РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2022Справа № 910/10029/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Картавцевої Ю.В., за участю секретаря судового засідання Негоди І.А., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом ОСОБА_1

до 1) Фонду державного майна України

2) Державного підприємства "Геройське дослідно-промислове підприємство"

про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушенного прогулу

Представники:

від позивача: Дорофеєв М.Ю.

від відповідача 1: Федорчук О.В.

від відповідача 2: Щевич О.О.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Фонду державного майна України та Державного підприємства «Геройське Дослідно Промислове Підприємство», у якому просить суд:

- визнати незаконним і скасувати наказ Фонду державного майна України №212 від 18.02.2021 року про звільнення ОСОБА_1 з посади директора державного підприємства «Геройське дослідно-промислове підприємство»;

- поновити ОСОБА_1 на посаді директора державного підприємства «Геройське дослідно-промислове підприємство» з 18.02.2021 із внесенням відповідних даних до трудової книжки;

- стягнути з державного підприємства «Геройське дослідно-промислове підприємство» середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18.02.2021 до дня поновлення на роботі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.06.2021 позовну заяву залишено без руху.

21.07.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

За змістом ст. 176 Господарського процесуального кодексу України, за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 12 ГПК України визначено, що загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ч. 3 ст. 247 ГПК України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Зважаючи на категорію та складність спору, суд приходить до висновку про розгляд справи № 910/10029/21 в порядку загального позовного провадження.

Згідно з приписами статті 181 Господарського процесуального кодексу України для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання. Дата і час підготовчого засідання призначаються суддею з урахуванням обставин справи і необхідності вчинення відповідних процесуальних дій.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.07.2021 суд ухвалив: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; справу розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначити на 14.09.2021.

16.08.2021 через відділ діловодства суду від відповідача 2 надійшов відзив.

16.08.2021 електронною поштою до суду від позивача надійшло клопотання про участь у підготовчому засіданні, призначеному на 14.09.2021 в режимі відеоконференції, у задоволенні якого ухвалою суду від 13.09.2021 відмовлено з підстав відсутності у суду технічної можливості.

25.08.2021 через відділ діловодства суду від відповідача 1 надійшов відзив.

07.09.2021 через відділ діловодства суду від відповідача 2 надійшла заява про відкладення розгляду справи.

У підготовче засідання 14.09.2021 прибув представник відповідача 1, представники позивача та відповідача 2 в підготовче засідання не прибули.

Відповідно до ст. 177 Господарського процесуального кодексу України підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

З метою належної підготовки справи для розгляду у підготовчому засіданні продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та оголошено перерву до 05.10.2021.

28.09.2021 електронною поштою до суду від позивача надійшло клопотання про участь у підготовчому засіданні, призначеному на 05.10.2021 в режимі відеоконференції, у задоволенні якого ухвалою суду від 29.09.2021 відмовлено з підстав відсутності у суду технічної можливості.

05.10.2021 через відділ діловодства суду від відповідача 1 та відповідача 2 надійшли заява про застосування строків позовної давності.

У підготовче засідання 05.10.2021 прибули представники відповідачів, представники позивача в підготовче засідання не прибули.

У підготовчому засіданні оголошено перерву до 02.11.2021.

12.10.2021 електронною поштою до суду від позивача надійшло клопотання про участь у підготовчому засіданні, призначеному на 02.11.2021 в режимі відеоконференції, у задоволенні якого ухвалою суду від 25.10.2021 відмовлено з підстав відсутності у суду технічної можливості.

02.11.2021 електронною поштою до суду від позивача надійшла заява про проведення підготовчого засідання без участі представника позивача, закриття підготовчого засідання та призначення справи до судового розгляду по суті.

У підготовче засідання 02.11.2021 прибули представники відповідачів, представники позивача в підготовче засідання не прибули.

У підготовчому засіданні 02.11.2021 судом з`ясовано, що в процесі підготовчого провадження у даній справі вчинені всі необхідні дії передбачені ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Відповідно до п. 18 ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України у підготовчому засіданні суд призначає справу до розгляду по суті, визначає дату, час і місце проведення судового засідання (декількох судових засідань - у разі складності справи) для розгляду справи по суті.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 30.11.2021.

