ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2022 р. Справа №914/2005/21

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії суддів:

головуючий суддя Желік М.Б.

судді Галушко Н.А.

Орищин Г.В.

секретар судового засідання Гунька О.П.

розглянувши апеляційну скаргу Регіонального відділення фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях №14-121-06788 від 16.12.2021 (вх.ЗАГС №01-05/4211/21 від 16.12.2021)

на рішення Господарського суду Львівської області від 16.11.2021 (суддя Юркевич М.В., повний текст виготовлено та складено 24.11.2021)

у справі №914/2005/21

за позовом: Дочірнього підприємства «Албіс Компані» Товариства з обмеженою відповідальністю «Діаніум трейдінг Ко. Лімітед» Республіка Кіпр, м. Львів

до відповідача: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях,

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Державного підприємства «Міжнародний аеропорт Львів» імені Данила Галицького

про: визнання договору оренди продовженим

за участю представників:

від апелянта: Золотий Я.М. - представник

від позивача: Парамонов С.О. адвокат

від третьої особи: не з`явилася

Учасникам процесу роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст.ст. 35, 42, 46, Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового засідання здійснюється технічними засобами.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 16.11.2021 у справі №914/2005/21 позовні вимоги Дочірнього підприємства Албіс Компані Товариства з обмеженою відповідальністю Діаніум трейдінг Ко. Лімітед Республіка Кіпр задоволено частково. Визнано договір оренди державного нерухомого майна від 14.04.2014р. №56 (зі змінами) укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях та Дочірнім підприємством Албіс Компані Товариства з обмеженою відповідальністю Діаніум трейдінг Ко. Лімітед Республіка Кіпр продовженим на тих самих умовах та на той самий строк, на який він був укладений шляхом оформлення Додаткової угоди про продовження Договору оренди нерухомого майна від 14.04.2014р. №56 (зі змінами) у редакції викладеній у резолютивній частині рішення. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Судові витрати у справі у вигляді судового збору у розмірі 2 270,00 грн. покладено на обидві сторони пропорційно. Стягнуто з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях на користь Дочірнього підприємства Албіс Компані Товариства з обмеженою відповідальністю Діаніум трейдінг Ко. Лімітед Республіка Кіпр - 1135,00 грн. витрат по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, скаржник звернувся до Західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення та скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 16.11.2021 у справі №914/2005/21 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.12.2021 справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: Желік М.Б. - головуючий суддя, члени колегії Орищин Г.В., Галушко Н.А.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 21.12.2021 Регіональному відділенні фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Львівської області від 16.11.2021 у справі №914/2005/21, відкрито апеляційне провадження, зупинено дію рішення Господарського суду Львівської області від 16.11.2021 у справі № 914/2005/21, встановлено учасникам справи строк для надання відзиву на апеляційну скаргу до 10.01.2022, розгляд справи призначено на 12.01.2022.

10.01.2022 на адресу суду надійшов відзив ДП «Албіс Компані» ТзОВ «Діаніум трейдінг Ко. Лімітед» на апеляційну скаргу, у якому позивач просить залишити оскаржене рішення суду без змін.

11.01.2022 на адресу суду надійшов відзив ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького на апеляційну скаргу, у якому третя особа підтримує скаргу позивача та просить оскаржене рішення скасувати і прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

12.01.2022 в судовому засіданні оголошено перерву до 26.01.2022.

26.01.2022 розгляд справи не відбувся у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю членів колегії суддів - Галушко Н.А., Орищин Г.В (з 24.01.2022 по 31.01.2022).

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 01.02.2022 розгляд справи призначено на 16.02.2022.

В судовому засіданні 16.02.2022 представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримав, просив оскаржене рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечив, просив залишити оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору нас стороні відповідача, явки представника в судове засідання не забезпечила. Третю особу належним чином та завчасно було повідомлено про дату, час та місце судового засідання.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, взявши до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а відтак оскаржуване рішення слід залишити без змін, з огляду на наступне.

