ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2022 року м. Черкаси справа № 925/489/21

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі судового засідання Нестеренко А.М., за участі представників позивача Москаленко Д.С. за самопредставництвом, відповідача Ємельянова Л.М. за самопредставництвом, третьої особи не з`явились, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду в місті Черкаси справу за позовом Черкаської обласної спілки споживчих товариств до Приватного підприємства Гуд маркет деманд, за участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Підприємства споживчої кооперації Універсал-1 про визнання укладеною угоди та стягнення 31204 грн. 46 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Черкаська обласна спілка споживчих товариств, звернувся в Господарський суд Черкаської області з позовом до Приватного підприємства Гуд маркет деманд (далі - відповідач), в якому просив суд:

визнати укладеною угоду про відшкодування плати за землю між Черкаською обласною спілкою споживчих товариств та приватним підприємством Гуд маркет деманд в редакції позивача;

стягнути з відповідача на свою користь 31204 грн. 46 коп. відшкодування плати за землю;

відшкодувати судові витрати.

Позов мотивовано тим, що відповідач в порушення п.п. 14.1.147. п. 14.1. ст. 14, п. 287.6 ст. 287 Податкового кодексу України, ст. 206 Земельного кодексу України, отримавши у власність вбудовано-прибудоване приміщення магазину загальною площею 217,9 м. кв. під літ. А-9, що знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. Нижня Горова, буд. 2 на підставі укладеного з Підприємством споживчої кооперації Універсал-1 договору купівлі-продажу від 12.12.2018 року, не уклав з позивачем, як постійним користувачем земельної ділянки, на якій розташоване вбудовано-прибудоване приміщення магазину, угоди про відшкодування плати за землю, чим також завдав позивачу збитки у заявленому розмірі у виді сплаченого податку за землю за період з І кварталу 2019 року по І квартал 2021 року.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 2304.2021 року, після усунення недоліків, встановлених ухвалою суд від 15.04.2021 року, позовну заяву прийнято до розгляду, по ній відкрито провадження у справі № 925/498/21 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 26.05.2021 року, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Підприємство споживчої кооперації Універсал-1.

Відповідач в особі свого представника подав суду 25.05.2021 року відзив на позовну заяву (вх. № 8403/21, а.с. 49), в якому заперечив проти задоволення позовних вимог, вказав на їх необґрунтованість та недоведеність належними доказами у зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні позову.

Ухвалами суду від 26.05.2021 року, 15.07.2021 року підготовче засідання відкладено на 05.08.2021 року, для забезпечення дотримання прав сторін бути проінформованими про час і дату призначення судового засідання, розміщено інформацію про виклик третьої особи - Підприємства споживчої кооперації Універсал-1 на офіційній сторінці господарського суду Черкаської області веб-порталу судової влади України.

Представник позивача подала суду:

12.07.2021 року відповідь на відзив (вх. № 11108/21, а.с. 81-83), в якій спростовувала доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, просила задовольнити позовні вимоги повністю;

16.07.2021 року, 06.08.2021 року клопотання (вх. № 11462/21, № 12729/21, а.с. 92-158, 166-168), в яких просила приєднати до матеріалів справи додаткові докази в обґрунтування позовних вимог, необхідність подання яких виникла після подачі відповідачем відзиву на позов.

Ухвалою суду від 05.08.2021 року закрито підготовче провадження у справі № 925/489/21 та призначено справу до судового розгляду по суті на 23.09.2021 року.

В судовому засіданні 23.09.2021 року представник позивача позов з підстав і в розмірі, викладених у позові та заявах по суті справи підтримала і просила суд задовольнити повністю, представник відповідача позов не визнав і просив суд відмовити у його задоволенні повністю з підстав, викладених у відзиві на позов. Ухвалою суду від 23.09.2021 року відкладено розгляд справи по суті на 06.10.2021 року, явку учасників справи в судове засідання визнано не обов`язковою.

В засідання суду, призначене на 06.10.2021 року сторони, явку своїх представників не забезпечили, належним чином були повідомлені про дату, час та місце судового засідання.