11.11.2021 електронною поштою до суду від позивача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні, призначеному на 30.11.2021 в режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.11.2021 суд ухвалив: клопотання ОСОБА_1 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів задовольнити; провести судове засідання з розгляду справи призначене на 30.11.21 о 14:30 год в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням програмного забезпечення «EASYCON».

У судове засідання 30.11.2021 прибули представники відповідача 1 та відповідача 2, представник позивача брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Представник відповідача 2 заявив клопотання про витребування доказів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. У клопотанні про витребування судом доказів повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується (крім клопотання про витребування судом групи однотипних документів як доказів); 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; 5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

За наслідками розгляду клопотання відповідача 2 про витребування доказів, судом відмовлено у його задоволенні, оскільки, таке клопотання заявлене поза межами строку, визначеного ч. 1 ст. 81 ГПК України та без додержання вимог, встановлених ч. 2 ст. 81 ГПК України.

У судовому засіданні оголошено перерву до 14.12.2021.

13.12.2021 через відділ діловодства суду від відповідача 2 надійшла заява про відкладення розгляду справи.

У судове засідання 14.12.2021 прибули представники позивача та відповідача 1. Представники відповідача 2 в судове засідання не прибули.

За наслідками розгляду заяви відповідача 2 про відкладення судового засідання, судом відмовлено у його задоволенні, оскільки, відповідачем 2 не наведено обставин та не надано доказів на їх підтвердження, наявність яких в силу приписів ч. 2 ст. 202 ГПК України є підставою для відкладення судового засідання.

Разом з тим, у судовому засіданні 14.12.2021 відповідно до ч. 2 ст. 216 ГПК України судом оголошено перерву до 25.01.2022.

25.01.2022 через відділ діловодства суду від відповідача 2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та клопотання про витребування у позивача оригіналів письмових доказів.

У судове засідання 25.01.2022 прибули представники відповідача 1 та відповідача 2, представники позивача в судове засідання не прибули.

З огляду на те, що клопотання відповідача про витребування доказів подане поза межами строку, зазначеного в ч. 3 ст. 80 ГПК України, при цьому відповідачем 2 не обґрунтовано поважності причин пропуску зазначеного строку, таке клопотання в силу приписів ч. 1 ст. 81 ГПК України, залишено судом без задоволення.

Разом з тим, враховуючи клопотання відповідачів про відкладення розгляду справи, у судовому засіданні оголошено перерву до 08.02.2022.

У судове засідання 08.02.2022 прибули представники сторін.

Представник позивача підтримав позовні вимоги, представники відповідачів проти задоволення позову заперечили.

У судовому засіданні 08.02.2022 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до рішення комісії з конкурсного відбору, затвердженого протоколом від 28 травня 2015 р. № 3, 25.06.2015 між ОСОБА_1 та Міністерством аграрної політики та продовольства України було укладено Контракт № 14, відповідно до якого ОСОБА_1 призначений на посаду директора Державного підприємства «Геройське дослідно-промислове підприємство» на термін з 25 червня 2015 року по 24 червня 2020 року.

Пунктом 1.1. Контракту № 14 від 25.06.2015 передбачено, що за цим контрактом керівник зобов`язується безпосередньо і через адміністрацію підприємства здійснювати поточне управління (керівництво) підприємством, забезпечувати його діяльність відповідно до фінансового плану, ефективне використання і збереження закріпленого за підприємством державного майна, а Орган управління майном зобов`язується створювати належні умови для матеріального забезпечення і організації праці Керівника.

На підставі контракту виникають трудові відносини між Керівником підприємства та Органом управління майном цього підприємства (п. 1.2 Контракту № 14 від 25.06.2015).

19.05.2017 між ОСОБА_1 та Міністерством аграрної політики та продовольства України було укладено Додаткову угоду № 11 до Контракту № 14 від 25.06.2015, відповідно до якої сторони дійшли згоди викласти розділ 2 Контракту «Права та обов`язки сторін» та розділ 3 Контракту «Умови матеріального забезпечення керівника» в новій редакції, що вказана у даній додатковій угоді, яка в силу приписів п. 5 є невід`ємною частиною Контракту № 14 від 25.06.2015.