Дочірнє підприємство «Албіс Компані» Товариства з обмеженою відповідальністю «Діаніум трейдінг Ко. Лімітед» Республіка Кіпр, м. Львів, звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях, про визнання договору оренди №56 від 14.04.2014 продовженим.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 14.04.2014 позивач є орендарем нерухомого майна частини нежитлового приміщення площею 121,5 кв.м., яке розташоване на першому поверсі триповерхової будівлі, позначеної на плані літерою «Б-3» за адресою м.Львів, вул. Любінська, 168, що перебуває на балансі державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького». 28.04.2018 сторони внесли зміни до договору в частині строку його дії, зокрема, визначили, що договір укладено на 2 роки 364 дні з 13.04.2017 по 11.04.2020 включно. Згодом, 03.04.2020 сторони ще раз внесли зміни до договору в частині строку його дії, а саме продовжили строк дії договору на один рік - до 11.04.2021 включно. В подальшому 11.01.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою про продовження строку дії договору оренди державного нерухомого майна від 14.04.2014 №56 в порядку, встановленому чинним законодавством, однак, не отримав жодної відповіді. 12.04.2021 договір оренди державного нерухомого майна від 14.04.2014 №56 припинив свою дію. Оскільки протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди від відповідача не надійшло жодного заперечення щодо продовження договору оренди нерухомого майна чи/або його припинення, то в силу ст.764 ЦК України, ч.4 ст.284 ГК України, умов п.10.4. Договору оренди державного нерухомого майна №56 від 14.04.2014 та фактичних обставин, пов`язаних із неприйняттям орендодавцем рішень, передбачених ст.18, 19 Закону №157-ІХ п.п. 143, 144 Порядку передачі державного та комунального майна в оренду, позивач вважає, що договір оренди державного нерухомого майна від 14.04.2014 №56 є поновленим (продовженим) на той самий строк на тих самих умовах, які передбачені цим договором, зокрема, як вказано у п.10.1 цього договору, а саме на 2 роки і 364 дні та повинен діяти з 12 квітня 2021 року до 10 квітня 2024 року включно.

15.06.2021 позивач скерував відповідачу заяву з проханням повідомити чи прийнято рішення про продовження договору оренди від 14.04.2014 №56 на той самий термін та на тих самих умовах, що ним передбачені або чи прийнято рішення про відмову в продовженні цього договору та у разі прийняття рішення про продовження договору оренди підписати два примірники додаткової угоди, з яких один примірник направити позивачу. Проте, листом від 01.07.2021 №11-03-03657 відповідач повідомив, що не може прийняти рішення про продовження договору оренди без проведення аукціону та підписати запропоновану додаткову угоду до даного договору.

Відтак позивач просив визнати договір оренди державного нерухомого майна від 14.04.2014 №56 (із змінами), укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях та ДП «Албіс Компані» ТзОВ «Діаніум Трейдінг Ко. Лімітед» продовженим на тих самих умовах та на той самий строк, на який він був укладений, а саме на 2 роки та 364 дні, шляхом оформлення додаткової угоди про продовження до договору оренди державного нерухомого майна від 14.04.2014 №56 в редакції, запропонованій позивачем.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначав, що при внесенні змін до договору оренди в останній редакції сторонами було погоджено строк дії договору до 11.04.2021. Водночас, ще задовго до закінчення строку дії договору 26.01.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою про внесення змін до договору оренди в частині строку його дії, а саме пропонувалося пункт 10.1. договору викласти в наступній редакції: «Цей договір укладено строком на 2 (два) роки та 364 дні, що діє з 12.04.2020 по 01.04.2023 включно». Своїм листом від 10.02.2021 №11-11-00645 регіональне відділення мотивовано відмовило заявнику в укладенні такого договору. Оскільки позивач хотів внести такі зміни в односторонньому порядку такі дії є безпідставними як і аналогічні заявлені позовні вимоги.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 27.07.2021 в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача до участі у справі залучено ДП «Міжнародний аеропорт Львів» імені Данила Галицького».

Третя особа у поясненнях повідомила, що є балансоутримувачем орендованого майна, у відповідності до п.10.9. договору оренди, у разі припинення або розірвання договору, майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем балансоутримувачу, однак, станом на час розгляду справи орендоване майно позивачем не передано, позивач надалі користується майном та сплачує орендну плату у відповідності до погоджених умов.

Ухвалюючи оскаржене рішення про часткове задоволення позову, місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що відповідно до норм чинного законодавства щодо відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця в частині припинення договору оренди та неприйняття відповідачем необхідних рішень в межах його компетенції та у строки, передбачені спеціальними нормативно-правовими актами, які врегульовують питання оренди нерухомого державного майна, в тому числі в частині оголошення аукціону на продовження договору оренди орендні відносини між позивачем та відповідачем за вказаним договором є продовженими. Також суд взяв до уваги, що сторони продовжують вчиняти дії на виконання договору оренди, а саме позивач безперешкодно користується майном та сплачує орендну плату, а на момент спливу одного місяця після закінчення договору 11.04.2021, одночасно існували усі обставини, що в силу вимог закону та умов договору є підставами для визнання договору продовженим на той самий строк і на тих самих умовах. Разом з цим, суд звернув увагу на те, що остання редакція договору передбачала строк дії договору на один рік та ухвалив задоволити позовні вимоги щодо визнання продовженим договору оренди частково, а саме на рік.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що оскаржене рішення прийнято з порушенням норм матеріального права, неправильним встановленням обставин, які мають значення для справи, а тому підлягає скасуванню та ухваленню нового рішення про відмову у позові.

