суд долучити до матеріалів справи копію листа ПАТ НВП Більшовик №213 від 15.06.2017, відповідно до якого ПАТ НВП Більшовик не заперечувало проти передачі майна в суборенду.

Апеляційний суд розглянувши вказане клопотання, проаналізувавши приписи чинного процесуального законодавства, приходить до висновку про відмову у його задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ч.ч. 1 та 3 ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Згідно ч. 4 ст. 80 ГПК України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Частиною 8 статті 80 ГПК України також передбачено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Разом з цим, заявник не надав доказів неможливості подання до суду першої інстанції листа ПАТ НВП Більшовик №213 від 15.06.2017. При цьому, прослухавши звукозапис судових засідань місцевого господарського суду у даній справі колегією суддів встановлено, що позивач не зазначав про наявність у нього вказаного листа. Натомість, такий доказ надано безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

За вказаних обставин, у задоволенні клопотання позивача про долучення до матеріалів справи нового доказу слід відмовити на підставі ст. ст. 80 та 269 ГПК України.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 240 ГПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, оскільки дана постанова приймається за відсутності учасників справи та без її проголошення, датою її ухвалення є дата складення повного тексту.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Як убачається матеріалів справи, 01.06.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю Саврас-Сервіс (орендар) та Публічним акціонерним товариством Науково-виробниче підприємство Більшовик (орендодавець) укладено договір оренди, згідно якого орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове платне користування об`єкт оренди в будівлі медико-санітарної частини площею 1592,1 кв.м., розташованої за адресою: м. Київ, вул. Виборзька, 70А.

Згідно акту приймання - здачі об`єкта від 01.06.2017 орендовані приміщення прийнято позивачем.

Додатковою угодою №1 від 30.11.2019 до договору оренди сторони дійшли згоди розірвати договір оренди від 01.06. 2017 з 01.12.2019.

01.11.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю Саврас-Сервіс та Товариством з обмеженою відповідальністю АДВ Дистриб`юшен укладено договір суборенди №01-11/17, у відповідності до якого у тимчасове платне користування передано нежитлові приміщення площею 228,5 кв.м в будівлі медико-санітарної частини загальною площею 3308,5 кв.м., з місцем розташування за адресою: м. Київ, вул. Виборзька, 70А (далі договір суборенди).

Згідно акту приймання-передачі майна від 01.12.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю АДВ Дистриб`юшен (суборендар) прийняло в суборендне користування зазначене майно.

01.09.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю Саврас-Сервіс та Товариством з обмеженою відповідальністю АДВ Дистриб`юшен укладено додаткову угоду №1 до договору суборенди, згідно якої суборендодавець передає, а суборендар приймає у тимчасове платне користування нежитлові приміщення загальною площею 394,3 кв.м. на 3-му поверсі в будівлі медико-санітарної частини загальною площею 3308,5 кв.м., розташованої за адресою: м. Київ, вул. Виборзька, 70А.

На виконання договору суборенди 01.09.2018 сторони склали та підписали акт приймання-передачі майна.

Відповідно до п. 3.1 договору суборенди (в редакції додаткової угоди №1 від 01.09.2018) суборендар незалежно від наслідків господарської діяльності сплачує суборендодавцю протягом строку дії цього договору оренду плату за користування об`єктом оренди в місяць у розмірі 150,65 грн з ПДВ за 1 кв.м. В розмірі орендної плати враховано відшкодування податку на землю.

Пунктом 3.2 договору суборенди сторони узгодили, що плата за користування об`єктом оренди сплачується в безготівковому порядку на розрахунковий рахунок суборендодавця не пізніше 10 числа поточного місяця за поточний місяць, на умовах 100 % попередньої оплати.

Відповідно до п. 3.5. договору суборенди розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на офіційний індекс інфляції, який встановлений Державною службою статистики України за попередній місяць, але не нижче розміру орендної плати за базовий місяць, вказаної в пункті 3.1.

Нарахування орендної плати проводиться з дати підписання сторонами Акту приймання-передачі майна та до останнього дня фактичного користування майном (п. 3.6 договору суборенди).

У відповідності до п. 4.1 договору суборенди суборендар відшкодовує суборендодавцю вартість спожитої електричної енергії та витрат на утримання електричних мереж якими здійснюється передача електричної енергії; вартість спожитої холодної води та витрат на утримання інженерних водопровідних мереж якими здійснюється передача холодної води та експлуатаційні витрати з обслуговуванням об`єкта суборенди, які несе суборендодавець у зв`язку з діяльністю суборендаря. Розрахунок експлуатаційних витрат з обслуговування об`єкту оренди встановлюється у розмірі 7,00 грн за 1 (один) кв.м. площі об`єкта оренди.