Зважаючи на те, що з 20.12.2019 органом, уповноваженим управляти державним майном ДП «Геройське ДПП» є Фонд державного майна України відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.11.2019 № 1101-р «Про передачу цілісних майнових комплексів державних підприємств, установ та організацій до сфери Фонду державного майна України» та акту приймання-передачі із сфери управління Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України до сфери Фонду державного майна України, ОСОБА_1 звернувся до Фонду державного майна України з листом № 24 від 04.05.2020 щодо продовження терміну дії контракту № 14 від 25.06.2015 на той самий термін, а саме - до 24.06.2025.

Разом з тим, як зазначає позивач, 18.02.2021 ним було отримано наказ Фонду державного майна України № 212 від 18.02.2021 про звільнення директора державного підприємства «Геройське дослідно-промислове підприємство», у якому вказано: «відповідно до законів України «Про управління об`єктами державної власності», «Про Фонд державного майна України», Кодексу законів про працю України, керуючись положеннями статуту державного підприємства «Геройське дослідно-промислове підприємство» (код згідно з ЄДРПОУ - 00383604), затвердженого наказом Фонду державного майна України від 13.02.2020 № 257 та ураховуючи лист Скадовської районної державної адміністрації від 03.02.2021 № 01-21/91 щодо погодження звільнення директора державного підприємства «Геройське дослідно-промислове підприємство» наказую: 1) звільнити ОСОБА_1 з посади директора державного підприємства «Геройське дослідно-промислове підприємство» з дня видання цього наказу згідно із пунктом 5 частини 1 статті 41 Кодексу законів про працю України та розірвати укладений з ним контракт № 14 від 25 червня 2015 року; 2) ОСОБА_1 у чотириденний строк передати справи з управління господарською діяльністю новопризначеному керівнику державного підприємства «Геройське дослідно-промислове підприємство», про що скласти відповідний акт».

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що наказ № 212 від 18.02.2021 про звільнення його з посади директора державного підприємства «Геройське дослідно-промислове підприємство» є незаконним, оскільки: 1) на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України можливо звільнити лише посадових осіб господарських товариств, яким не є державне підприємство «Геройське дослідно-промислове підприємство», а директор Підприємства не є посадовою особою; 2) ОСОБА_1 звільнено з роботи з ініціативи Органу управління майном з підстав, зазначених у п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України без дотримання вимог, визначених пунктами 5.2 та 5.3 контракту, тобто, без обов`язкового завчасного повідомлення не менше як за 2 місяці до моменту звільнення; 3) листом № 7 від 17.02.2021 ОСОБА_1 повідомлено Фонд про тимчасову втрату директором працездатності з 17.02.2021 та покладення обов`язків директора на іншу особу, відтак, звільнення ОСОБА_1 суперечить положенням ч. 3 ст. 40 КЗпП України, а наказ № 212 від 18.02.2021 є протиправним, з огляду на що, позивач просить суд:

- визнати незаконним і скасувати наказ Фонду державного майна України №212 від 18.02.2021 року про звільнення ОСОБА_1 з посади директора державного підприємства «Геройське дослідно-промислове підприємство»;

- поновити ОСОБА_1 на посаді директора державного підприємства «Геройське дослідно-промислове підприємство» з 18.02.2021 із внесенням відповідних даних до трудової книжки;

- стягнути з державного підприємства «Геройське дослідно-промислове підприємство» середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18.02.2021 до дня поновлення на роботі.

Відповідач 1 заперечує проти задоволення позовних вимог та, зокрема, зазначає, що рішенням Національного агенства з питань запобігання корупції від 08.02.2019 № 368 «Про затвердження Змін до Роз`яснення щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно заходів фінансового контролю» роз`яснено, що посадовими особами юридичних осіб публічного права, які є підприємствами, є керівник підприємства, головний бухгалтер, члени наглядової ради (у разі її утворення), виконавчого органу та інших органів управління підприємства відповідно до статуту, відтак, звільнення ОСОБА_1 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України є законним, при цьому передбачена даною нормою підстава розірвання трудового договору не встановлює необхідності попереднього повідомлення про звільнення, з`ясування вини працівника, доцільності та причин звільнення, врахування попередньої роботи та інших позитивних результатів.