Так, апелянт (відповідач) зазначає, що суд безпідставно застосував до спірних правовідносин положення ч.4 ст.284 ГК України, с.764 ЦК України, п.10.4. спірного договору та необґрунтовано не застосував положення п.2 прикінцевих та перехідних положень та ст.18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Скаржник пояснює, що сторони у договорі оренди погодили те, що його автоматичне продовження відбувається в порядку та на підставах, встановлених у ст.17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна». Разом з цим положення ст.17 вказаного закону втратили чинність на момент закінчення строку дії договору 12.04.2021, а відповідно до п.2 прикінцевих та перехідних положень Закону №157-ІХ, яким викладено Закон України «Про оренду державного та комунального майна» в новій редакції, договори оренди державного майна, укладені до набрання чинності цим законом зберігають чинність та продовжують діяти до моменту закінчення строку, на який вони були укладені.

Отже, на переконання апелянта, станом на час закінчення встановленого п.10.1. спірного договору строку його дії 11.04.2021, у сторін були відсутні підстави для застосування п.10.4 цього договору у зв`язку із втратою чинності положеннями законодавства, яке сторони погодили застосовувати з метою реалізації цієї договірної умови. Натомість, згідно із п.10.2 спірного договору, взаємовідносини сторін, не врегульовані цим договором регулюються чинним законодавством України, а відповідно до ст.18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна в новій редакції» у новій редакції продовження договорів оренди здійснюється за результатами проведення аукціону. Згідно із ч.9 ст.18 вказаного Закону після отримання заяви орендаря про продовження договору, який підлягає продовженню за результатами провадження аукціону, орендодавець згідно з Порядком передачі майна в оренду приймає одне з таких рішень: про оголошення аукціону, за результатами якого чинний договір оренди може бути продовжений з орендарем або укладений з новим орендарем, або про відмову у продовження договору з підстав, передбачених у ст.19 цього Закону, а відповідно до абз.5 п.144 Порядку передачі майна в оренду, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 №483, неприйняття протягом зазначеного строку одного із зазначених рішень вважається прийняттям рішення про оголошення аукціону.

Скаржник зазначає, що сам по собі факт прийняття одного з рішень, передбачених у ч.9 ст.18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» рішень з порушенням встановлених цим Законом та Порядком передачі майна в оренду строків не свідчить про відсутність заперечень орендодавця щодо укладення договору оренди на той самий строк і на тих самих умовах без проведення аукціону та автоматичну пролонгацію договору найму понад строки, які встановлені у договорі найму в розумінні ч.4 ст.284 ГК України та ст.764 ЦК України. При цьому, п.п. 151, 152 Порядку передачі майна в оренду передбачені випадки, з якими законодавець пов`язує можливість користування орендарем майном понад строки, які встановлені у договорі найму, а отже, відсутність оформлених відповідною заявою заперечень орендодавця на продовження договору оренди на той самий строк і на тих самих умовах не є мовчазною згодою орендодавця в розумінні вказаних вище положень Цивільного та Господарського кодексів України.

На переконання апелянта, дії позивача щодо подання заяви про продовження строку дії оренди за три місяці до закінчення дії договору свідчать про відсутність намірів продовжити спірний договір у порядку та спосіб, передбачений положеннями чинного законодавства, та вказують про намір уникнути укладення правочину за результатами аукціону.

Окрім того, апелянт вважає, що місцевий господарський суд порушив вимоги ст.5 ГПК України щодо забезпечення ефективного захисту порушеного права, оскільки якщо орендар вважає порушеним своє право на продовження договору оренди на аукціоні, то він вправі звернутись з позовом про зобов`язання орендодавця вчинити відповідні дії, що не суперечить ч.2 ст.16 ЦК України та ч.2 ст.20 ГК України, а не з позовом про поновлення договору найму на новий строк без застосування встановленої законом конкурентної процедури.

Також апелянт вказує, що суд першої інстанції не встановив обставин щодо правомірності продовження спірного договору в редакції, яка суперечить нормам чинного законодавства, а саме того, що продовжений договір на тих самих умовах не відповідатиме чинному примірному договору оренди нерухомого майна, а розділ «Орендна плата» розроблений на підставі Методики розрахунку орендної плати на державне майно, яка втратила чинність.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що до правовідносин оренди державного майна поряд з нормами Цивільного та Господарського кодексів України застосовуються також положення Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №904/1207/19), що спростовує твердження апелянта про те, що місцевий господарський суд безпідставно застосував до спірних відносин положення ч.4 ст.284 ГПК України, ст.764 ЦК України.