Додатковою угодою №4 від 29.11.2019 до договору суборенди сторони дійшли згоди розірвати договір суборенди №01-11/17 від 01.11.2017 з 30.11.2019.

Позивач стверджує, що в результаті невиконання відповідачем зобов`язань за договором суборенди утворилася заборгованість зі сплати орендної плати за жовтень-листопад 2019 у сумі 229778,68 грн, з яких 118802,60 грн орендної плати, 5520,20 грн експлуатаційні витрати, 17949,73 грн індексація орендної плати, 165839,62 грн комунальні послуги.

На підставі п. 10.3 договору суборенди позивач нарахував пеню в сумі 80604,66 грн, на підставі ст. 625 ЦК України - 3 % річних в сумі 14798,94 грн та інфляційні втрати в сумі 31917,54 грн.

З метою досудового врегулювання спору 11.09.2020 позивач направив відповідачу претензію №11/09-03 з вимогою сплатити заборгованість по орендній платі в розмірі 229778,68 грн, яка залишена відповідачем без задоволення, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Дослідивши матеріали справи та умови договору оренди/суборенди у їх сукупності, суд апеляційної інстанції вважає, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, враховуючи на наступне.

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Реалізуючи передбачене ст. 55 Конституції України, ст. 4 ГПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Позивач звертаючись до суду з позовом самостійно визначає у ній, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача про яке ним зазначається в позовній заяві здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (аналогічні висновки викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.09.2019 у справі №924/831/17, від 28.11.2019 у справі №910/8357/18).

З матеріалів справи слідує, що предметом судового розгляду у цій справі є вимога позивача про стягнення 357099,82 грн заборгованості за договором суборенди майна.

У якості підстави заявлених вимог позивачем визначено обставини неналежного виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору щодо повної оплати орендних платежів.

На підтвердження відповідних обставин позивачем долучено до матеріалів справи договір оренди від 01.06.2017, додаткову угоду №1 від 30.11.2019 до договору оренди, акти приймання/здачі об`єкта, договір суборенди від 01.11.2017, додаткові угоди до договору суборенди, акти приймання-передачі майна, лист про зміну найменування Публічного акціонерного товариства «Науково-виробниче підприємство «Більшовик» на Акціонерне товариство «Перший київський машинобудівний завод», розрахунки заборгованості, претензію щодо сплати заборгованості, акти наданих послуг, акти звірки взаєморозрахунків.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав і обов`язків, є договори.

Спір між сторонами виник у зв`язку з невиконанням зобов`язань за договором суборенди майна, регулювання правовідносин за яким здійснюється на підставі положень глави 58 "Найм (оренда)" розділу III "Окремі види зобов`язань" книги п`ятої "Зобов`язальне право" ЦК України та ст.ст. 283- 291 ГК України.

Частинами першою та шостою статті 283 ГК України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За ч. 1 ст. 773 ЦК України на наймача покладений обов`язок користуватися річчю відповідно до її призначення та умов договору.

Частиною першою статті 762 ЦК України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 774 ЦК України передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму.

При розгляді спорів щодо стягнення орендної плати за користування нерухомим майном, що передано в суборенду, зазвичай достатнім доказом суборендодавця щодо правомірності нарахування і стягнення орендної плати є погодження орендодавцем передачі майна в суборенду, належним чином посвідчений обома сторонами договір оренди/суборенди та акти прийому- передачі нерухомого майна в оренду/суборенду.

Північний апеляційний господарський суд акцентує, що позивач як особа, яка вважає, що її право порушено самостійно визначає докази, які на його думку підтверджують заявлені вимоги. Проте, обов`язок надання правового аналізу заявлених вимог, доказів на їх підтвердження та спростування доводів учасників справи, покладений на господарський суд.

Для з`ясування наведених питань, а відтак і правильного вирішення спору, суду в межах наданих йому повноважень процесуальним законом належить дослідити умови договору оренди щодо права орендаря передавати орендоване майно в суборенду, зміст доказів наданих сторонами на підтвердження своїх аргументів щодо позову, і на підставі цього встановити наявність (відсутність) підстав для стягнення з відповідача як суборендаря заборгованості за договором.

Суд апеляційної інстанції дослідивши наявну в матеріалах справи копію договору оренди від 01.06.2017 укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю Саврас-Сервіс (орендар) та Публічним акціонерним товариством Науково-виробниче підприємство Більшовик (на 2-х аркушах) встановив, що подана позивачем копія договору не містить повного тексту. Так, перша сторінка договору від 01.06.2017 містить вступну частину та розділи 1, 2, 3 (до п. 3.2), друга сторінка розпочинається з п. 6.6 та закінчується п. 10.2 договору, заключна частина договору відсутня.