Відповідач 2 також заперечує проти позовних вимог та зазначає, що п. 10.11 Статуту ДП «Геройське ДПП» визначено, що Суб`єкт управління Підприємства має право у будь-який момент прийняти рішення про припинення повноважень директора та розірвання з ним трудових відносин, а також трудового контракту, або прийняти рішення про відсторонення директора; при цьому, ОСОБА_1 під час виконання посадових обов`язків неодноразово грубо порушувалися вимоги законодавства та статуту Підприємства, зокрема, позивач залучав поворотну фінансову допомогу від багатьох комерційних підприємств та громадян України, надаючи в заставу сіль, яка знаходилась на відповідальному зберіганні Підприємства, з огляду на що, наразі в Господарському суді м. Херсон розглядається справа за позовом ПП «Станіслав» до Підприємства про звернення стягнення на предмет застави, яке намагається вилучити з підприємства майже 2/3 річного видобутку солі, поставивши цим Підприємство на межу банкрутства, відтак, наказ № 212 від 18.02.2021 про звільнення директора є законним.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так, 1 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів» від 13 травня 2014 року, відповідно до підпункту 1 пункту 1 якого частину першу статті 41 КЗпП України доповнено пунктом 5 такого змісту « 5) припинення повноважень посадових осіб». Згідно з пояснювальною запискою до проекту вказаного Закону передбачення такої підстави розірвання трудового договору забезпечить «можливість розірвання трудового договору без наведення підстав при припиненні повноважень посадових осіб», а в якості компенсації для захисту інтересів останніх - мінімальний розмір вихідної допомоги у розмірі середньої заробітної плати за шість місяців.

З огляду на вказане під час розгляду спору щодо розірвання трудового договору (контракту) за пунктом 5 статті 41 КЗпП України матиме значення не наявність підстав для припинення повноважень (звільнення) посадової особи, а дотримання органом управління (загальними зборами, наглядовою радою) передбаченої цивільним законодавством й установчими документами юридичної особи процедури ухвалення рішення про таке припинення.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.09.2020 у справі № 205/4196/18 звернула увагу на те, що для визначення юрисдикції суду для розгляду ініційованого звільненим з посади керівником юридичної особи (її виконавчого органу) спору з цією юридичною особою, її власником (органом, уповноваженим здійснювати від імені власника управління такою особою) про законність звільнення цього керівника (припинення його повноважень або усунення від посади), слід враховувати таке.

За правилами цивільного судочинства треба розглядати спори, в яких позивач оскаржує законність розірвання з ним трудового договору з підстав, передбачених КЗпП України, крім такого розірвання за пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України (припинення повноважень за частиною третьою статті 99 ЦК України).

До юрисдикції господарського суду належать спори, в яких позивач, повноваження якого як керівника юридичної особи (її виконавчого органу) припинені за частиною третьою статті 99 ЦК України, пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України, оскаржує законність дій органу управління юридичної особи (загальних зборів, наглядової ради) з такого припинення повноважень (звільнення). До 28 березня 2014 року, коли відповідно до підпункту 1 пункту 3 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення правового регулювання діяльності юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» від 10 жовтня 2013 року набрала чинності нова редакція пункту 4 частини першої статті 12 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), юрисдикція господарського суду поширювалася на вищевказані спори за участю господарських товариств, а з 28 березня 2014 року - за участю будь-яких юридичних осіб.

З огляду на те, що повноваження позивача, як керівника юридичної особи, припинені за пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України, позивач фактично оскаржує рішення органу управління (власника) щодо такого припинення (звільнення), а інші позовні вимоги є похідними, тому спір у справі № 910/10029/21 підлягає вирішенню за правилами господарського судочинства.

Так, відповідно до частин 1-6 статті 65 Господарського кодексу України управління підприємством здійснюється відповідно до його установчих документів на основі поєднання прав власника щодо господарського використання свого майна і участі в управлінні трудового колективу. Власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів.