Рішення про оголошення аукціону та оголошення про проведення аукціону на продовження договору оренди оприлюднюється орендодавцем в електронній торговій системі протягом десяти робочих днів з дати прийняття такого рішення. Проте, орендодавець не прийняв жодного рішення, з передбачених у ч.9 ст.18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», а сторонами продовжувались і продовжуються вчинятись дії на виконання цього договору, а саме орендар безперешкодно користується майном та сплачує орендну плату, а орендодавець та балансоутримувач приймають оплату згідно з умовами договору. Позивач покликається на правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №910/719/19.

На переконання позивача, положення п.151 та п.152 Порядку передачі майна в оренду передбачають, що рішення орендодавця про оголошення аукціону на продовження договору оренди повинно прийматись саме в період такого договору оренди, про що свідчать і ч.9 ст.18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», відповідно до якої саме чинний договір оренди може бути продовжений з існуючим орендарем та п.п.151, 152 Порядку. Водночас після закінчення строку дії договору такий втрачає статус чинного, а особа, яка орендує державне майно, втрачає статус існуючого орендаря.

Щодо твердження скаржника про неможливість застосування п.10.4 договору у зв`язку із втратою чинності старої редакції закону України «Про оренду державного та комунального майна» позивач зазначає, що вказаний пункт договору не є недійсним та може бути застосований до спірних правовідносин.

Стосовно доводів про порушення судом вимог ст.5 ГПК України позивач вказує, що звернувся до суду з позовом про визнання договору оренди продовженим у відповідній редакції, а порушення права позивача полягає у правовій невизначеності в частині його статусу (орендар/не орендар) та стосовно чинності (не чинності) договору оренди, оскільки після календарного закінчення строку дії договору з боку скаржника не приймалося жодних рішень як щодо продовження договору, оголошення аукціону, за результатами якого чинний договір оренди може бути продовжений з існуючим орендарем або укладений з новим орендарем, про відмову у продовженні договору з підстав, передбачених статтею 19 цього Закону. Таке рішення не винесено і досі.

Спростовуючи твердження про те, що суд не встановив обставин правомірності продовження спірного договору в редакції, яка суперечить нормам чинного законодавства, позивач вказує, що у разі не спростування презумпції правомірності договору чи окремих його частин всі права, набуті сторонами правочину, повинні здійснюватись, а створені обов`язки підлягають виконанню. Із встановлених місцевим господарським судом обставин вбачається, що йдеться не про реалізацію орендарем переважного права на укладення договору найму на новий строк і необхідність узгодження сторонами конкретних умов нового договору в порядку, визначеному для укладення чи зміни договору, а про визнання оформленим договору, обов`язок укладення якого у випадку пролонгації виник у сторін на підставі п.10.4 договору оренди №56 від 14.04.2014.

Третя особа у справі, балансоутримувач, у відзиві на апеляційну скаргу підтримує вимоги відповідача (орендодавця) та зазначає, що у відповідності до положень Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у новій редакції, договори оренди, укладені до набрання чинності цим законом, мали продовжуватись у порядку, передбаченому цим законом у попередній редакції, лише до 01.07.2020, проте, строк спірного договору закінчився 11.04.2021, отже, він повинен продовжуватись у порядку, передбаченому Законом у новій редакції - №157-ІХ. Третя особа вказує, що у постанові Верховного Суду від 09.11.2021 у справі №908/2637/20 викладено правову позицію, відповідно до якої порядок продовження договорів оренди державного та комунального майна, який діяв до 31.01.2020, може бути застосовано до процедури продовження тих договорів, строк дії яких закінчився до 01.07.2020 включно, а щодо інших договорів оренди державного та комунального майна (строк дії яких закінчився після 01.07.2020) у силу вимог абз.3 п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №157-ІХ - відповідно до нової редакції.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.04.2014 між Дочірнім підприємством «Албіс Компані» Товариства з обмеженою відповідальністю «Діаніум трейдінг Ко.Лімітед» Республіка Кіпр, як орендарем, та Регіональним відділенням Фонду державного майна України у Львівській області (правонаступником якого є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях (відповідачем) як орендодавцем, був укладений договір оренди нерухомого державного майна №56.

Відповідно до п.1.1. договору, орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування державне нерухоме майно частину нежитлового приміщення площею 121,5 кв.м., яке розташоване на першому поверсі триповерхової будівлі, позначеної на плані літерою Б-3 (новий аеровокзал), за адресою: м.Львів, вул.Любінська, 168, що перебуває на балансі державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького.