При цьому, надана позивачем копія договору не містить умов щодо права орендаря передавати в суборенду орендоване майно. А відтак, доводи скаржника стосовно того, що умовами договору оренди (п. 6.3) передбачено право передачі майна в суборенду не приймаються судом до уваги, оскільки наявна в матеріалах справи копія договору не містить п. 6.3.

Разом з тим в матеріалах справи відсутні докази того, що орендодавцем надано дозвіл на передачу орендованого майна в суборенду, тоді як в позовній заяві зазначено, що усі докази подаються разом з позовною заявою.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Верховний Суд звертається до власних висновків у Постанові від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

З урахуванням наведеної вище сутності принципу змагальності саме Товариство з обмеженою відповідальністю Саврас-Сервіс", як позивач у справі та особа, яка стверджує про порушення відповідачем зобов`язань за договором суборенди, мав довести обставину щодо надання орендодавцем дозволу на передачу майна в суборенду, та як наслідок право звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором суборенди. Проте наявності таких доказів судом встановлено не було.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції констатує, що позивачем не доведено стверджувальних в позові обставин, оскільки не надано доказів правомірності передачі майна в суборенду, а тому саме останній у цьому випадку несе ризик настання пов`язаного з цим процесуального наслідку у вигляді відмови в позові. У зв`язку з чим висновки суду першої інстанції про не доведення позивачем свого порушеного права та правомірності застосування способу захисту у вигляді стягнення з відповідача заборгованості по суборендній платі ґрунтуються на встановлених обставинах справи.

Стосовно доводів апеляційної скарги про безпідставність розгляду даної справи Господарським судом міста Києва в порядку спрощеного провадження, суд відмічає наступне.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 12 ГПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Аналогічне закріплено у ч. 1 ст. 247 ГПК України де вказано, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 250 ГПК України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Згідно ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частинами 1, 2, 3 ст. 247 ГПК України визначено, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Слід зауважити, що спрощене позовне провадження включає в себе розгляд справи, як у засіданні суду з повідомленням (викликом) сторін, так і без проведення останнього та повідомлення (виклику) сторін.

Різниця у розгляді справи між спрощеним та загальним позовним провадженням полягає лише в тому, що за правилами спрощеного позовного провадження предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи по суті починається з дня першого судового засідання, всі необхідні докази сторони подають одразу або в межах встановленого судом строку до початку першого засідання.

Як вбачається із матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, у даному випадку ціна позову не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на дату подання позову (500 х 2270,00 грн = 1135000,00 грн), категорія даної справи не належить до справ, які не можуть бути розглянуті у порядку спрощеного позовного провадження у відповідності до ч. 4 ст. 247 ГПК України та є справою незначної складності, про що суду зазначив в ухвалі про відкриття провадження, у позовній заяві зазначено, що усі докази подаються разом з позовною заявою, а тому її розгляд міг здійснюватись у порядку спрощеного позовного провадження.

Стосовно посилань скаржника в апеляційній скарзі на те, що суд може призначити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження лише за клопотанням позивача, колегія суддів зазначає наступне.

Зі змісту наведених вище статей у сукупності вбачається, що в останніх мова йде про вирішення питання щодо можливості розгляду відповідної справи в порядку спрощеного позовного провадження за клопотанням позивача, якщо цю справу не можна віднести до категорії малозначних, про вказане свідчить формулювання «будь-яка інша справа».

Зазначене, втім, не має жодного відношення до справи №910/14922/21, яка правомірно (у відповідності до ч. 5 ст. 12 ГПК України) була визнана судом справою незначної складності та, відповідно, підлягала розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Відтак, вирішення питання щодо розгляду даної справи у порядку спрощеного позовного провадження не потребувало відповідного клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю Саврас-Сервіс.

Враховуючи зазначене у сукупності, суд апеляційної інстанції не вбачає порушень норм процесуального законодавства судом першої інстанції, які могли б бути підставою для скасування судового рішення на підставі п. 7 ч. 3 ст. 277 ГПК України.

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2021 у справі №910/14922/21 прийнято з повним та усебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю Саврас-Сервіс не підлягає задоволенню.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 267 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Саврас-Сервіс залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2021 у справі №910/14922/21 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю Саврас-Сервіс.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк двадцять днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді В.В. Куксов

С.І. Буравльов