Для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) безпосередньо або через уповноважені органи чи наглядова рада такого підприємства (в разі її утворення) призначає (обирає) керівника підприємства, який є підзвітним власнику, його уповноваженому органу чи наглядовій раді. Керівник підприємства, головний бухгалтер, члени наглядової ради (в разі її утворення), виконавчого органу та інших органів управління підприємства відповідно до статуту є посадовими особами цього підприємства. Статутом підприємства посадовими особами можуть бути визнані й інші особи.

У разі найму керівника підприємства з ним укладається договір (контракт), в якому визначаються строк найму, права, обов`язки і відповідальність керівника, умови його матеріального забезпечення, умови звільнення його з посади, інші умови найму за погодженням сторін.

Керівник підприємства без доручення діє від імені підприємства, представляє його інтереси в органах державної влади і органах місцевого самоврядування, інших організаціях, у відносинах з юридичними особами та громадянами, формує адміністрацію підприємства і вирішує питання діяльності підприємства в межах та порядку, визначених установчими документами.

Керівника підприємства може бути звільнено з посади достроково на підставах, передбачених договором (контрактом) відповідно до закону.

Так, пунктом 1.1 Статуту Державного підприємства «Геройське дослідно-промислове підприємство» (нова редакція), затвердженого наказом Фонду державного майна України від 13.02.2020 № 257 (далі - Статут) визначено, що Державне підприємство «Геройське дослідно-промислове підприємство» є державним унітарним підприємством, що діє як державне комерційне підприємство, засноване на державній власності та належить до сфери управління Фонду державного майна України (далі - Суб`єкт управління Підприємства).

Частинами 1-3 статті 73 Господарського кодексу України встановлено, що державне унітарне підприємство утворюється компетентним органом державної влади в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини державної власності, як правило, без поділу її на частки, і входить до сфери його управління. Орган державної влади, до сфери управління якого входить підприємство, є представником власника і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами. Майно державного унітарного підприємства перебуває у державній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання чи праві оперативного управління.

Відповідно до ч. 6 ст. 73 ГК України органами управління державного унітарного підприємства є:

керівник підприємства, який призначається (обирається) суб`єктом управління об`єктами державної власності, що здійснює функції з управління підприємством, або наглядовою радою такого підприємства (у разі її утворення) і є підзвітним органу, який його призначив (обрав);

наглядова рада підприємства (у разі її утворення), яка в межах компетенції, визначеної статутом підприємства та законом, контролює і регулює діяльність керівника підприємства.

Наглядова рада державного унітарного підприємства утворюється за рішенням суб`єкта управління об`єктами державної власності, що здійснює функції з управління підприємством. Порядок утворення, організації діяльності та ліквідації наглядової ради державного унітарного підприємства (крім підприємств оборонно-промислового комплексу) та її комітетів визначається Кабінетом Міністрів України та переглядається не рідше ніж раз на п`ять років. Порядок утворення, організації діяльності та ліквідації наглядової ради державного унітарного підприємства оборонно-промислового комплексу визначається відповідно до Закону України "Про особливості управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі".

Особливості управління державним унітарним підприємством визначаються Законом України "Про управління об`єктами державної власності".

Особливості управління державним унітарним підприємством оборонно-промислового комплексу визначаються законами України "Про особливості управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі" та "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

Приписами ч. 9 ст. 73 Господарського кодексу України визначено, що державні унітарні підприємства діють як державні комерційні підприємства, державні некомерційні підприємства або казенні підприємства.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 74 Господарського кодексу України державне комерційне підприємство є суб`єктом підприємницької діяльності, діє на основі статуту або модельного статуту і несе відповідальність за наслідки своєї діяльності усім належним йому на праві господарського відання майном згідно з цим Кодексом та іншими законами, прийнятими відповідно до цього Кодексу. Майно державного комерційного підприємства закріплюється за ним на праві господарського відання.

Пунктом 10.1 Статуту визначено, що Суб`єкт управління Підприємства є представником власника і виконує його функції у межах, визначених законодавством України.

Виконавчим органом Підприємства (одноосібним) є Директор, який є посадовою особою (п. 10.3 Статуту).