Згідно із п.1.2. договору майно передається в оренду з метою розміщення кафе (бару, кондитерської), що здійснює продаж товарів підакцизної групи.

Відповідно до п.3.1. договору орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786 (зі змінами) і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку лютий 2014 року 11611,04 грн. Відповідно до п.3.3. договору орендна плата за кожен наступний місяць визначається шляхом коригування плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Відповідно до п.3.6. договору орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувача щомісяця, не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним відповідно до пропорцій, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж у співвідношенні: 70% до державного бюджету, 30% - на рахунок балансоутримувача.

Сторонами підписано акт приймання-передачі майна від 14 квітня 2014 року.

Договір було укладено строком на 2 (два) роки 364 дні, що діє з 14 квітня 2014 року до 12 квітня 2017 року.

Відповідно до п.10.2. договору його умови зберігають свою силу протягом усього строку цього договору, в тому числі у випадках, коли після його укладення, законодавством встановлено правила, що погіршують становище орендаря, а в частині зобов`язань орендаря щодо орендної плати до виконання зобов`язань.

Відповідно до п.10.4. договір оренди продовжується за наявності письмової заяви орендаря за один місяць до закінчення терміну дії договору оренди.

У разі відсутності заяви однієї зі сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця за умови відсутності попередження органу, уповноваженого управляти відповідним державним майном, до закінчення терміну дії договору оренди щодо наміру використовувати дане державне майно для власних потреб (ст.17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»), договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. Зазначені дії оформляються додатковим договором, який є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до п.10.12 взаємовідносини сторін, не врегульовані цим договором, регулюються законодавством України.

Відповідно до пункту 4 додаткового договору до договору оренди пункт 10.1. викладено у наступній редакції: «Цей договір продовжено строком на 2 (два) роки 364 дні, що діє з 13.04.2017 по 11.04.2020 включно».

28.04.2017 сторони уклали договір про внесення змін до договору оренди №56 від 14.04.2014 в частині збільшення розміру орендної плати та строку чинності договору, а саме строк дії договору визначено з 13.04.2017 по 11.04.2020.

В подальшому, додатковою угодою від 03.04.2020 сторони погодили збільшення розміру орендної плати продовження дії договору на 1 рік з 12.04.2020 по 11.04.2021 включно.

11.01.2021 позивач, керуючись ст.18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», направив на адресу відповідача заяву про продовження договору оренди (отримано відповідачем 20.01.2021) у порядку, встановленому чинним законодавством.

02.02.2021 листом №11-03-00458 «Щодо продовження договору оренди» відповідач повідомив балансоутримувача ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького» про необхідність надання ряду документів з метою прийняття рішення щодо продовження договору оренди №56 від 14.04.2014.

16.02.2021 балансоутримувач надав орендодавцю запитувані документи щодо орендованого майна та виконання договору оренди №56 від 14.04.2014.

12.04.2021 дію договору припинено у зв`язку із закінченням строку його дії.

15.06.2021 позивач надіслав відповідачу заяву №15/06-21 щодо продовження дії договору оренди нерухомого державного майна та проєкт додаткової угоди до договору оренди, у якому запропоновано внести зміни до п.10.1. договору, виклавши його в наступній редакції: «Цей договір укладено строком на 2(два) роки та 364 дні, що діє з 12 квітня 2021 р. до 10 квітня 2024 року включно».

Листом від 01.07.2021 №11-03-033637 відповідач повідомив позивача, що не може прийняти рішення про продовження дії договору оренди без проведення аукціону та підписати запропоновану додаткову угоду.

Відповідно до ч.1 ст.179 ГК України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Відповідно до ч.1 ст.283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у володіння та користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч.6 ст.283 ГК України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ч.1 ст.763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до ст.764 ЦК України якщо наймач продовжує володіти та/або користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Станом на дату укладення спірного договору оренди нерухомого державного майна 14.04.2014 організаційні відносини, пов`язані з передачею в оренду майна державних підприємств, установ та організацій, підприємств, заснованих на майні, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, їх структурних підрозділів та іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в державній та комунальній власності та майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності визначав Закон України «Про оренду державного та комунального майна» №2269-ХІІ від 10.04.1992 (з наступними змінами).

Відповідно до ч.2 ст.17 вказаного Закону у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

01.02.2020 введено в дію Закон України «Про оренду державного та комунального майна» №157-ІХ від 03.10.2019, яким Закон викладено у новій редакції.

Зокрема, питання продовження строків договорів оренди врегульовано у статтях 18 та 19 вказаного Закону.