Частиною 1 ст. 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч. 3 статті 202 ГПК України, суд розглядає справу за відсутності учасника справи або його представника, якщо їх було належним чином повідомлено про судове засідання, у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, суд, відповідно до ст. 202 ГПК України, визнав за можливе розглянути справу у відсутності представників сторін за наявними в ній матеріалами.

Згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 240 ГПК України, судом підписано рішення без його проголошення, датою ухвалення рішення є дата складення повного судового рішення.

Вислухавши пояснення представників позивача, відповідача, дослідивши подані представниками сторін заяви по суті справи та з процесуальних питань, наявні в справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд позов задовольняє частково з таких підстав.

30.11.1999 року Черкаською міською радою народних депутатів Черкаської області видано позивачу - Черкаській обласній спілці споживчих товариств державний акт на право постійного користування землею ІІ-ЧР №001586 (а.с. 17-18) щодо 1,7097 га землі в межах згідно з планом; землю надано в постійне користування для комерційного використання /існуючі магазини, існуючий торгівельний комплекс, існуючий дошкільний заклад «Казка» та існуючий адмінбудинок/ відповідно до рішення виконкому Черкаської міської Ради народних депутатів: від 21.05.1996 року № 285 п. 1.1.25. 1,0369 га, від 20.07.1999 року № 592 0,0059 га, від 17.08.1999 року № 689 0,6669 га. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею № 259.

План землекористування (а.с. 19-20) містить перелік ділянок із зазначенням їх площі та розташування, в тому числі і ділянки № 9 (магазин № 1)площею 0,0306 га.

12.12.2018 року між третьою особою - Підприємством споживчої кооперації Універсал-1 Черкаської облспоживспілки, як продавцем, та відповідачем Приватним підприємством "Гуд маркет деманд", як покупцем, укладено договір купівлі-продажу вбудовано-прибудованого приміщення магазину (далі Договір, а.с. 14-16), відповідно до п.1.1 якого продавець продав, а покупець купив вбудовано-прибудоване приміщення магазину, що знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. Нижня Горова, буд. 2 та зобов`язався прийняти майно у власність та сплатити за нього ціну відповідно до умов , що визначені в договорі. Об`єктом купівлі-продажу є вбудовано-прибудоване приміщення магазину, загальною площею 217,9 м.кв., під літ. «А-9».

В п. 1.2 Договору визначено, що об`єкт належить Підприємству споживчої кооперації Універсал-1 Черкаської облспоживспілки на праві приватної власності та підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.10.2018 року, індексний номер витягу: 140261337, номер запису про право власності: 28152608, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, право власності на яке зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно27.09.2018 року.

В п. 1.4. Договору визначено, що вказане вбудовано-прибудоване приміщення магазину продано за 3102000 грн., які продавець отримав від покупця до підписання цього договору.

Згідно п. 2.1. Договору об`єкт переходить у власність покупця після нотаріального посвідчення цього договору.

Відповідно до п. 7.1. Договору він набирає чинності з моменту нотаріального посвідчення та державної реєстрації.

Договір підписаний представниками обох сторін та скріплений печатками юридичних осіб, посвідчено приватним нотаріусом Черкаського нотаріального округу Алексєєвим М.Ю. та зареєстрований в реєстрі за № 2435.

Із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 265997049 від 15.07.2021 року (а.с. 93-95) вбачається, наявність реєстраційного номеру об`єкта нерухомого майна 101 щодо вбудовано-прибудованого приміщення магазину, загальною площею 217.9 м.кв., що знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. Нижня Горова, буд. 2; номер запису про право власності/ довірчої власності: 29405366 держана реєстрація якого здійснена 12.12.2018 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Алексєєвим М. Ю. на підставі договору купівлі-продажу № 2435 від 12.12.2018 року за Приватним підприємством "Гуд маркет деманд", розмір частки 1.