Так, судом було встановлено, що відповідно до рішення комісії з конкурсного відбору, затвердженого протоколом від 28 травня 2015 р. № 3, 25.06.2015 між ОСОБА_1 та Міністерством аграрної політики та продовольства України було укладено Контракт № 14, відповідно до якого Тіщенко Андрій Віталійович призначений на посаду директора Державного підприємства «Геройське дослідно-промислове підприємство» на термін з 25 червня 2015 року по 24 червня 2020 року.

Відповідно до п. 5.1 Контракту № 14 від 25.06.2015, даний контракт вважається продовженим в разі повідомлення однією із сторін в письмовій формі про намір його продовження за два місяці до дати його закінчення.

Як встановлено судом, 04.05.2020 ОСОБА_1 звернувся до Фонду державного майна України з листом № 24 від 04.05.2020 щодо продовження терміну дії контракту № 14 від 25.06.2015 на той самий термін, а саме - до 24.06.2025.

Жодних заперечень Фонду державного майна України щодо продовження строку дії контракту № 14 від 25.06.2015 матеріали даної справи не містять.

Суд зазначає, що однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений в абзаці 7 статті 5-1 КЗпП України правовий захист від незаконного звільнення.

Розірвання контракту з ініціативи органу управління майном або керівника підприємства повинно провадитися з урахуванням гарантій, встановлених чинним законодавством.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України (частина 3 статті 21 КЗпП України).

Так, відповідно до п. 5.3 Контракту № 14 від 25.06.2015 керівник може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний з ініціативи Органу управління майном, у тому числі за пропозицією місцевого органу виконавчої влади, до закінчення терміну його дії, зокрема, з інших підстав, передбачених законодавством.

Підпунктом 10.7.7. пункту 10.7 Статуту передбачено, що до виключної компетенції Суб`єкта управління Підприємства відповідно до покладених на нього завдань належать призначення (обрання) та припинення повноважень Директора Підприємства.

Відповідно до п. 10.8 Статуту призначення (обрання) та припинення повноважень посадових осіб органів Підприємства здійснюється відповідно до Статуту та законодавства України.

Згідно з п. 10.11 Статуту Суб`єкт управління Підприємства має право у будь-який момент прийняти рішення про припинення повноважень Директора та розірвання з ним трудових відносин, а також трудового контракту, або рішення про відсторонення Директора. Таке рішення Суб`єкт управління Підприємства має право прийняти незалежно від строку перебування призначеної особи на посаді Директора.

Повноваження особи, яка була обрана на посаду Директора, припиняються в момент прийняття Суб`єктом управління Підприємства рішення про припинення повноважень Директора, якщо інше не встановлено у відповідному рішенні Суб`єкта управління Підприємства. Наслідком прийняття Суб`єктом управління Підприємства рішення про припинення повноважень Директора є розірвання з ним трудового договору (контракту) та припинення трудових відносин із Підприємством (п. 10.12 Статуту).

Як вбачається з Протоколу № 25 засідання робочої групи з розгляду документів претендентів на тимчасове здійснення повноважень керівників суб`єктів господарювання, які перебувають в управлінні Фонду державного майна України від 22.12.2020 за результатами голосування членів робочої групи одноголосно вирішено рекомендувати до розгляду Голові Фонду держмайна України Д.В. Сенниченку претендента ОСОБА_2 на посаду тимчасово виконуючого обов`язки керівника державного підприємства «Геройське дослідно-промислове підприємство» (солезавод).

Судом встановлено, що Фонд державного майна України звернувся до Скадовської районної державної адміністрації Херсонської області з листом № 10-57-2122 від 03.02.2021 щодо погодження звільнення директора Підприємства ОСОБА_1 з огляду на незадовільний стан фінансово-господарської діяльності Підприємства.

Так, у відзиві на позовну заяву відповідач 2 зазначає, що ОСОБА_1 під час перебування на посаді директора Підприємства порушувалися вимоги статуту та законодавства України.