Так, відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» продовження договорів оренди здійснюється за результатами проведення аукціону, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.3 ст.18 вказаного Закону договори оренди можуть бути продовжені на той самий строк, на який вони були укладені, на підставі заяви орендаря про продовження договору, поданої орендодавцю не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору оренди.

Відповідно до частини 4 статті 18 рішення про продовження договору оренди державного майна, передбаченого частиною другою цієї статті, і рішення про відмову у продовженні договору оренди державного майна приймаються орендодавцем.

Відповідно до частини 5 статті 18 граничний строк прийняття рішень, передбачених частиною четвертою цієї статті, за умови їх прийняття орендодавцем, становить 30 календарних днів з дати отримання заяви і документів від орендаря.

Будь-яке рішення, передбачене частиною четвертою цієї статті, приймається з урахуванням законодавства, статуту або положення балансоутримувача про погодження уповноваженим органом управління, до сфери управління якого належить балансоутримувач, на підставі довідки балансоутримувача, в якій зазначається інформація про:

наявність або відсутність заборгованості зі сплати орендної плати чи страхових платежів за договором, що продовжується, станом на дату подання довідки;

факти суттєвого (більше ніж на три місяці) прострочення сплати орендної плати чи інших обов`язкових за договором платежів;

результати перевірок, які балансоутримувач та/або орендодавець здійснювали протягом строку оренди, а також інформація про цільове призначення, за яким об`єкт оренди фактично використовувався протягом строку оренди. У разі якщо перевірками виявлено порушення умов договору оренди, зазначається інформація про вжиті орендарем заходи для припинення порушення або про те, що порушення тривало і після строку, визначеного орендодавцем або балансоутримувачем для усунення порушення. Строк на усунення виявлених порушень не може перевищувати 30 календарних днів з дати отримання орендарем відповідного припису.

Порядком передачі майна в оренду можуть бути встановлені додаткові вимоги до довідки балансоутримувача та порядку її подання.

Відповідно до ч.9 ст.18 вказаного Закону після отримання заяви орендаря про продовження договору, який підлягає продовженню за результатами проведення аукціону, орендодавець згідно з Порядком передачі майна в оренду приймає одне з таких рішень:

про оголошення аукціону, за результатами якого чинний договір оренди може бути продовжений з існуючим орендарем або укладений з новим орендарем;

про відмову у продовженні договору з підстав, передбачених статтею 19 цього Закону.

Відповідно до п.141 Порядку передачі майна в оренду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 №483, рішення про продовження договору оренди без проведення аукціону або про відмову у продовженні договору оренди приймається відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 18 Закону. Рішення про відмову в продовженні договору оренди може бути прийнято у випадках, передбачених статтею 19 Закону, а також приймається у разі невідповідності орендаря вимогам, установленим статтею 4 Закону. Таке рішення оприлюднюється орендодавцем в електронній торговій системі протягом трьох робочих днів з дати прийняття такого рішення.

Разом з цим, відповідно до п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про оренду державного та комунального майна» договори оренди державного або комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, продовжуються в порядку, передбаченому законодавством, яке діяло до дати набрання чинності цим Законом, до дати, яка наступить раніше: набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України чи рішенням представницького органу місцевого самоврядування (щодо договорів оренди комунального майна, розташованого в межах відповідної територіальної громади), передбаченим абзацом п`ятим частини другої статті 18 цього Закону, або 1 липня 2020 року. Після настання однієї з дат, яка відповідно до цього пункту наступить раніше, але у будь-якому випадку не раніше дня введення в дію цього Закону, договори оренди продовжуються в порядку, визначеному цим Законом. Договори оренди державного та комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, зберігають свою чинність та продовжують діяти до моменту закінчення строку, на який вони були укладені.

При цьому пунктом 5 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 157-IX визнано таким, що втратив чинність, Закон України «Про оренду державного та комунального майна» (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 30, ст. 416 із наступними змінами) з дня введення в дію цього Закону.

У постанові Верховного Суду від 09.11.2021 у справі №908/2637/20, на яку покликається третя особа у відзиві на апеляційну скаргу, наведено правовий висновок, відповідно до якого порядок продовження договорів оренди державного та комунального майна, який діяв до 31.01.2020 та був передбачений Законом України № 2269-XII (втратив чинність 31.01.2020), може бути застосовано до процедури продовження тих договорів, строк дії яких закінчився до 01.07.2020 включно, а щодо інших договорів оренди державного та комунального майна (строк дії яких закінчився після 01.07.2020) у силу вимог абзацу 3 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 157-IX має застосовуватися порядок продовження, визначений Законом України № 157-ІХ. Таким чином, законодавець передбачив умови та порядок продовження дії договорів оренди державного та комунального майна, укладених відповідно до положень Закону України № 2269-XII.