Витяги з Держаного земельного кадастру про земельні ділянки № НВ-021 від 15.07.2021 року, № НВ-021 від 15.07.2021 року (а.с. 96-99) містять дані, що земельні ділянки з кадастровими номерами: :01:009:0101, :01:009:0102 з відповідною площею 0,0306 га, 0,0258 га, що розташовані в м. Черкаси по вул. Калініна, 2 є комунальною формою власності.

Із поданих позивачем платіжних доручень, податкових декларацій з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2019 рік, 2020 рік, 2021 рік (І квартал) (а.с. 102-129, 140-157) вбачається, що позивач повністю сплатив плату за земельні ділянки: :01:009:0101, :01:009:0102 з площею 0,0306 га, 0,0258 га, що розташовані в м. Черкаси по вул. (Нижня Горова) Калініна, 2 на яких розміщено вбудовано-прибудованого приміщення магазину, загальною площею 217.9 м.кв.

Відповідно до довідки позивача № 08-13 від 16.07.2021 року підлягають відшкодуванню з відповідача сплачені ним кошти: за 2019 рік у розмірі 9142 грн. 68 коп., за 2020 рік у розмірі 17400 грн. 38 коп., за І квартал 2021 року у розмірі 4661 грн. 40 коп.

12.05.2020 року позивач звертався до відповідача з претензією № 08-05 (а.с. 32-33, докази направлення а.с. 34-37), в якій повідомив про звернення до останнього 01.01.2019 року з пропозицією укладення угоди про відшкодування плати за землю щодо земельних ділянок на яких розміщено вбудовано-прибудоване приміщення магазину, загальною площею 217.9 м.кв., яке перебуває у його власності на підставі купівлі-продажу від 12.12.2018 року,та вимагав сплатити заборгованість станом на 12.05.2020 року у розмірі 16911 грн. 68 коп. до претензії додано відповідні рахунки-фактури та акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) на погодження.

07.10.2020 року позивач повторно звернувся до відповідача з претензією № 08-15 (а.с. 38-39), в якій вимагав сплатити заборгованість станом на 05.10.2020 року у розмірі 21573 грн. 08 коп. до претензії додано відповідні акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) на погодження.

Відповідач претензії позивача залишив без відповіді та виконання, що свідчить про безоплатне користування ним земельними ділянками, на яких розташоване належне йому на праві власності вбудовано-прибудоване приміщення магазину. В результаті дій відповідача позивачу було завдано збитків у заявленому розмір, яку він і просить стягнути за позовом та визнати укладеною угоду про відшкодування плати за землю у запропонованій редакції.

Спірні правовідносини сторін перебувають у сфері регулювання ст. 22, параграфа 1 глави 82 «Відшкодування шкоди» Цивільного кодексу України.

Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків (господарських зобов`язань) визначені, відповідно, ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України. Ними, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі, цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства, а у випадках, встановлених актами цивільного законодавства безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади АР Крим або органів місцевого самоврядування.

Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обов`язків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1, п.п. 3, 5, 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право, примусове виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст. 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом, зокрема, припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення, присудження до виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків, іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

За загальними положеннями ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 224, абз. 3 ч. 1 ст. 225 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема, неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною.

За змістом ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Земельним кодексом України встановлено, що:

право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125);

власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відшкодування заподіяних збитків (ч. 1, п. «ґ» ч. 2 ст. 152);

відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами (ч. 1 ст. 157);

громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за такі порушення, зокрема, самовільне зайняття земельних ділянок (п. «б» ч. 1 ст. 211).

використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону (ст. 206).

Статтею 14 Податкового кодексу України передбачено, що плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності; земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу) (п.п. 14.1.147., 14.1.72.)

Відповідно до п. 6 ст. 257 Податкового кодексу України при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що платниками земельного податку є суб`єкти господарювання - власники земельних ділянок та постійні землекористувачі, які відповідно до чинного законодавства набули права власності та/або постійного користування земельною ділянкою.