Зокрема, у рішенні Господарського суду Херсонської області від 29.09.2021 у справі № 923/796/21 судом встановлено, що Державним підприємством "Геройське дослідно-промислове підприємство", в особі директора ОСОБА_1 , порушено вимоги ч. 4 ст. 67 Господарського кодексу України та Порядку погодження залучення державними підприємствами, у тому числі господарськими товариствами (крім банків), у статутному капіталі яких 50 та більше відсотків акцій (часток, паїв), належать державі, кредитів (позик), надання гарантій або поруки за такими зобов`язаннями, затвердженого постановою КМУ від 15.06.2011 № 809 в частині процедури погодження залучення позики, оскільки, укладання договору позики та в подальшому договору застави відбулося за відсутності погодження Міністерства аграрної політики та продовольства України, Міністерства фінансів України.

Із наявної в матеріалах справи копії листа від 03.02.2021 № 01-21/91 вбачається, що Скадовською районною державною адміністрацією Херсонської області, відповідно до Указу Президента України від 16.04.2010 № 542/2010 «Про деякі питання забезпечення здійснення повноважень місцевими державними адміністраціями», постанови Кабінету Міністрів України від 09 жовтня 2013 року № 818 «Про затвердження Порядку погодження з Головою Ради міністрів Автономної Ресбубліки Крим, головами місцевих державних адміністрацій призначення на посади та звільнення з посад керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, і внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993 року № 203» (в редакції постанови КМУ від 03 серпня 2015 року № 545), за результатами незадовільного стану фінансово-господарської діяльності Підприємства погоджено звільнення ОСОБА_1 з посади директора Державного підприємства «Геройське дослідно-промислове підприємство».

Так, наказом Фонду державного майна України (Суб`єкта управління Підприємства) № 212 від 18.02.2021 вирішено звільнити ОСОБА_1 з посади директора державного підприємства «Геройське дослідно-промислове підприємство» з дня видання цього наказу згідно із пунктом 5 частини 1 статті 41 Кодексу законів про працю України та розірвати укладений з ним контракт № 14 від 25 червня 2015 року.

Згідно з ч. 3 ст. 99 Цивільного кодексу України повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

За змістом пункту 5 частини 1 статті 41 КЗпП України крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках припинення повноважень посадових осіб.

Таким чином, передбачена пунктом 5 частини 1 статті 41 КЗпП України підстава розірвання трудового договору не передбачає необхідності попереднього повідомлення про звільнення, з`ясування вини працівника, доцільності та причини звільнення, врахування попередньої роботи та інших позитивних результатів.

Зазначеним спростовуються твердження позивача про порушення відповідачем 1 норм чинного законодавства та контракту щодо необхідності попереднього повідомлення позивача про звільнення та те, що на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України можливо звільнити лише посадових осіб господарських товариств, яким не є Державне підприємство «Геройське дослідно-промислове підприємство», а директор Підприємства не є посадовою особою, оскільки, як вбачається з п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, дана норма не містить застережень щодо поширення її дії виключно на посадових осіб господарських товариств, поряд з цим, в силу приписів ч. 3 ст. 65 ГК України та п. 10.3 Статуту директор Підприємства є посадовою особою.

Щодо тверджень позивача про те, що листом № 7 від 17.02.2021 він повідомив Фонд державного майна України про тимчасову втрату непрацездатності з 17.02.2021, суд звертає увагу на наступне.

Так, приписами п. 2.9 Додаткової угоди № 11 до Контракту № 14 від 25.06.2015 передбачено, що Керівник зобов`язаний забезпечувати невідкладне повідомлення Органу управління майном про свою тимчасову втрату працездатності.

За змістом п. 10.7.9 Статуту у разі тимчасової непрацездатності Директора його обов`язки виконує особа, яку призначає Суб`єкт управління Підприємства, а у разі не призначення Суб`єктом управління Підприємством такої особи, - особа відповідно до розподілу функціональних обов`язків між керівництвом Підприємства.