Водночас, фактичні обставини справи №908/2637/20 є відмінними від даного спору, адже предметом первісного позову орендаря до орендодавця (відділення Фонду державного майна) у справі №908/2637/20 було спонукання до укладення договору, і судами було встановлено недотримання орендарем порядку, встановленого у ст.18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у новій редакції.

Таким чином, до правовідносин щодо продовження спірного договору оренди державного майна, строк дії якого припинено 11.04.2021, застосуванню підлягають положення Закону України «Про оренду державного та комунального майна» в новій редакції.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач як орендар, саме керуючись ст.18 Закону у вказаній редакції звернувся до відповідача як орендодавця із заявою про продовження строку дії спірного договору оренди (зокрема, у відповідності до ч.3 ст.18 за три місяці до закінчення строку дії договору).

Відтак, у відповідності до ч.9 ст.18 Закону у новій редакції орендодавець мав обов`язок прийняти одне з таких рішень: про оголошення аукціону, за результатами якого чинний договір оренди може бути продовжений з існуючим орендарем або укладений з новим орендарем; або про відмову у продовженні договору з підстав, передбачених статтею 19 цього Закону.

Відповідно до п.144 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, після отримання заяви орендаря про продовження договору, який підлягає продовженню за результатами проведення аукціону, орендодавець протягом десяти робочих днів з дати отримання такої заяви, приймає одне з рішень, передбачених частиною дев`ятою статті 18 Закону.

Рішення про відмову в продовженні договору оренди може бути прийнято у випадках, передбачених статтею 19 Закону, а також у разі невідповідності орендаря вимогам, установленим статтею 4 Закону. Таке рішення оприлюднюється орендодавцем в електронній торговій системі протягом трьох робочих днів з дати прийняття такого рішення.

При цьому колегія суддів відхиляє доводи апелянта стосовно того, що відповідно до абз.5 п.144 Порядку неприйняття протягом зазначеного строку одного із зазначених рішень представницьким органом місцевого самоврядування чи визначеним ним органом вважається прийняттям ним рішення про оголошення аукціону, за результатами якого чинний договір оренди може бути продовжений з існуючим орендарем або укладений з новим орендарем. Адже, вказаний абзац є продовженням положення абзацу 4 п.144 і стосується рішень представницького органу місцевого самоврядування, що приймаються протягом 60 робочих днів з дати отримання заяви орендаря про продовження договору.

Натомість у спірному випадку йде мова про оренду державного майна і орендодавець має обов`язок прийняти відповідне рішення протягом десяти робочих днів з дати отримання заяви орендодавця.

Встановленням такого механізму продовження строку дії договорів оренди, які підлягають продовженню за результатами проведення аукціону подання орендарем заяви за три місяці до закінчення договору оренди і необхідність прийняття орендодавцем одного з двох варіантів рішень, чітко передбачених у законі, протягом десяти робочих днів, тобто під час дії чинного договору забезпечується також право добросовісного орендаря, який бажає реалізувати переважне право на продовження договору оренди, безперервно користуватись орендованим майном з метою безперебійного здійснення його господарської діяльності.

Однак, отримавши заяву орендаря 20.01.2021, відповідач не прийняв жодного із передбачених у ч.9 ст.18 Закону рішень, доказів протилежного відповідач суду не надав.

З матеріалів справи вбачається, що орендодавець 16.02.2021 отримав від балансоутримувача необхідні документи, однак, не вчинив жодних інших дій з метою організації аукціону для забезпечення реалізації права переважного права чинного орендаря на продовження договору оренди в ході аукціону до закінчення строку дії договору оренди.

Також в матеріалах справи відсутні докази прийняття відповідного рішення станом на дату подання позову, хоча сторони, а також третя особа як балансоутримувач державного нерухомого майна, не заперечують, що орендар продовжує користуватись орендованим майном та здійснює орендну плату, передбачену умовами договору оренди №56 від 14.04.2014.

Місцевий господарський суд в оскарженому рішенні вірно зазначив, що фактично орендні правовідносини між сторонами продовжуються, хоча формально без укладення нового договору оренди за результатами аукціону чи додаткової угоди про продовження дії попереднього, що порушує право позивача передусім на правову визначеність.

15.06.2021, за відсутності рішення орендодавця про організацію аукціону чи відмову у продовженні договору, позивач надіслав відповідачу ще одну заяву №15/06-21 щодо продовження дії договору оренди нерухомого державного майна та проєкт додаткової угоди до договору оренди, у якому запропоновано внести зміни до п.10.1. договору, виклавши його в наступній редакції: «Цей договір укладено строком на 2(два) роки та 364 дні, що діє з 12 квітня 2021 р. до 10 квітня 2024 року включно».