При набутті права власності на будівлю, споруду (її частину) земельний податок за площі під таким майном, сплачує власник нерухомості з дати державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

Оскільки відповідач право постійного користування земельними ділянками :01:009:0101, :01:009:0102 з площею 0,0306 га, 0,0258 га, що розташовані в м. Черкаси по вул. (Нижня Горова) Калініна, 2 на яких розміщено вбудовано-прибудованого приміщення магазину, загальною площею 217.9 м.кв., набуте ним на праві власності за договором купівлі-продажу від 12.12.2018 року не отримав, земельний податок з моменту реєстрації права власності на нерухоме майно не сплатив, тому повинен відшкодуванти плату постійному землекористувачу вказаних земельних ділянок - Черкаській обласній спілці споживчих товариств за період вказаний позивачем 2019 рік І квартал 2021 року у сплаченому позивачем розмірі - 31204 грн. 46 коп.

Надані позивачем на підтвердження обставин завданих збитків і їх розміру, суд визнає більш вірогідними, ніж докази, надані відповідачем на їх спростування, тому вважає доведеною наявність обставин, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, із цих підстав позов в цій частині задовольняє.

Твердження відповідача викладені у відзиві на позовну заяву щодо безпідставності заявлених позивачем вимог по стягненню збитків суд оцінює критично, оскільки всі вимоги позовної заяви відповідають наявним в матеріалах справи доказах та узгоджуються з нормами діючого законодавства України, тому вказані доводи відповідача з наведених ним підстав суд визнає необґрунтованою і відхиляє.

Щодо вимоги позивача про визнання укладеною угоди про відшкодування плати за землю між сторонами у запропонованій редакції з 01.01.2019 року суд зазначає наступне.

Приписами ст.ст. 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначені загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та сформовані загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених частиною першою ст. 206 цього Кодексу.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. 642, 643 ЦК України.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до змісту ст.ст. 6, 627 ЦК України, свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абзацу другого частини третьої статті 6 та статті 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Приписами ст. 181 Господарського кодексу України передбачений загальний порядок укладання господарських договорів, а саме господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Позивачем не надано суду доказів належного повідомлення відповідача про намір укладення угоди про відшкодування плати за землю з 01.01.2019 року та погодження з ним умов вказаної угоди. Відповідачем не підтверджено факт отримання та погодження з позивачем умов угоди про відшкодування плати за землю. Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову у вказаній частині.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 «Про судове рішення», рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 N3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», також повинен застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Нормами Господарського процесуального кодексу України, зокрема, встановлено, що:

учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 43);

кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч. 1, 3 ст. 74);

належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76);

обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77);

достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 78);

наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.ч. 1, 2 ст. 79);

учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 80);

суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч.ч. 1, 2 ст. 86).

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відтак, з огляду на викладені обставини справи, наведені норми законодавства, суд поданий позов визнає обґрунтованим, доказаним і таким, що підлягає задоволенню частково з наведених вище підстав. Доводи відповідача, наведені у запереченнях проти позову, суд відхиляє з мотивів їх невідповідності викладеним обставинам справи і приписам законодавства.

На підставі ст. 129 ГПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню доведені понесені судові витрати у виді сплаченого судового збору пропорційно задоволеній частині позову у розмірі (4540 грн. -2270 грн.) 2270 грн.

Керуючись ст.ст. 233, 236-240, 255, 256 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства Гуд маркет деманд, ідентифікаційний код юридичної особи 41793115, місцезнаходження: 04112, м. Київ, вул. Парково-Сирецька, буд. 15-А, на користь Черкаської обласної спілки споживчих товариств, ідентифікаційний код юридичної особи 01740164, місцезнаходження: 18000, м. Черкаси, вул. Гоголя, буд. 224 31204 грн. 46 коп. збитків, 2270 грн. судових витрат.

У задоволенні решти позову в частині вимог про визнання укладеною угоди про відшкодування плати за землю між Черкаською обласною спілкою споживчих товариств та приватним підприємством Гуд маркет деманд в редакції позивача, стягненні 2270 грн. судових витрат відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 03.03.2022 року.

Суддя Грачов В.М.