Разом з тим, докази направлення (надання) листа № 7 від 17.02.2021 Фонду державного майна України (Суб`єкту управління Підприємством) чи будь-які інші докази повідомлення позивачем Органу управління майном про свою тимчасову втрату працездатності та докази покладення з 17.02.2021 на іншу особу обов`язків директора Підприємства в порядку, передбаченому п. 10.7.9 Статуту, в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, виходячи з погоджених сторонами у Контракті умов, зокрема щодо підстав дострокового припинення трудових відносин, зважаючи на положення Статуту Підприємства, ч. 3 ст. 99 ЦК України, п.5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, а також на відсутність доказів повідомлення позивачем відповідача 1 про втрату працездатності (враховуючи, що листок тимчасової непрацездатності у будь-якому випадку не змінює підстави розірвання трудового договору), суд дійшов висновку, що звільнення ОСОБА_1 з посади керівника ДП «Геройське дослідно-промислове підприємство» відповідає чинному законодавству, а відтак позовна вимога про визнання незаконним та скасування наказу Фонду державного майна України № 212 від 18 лютого 2021 є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

При цьому, щодо похідних вимог про поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає наступне.

Так, не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 статті 40 КЗпП України), а також у період перебування працівника у відпустці (перше речення частини третьої статті 40 КЗпП України).

При цьому, 4 вересня 2019 року КС України ухвалив рішення № 6-р(ІІ)/2019 у справі № 3-425/2018(6960/18) щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 40 КЗпП України. У цьому рішенні КС України, зокрема, вказав, що положення частини третьої статті 40 КЗпП України є такими, що поширюються на усі трудові правовідносини (абзац п`ятнадцятий пункту 3 мотивувальної частини рішення).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.09.2020 у справі № 205/4196/18 дійшла висновку про те, що наслідки порушення гарантії, визначеної у першому реченні частини третьої статті 40 КЗпП України, усуваються шляхом зміни дати припинення трудових відносин на перший день після закінчення періоду непрацездатності чи відпустки.

Тобто, враховуючи наданий позивачем листок непрацездатності, відповідно до якого позивача звільнено від роботи з 17.02.2021 по 26.02.2021, датою припинення трудових відносин мав бути перший день після закінчення періоду непрацездатності.

Разом з тим, Фонд державного майна України та Державне підприємство "Геройське дослідно-промислове підприємство" зазначають, що позивачем було пропущено строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом та просять застосувати наслідки пропуску такого строку.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як вбачається з листа № 10-57-3685 від 23.02.2021, ОСОБА_1 18.02.2021 у будівлі Фонду було ознайомлено зі спірним наказом. Дана обставина зазначається також у позові самим позивачем, відтак, встановлений ч. 1 ст. 233 КЗпП України строк закінчився 18.03.2021.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20.12.2007 у справі "Фінікарідов проти Кіпру").

Статтею 264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Пред`явлення позову до суду - це реалізація позивачем права на звернення до суду. Саме з цією процесуальною дією пов`язується початок процесу у справі.

Відповідно до вимог процесуального законодавства суддя відкриває провадження у справі не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому процесуальним кодексом.

Виходячи з аналізу наведених норм, перебіг позовної давності шляхом пред`явлення позову може перериватися в разі звернення позивача до суду, в тому числі й направлення позовної заяви поштою, здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства. Якщо суд у прийнятті позовної заяви відмовив або повернув її, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подання позову з недодержанням правил підвідомчості, а також з іншим предметом спору та з іншими матеріально-правовими підставами.

Так, Верховний Суд у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 15.05.2020 у справі № 922/1467/19 дійшов висновку, що подання позову з недодержанням правил підвідомчості/підсудності (навіть у разі наступного закриття провадження у справі, а не відмови в позові або повернення позову), не перериває перебігу позовної давності.

З огляду на викладене, оскільки позовну заяву у справі № 910/10029/21 було подано (направлено за допомогою засобів поштового зв`язку) до Господарського суду міста Києва 16.06.2021, при цьому, обставина звернення позивача до Херсонського міського суду Херсонської області з недодержанням правил підвідомчості не перериває перебігу позовної давності, суд приходить до висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності на звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Так, позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності.

При цьому саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк було пропущено з поважних причин (аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17).

За приписами ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Разом з тим, позивачем всупереч встановленому процесуальним законодавством обов`язку, не надано жодних пояснень з приводу причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом та не надано відповідних доказів на підтвердження поважності причин такого пропуску, з огляду на що суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на позивача у зв`язку з відмовою у задоволенні позову.

Керуючись ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 18.02.2022

Суддя Ю.В. Картавцева