Статтею 764 ЦК України унормовано, що якщо наймач продовжує володіти та/або користуватися майном після закінчення строку договору найму то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Відповідно до ч.4 ст.284 Господарського кодексу України строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

За таких обставин, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що відповідно до наведених правових норм щодо відсутності заперечень наймодавця протягом місяця в частині припинення договору оренди та неприйняття відповідачем необхідних рішень в межах його компетенції та у строки, передбачені спеціальними нормативними актами, які врегульовують питання оренди нерухомого державного майна, в тому числі в частині оголошення аукціону на продовження договору оренди орендні правовідносини між позивачем та відповідачем за спірним договором є продовженими.

У постанові від 19.05.2020 у справі №910/719/19 Велика Палата Верховного Суду зробила наступні правові висновки: правові наслідки продовження користування майном після закінчення строку договору оренди також передбачені у статті 764 ЦК України, якою визначено, що якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором; наведена норма визначає можливість продовження договору оренди на той самий термін і на тих самих умовах. При цьому для такого автоматичного продовження договору оренди передбачена особливість - відсутність заяви (повідомлення) однієї зі сторін про припинення чи зміну умов договору протягом місяця після закінчення терміну його дії.

Відсутність такого заперечення як в силу статті 764 ЦК України, так і за приписами частини другої статті 17 Закону №2269-XII, може мати прояв у «мовчазній згоді» і в такому випадку орендар саме в силу закону (а не за власною ініціативою в порядку частини третьої статті 17 Закону №2269-XII) може розраховувати, що договір оренди вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

У контексті наведених норм заява орендодавця про припинення договору оренди за закінченням строку договору є одностороннім правочином, який відображає волевиявлення орендодавця у спірних правовідносинах, що не потребує узгодження з орендарем в силу прямої норми закону, і є підставою для припинення відповідних зобов`язальних правовідносин.

Отже, після закінчення строку договору оренди нерухомого державного майна (11.04.2021), зокрема, станом на час спливу одного місяця від такої дати одночасно існували всі обставини, які в силу вказівки закону та договору разом становлять підстави для визнання договору продовженим на той самий строк і на тих же умовах, а саме: нездійснення за три місяці до закінчення терміну дії договору оренди органом, уповноваженим управляти відповідним державним майном, попередження про намір використовувати майно для власних потреб (п.10.4. договору); відсутність заяв сторін про припинення або зміну умов договору протягом одного місяця після закінчення строку дії договору (відсутність доказів направлення (вручення) орендодавцем заяви про припинення та її отримання орендарем; неприйняття орендодавцем у встановлений чинним законодавством строк рішення про продовження договору оренди державного майна, про оголошення аукціону, за результатами якого чинний договір оренди може бути продовжений з існуючим орендарем або укладений з новим орендарем; неприйняття орендодавцем рішення про відмову у продовженні договору з підстав, передбачених статтею 19 цього Закону.

Відтак, апеляційний господарський суд вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що в силу наведених обставин можливим є продовження договору оренди на той самий термін, на який його було укладено (в останній редакції), тобто на один рік з 12.04.2021 по 11.04.2022.

Також колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта щодо недотримання місцевим господарським судом ст.5 ГПК України, адже у цьому випадку ефективним способом захисту порушеного права позивача є саме визнання договору оренди продовженим, оскільки між сторонами фактично тривають правовідносини оренди нерухомого майна.

Оскільки шляхом задоволення позовних вимог вносяться зміни до фактично діючого договору лише в частині строку дії цього договору, укладеного у відповідності до чинних на момент його укладення вимог законодавства, також необґрунтованими є доводи апелянта про невідповідність цього договору чинному примірному договору оренди нерухомого майна.

Рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Відповідно до чинного законодавства рішення суду є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Оскаржуване рішення вказаним вимогам відповідає.

Враховуючи встановлені обставини справи, межі перегляду оскаржуваного рішення, доводи сторін, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають до задоволення, відтак оскаржуване рішення слід залишити без змін.

В порядку положень ст. 129 ГПК України сплачений скаржником за подання апеляційної скарги судовий збір слід залишити за скаржником.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 269, 270, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні вимог апеляційної скарги Регіонального відділення фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях №14-121-06788 від 16.12.2021 (вх.ЗАГС №01-05/4211/21 від 16.12.2021) - відмовити.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 16.11.2021 у справі №914/2005/21 залишити без змін.

3. Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст. 287, 288 ГПК України протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складено 09.03.2022.

Головуючий суддя Желік М.Б.

суддя Галушко Н.А.

суддя Орищин Г.В.