ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15.02.2022м. СумиСправа № 920/1390/21

Господарський суд Сумської області у складі судді Вдовенко Д.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників за наявними матеріалами справу № 920/1390/21

за позовом Акціонерного товариства комерційного банку Приватбанк (вул. Грушевського, буд. 1Д, м. Київ, 01001),

до відповідача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ),

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю Деснянські віконні системи (проспект Миру, буд. 49, м. Чернігів, Чернігівська область, 14005),

про стягнення 33 920 грн 56 коп.,

УСТАНОВИВ:

Позивач подав позовну заяву, в якій просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 23367 грн 82 коп. інфляційного збільшення суми боргу, 10552 грн 74 коп. 3% річних за період з 30.11.2018 по 05.11.2021, відповідно до договору поруки № POR196 від 11.11.2014, укладеного між сторонами.

Ухвалою від 29.12.2021 Господарський суд Сумської області прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі № 920/1390/21; визначив, що справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами; залучив до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю Деснянські віконні системи (до зміни найменування ТОВ Оконенко); надав відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву; клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву; надав позивачу семиденний строк з дня отримання відзиву на позовну заяву для подання відповіді на відзив; надав третій особі п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі для подання пояснення щодо позову.

Згідно зі ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

За приписами ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 252 ГПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

У період з 03.02.2022 до 11.02.2022 суддя Вдовенко Д.В. перебувала на лікарняному.

Ухвала від 29.12.2021 про відкриття провадження у справі № 920/1390/21, що була надіслана відповідачу за адресою місця проживання, повернута до суду з відміткою пошти від 08.01.2022 «інші причини адресат відсутній».

Ухвала від 29.12.2021 про відкриття провадження у справі № 920/1390/21, що була надіслана третій особі за адресою місцезнаходження, повернута до суду з відміткою пошти від 10.01.2022 «адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно з ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Станом на 15.02.2022 відповідач відзиву на позовну заяву, будь-яких клопотань чи заяв не подав; третя особа письмових пояснень щодо позову, будь-яких клопотань чи заяв не подала.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

06.11.2014 Товариством з обмеженою відповідальністю Оконенко (після зміни найменування Товариство з обмеженою відповідальністю Деснянські віконні системи) було підписано заяву на відкриття поточного рахунку, а також заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, згідно з якою товариство висловило свою згоду з Умовами та Правилами надання банківських послуг, що розміщені на сайті банку, Тарифів Банку, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування № б/н від 06.11.2014.

Відповідно до зазначеного договору, позивачем третій особі було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок № НОМЕР_1 відповідно до Умов та правил надання банківських послуг та надані кредитні кошти в сумі 120 000 грн. (банківська виписка по рахунку за період з 06.11.2014 по 05.11.2021, а.с. 66).

На забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором, 11.11.2014 між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено договір поруки № POR196, відповідно до умов якого поручитель поручився перед кредитором за виконання зобов`язань ТОВ «Оконенко» за угодами-приєднання: до розділу 3.2.1. «Кредитний ліміт» Умов та правил надання банківських послуг (Угода 1) по сплаті, в тому числі, кредиту в розмірі 85000 грн; до розділу 3.2.2. «Кредит за послугою «Гарантовані платежі» Умов та правил надання банківських послуг (Угода 2) по сплаті, в тому числі, кредиту в розмірі 85000 грн.

За умовами договору поруки, якщо під час виконання Угоди 1 та Угоди 2, зобов`язання боржника, що забезпечені цим договором збільшуються, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя, поручитель при укладенні договору дає свою згоду на збільшення зобов`язань в розмірі таких збільшень. Додаткові узгодження про такі збільшення з поручителем не потрібні (п. 1.1.1., 1.1.2 договору поруки).

У випадку невиконання боржником зобов`язань за угодами 1 та/або 2, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (п. 1.5. договору поруки).

У пункті 4.1. договору поруки сторони домовились, що порука припиняється через п`ятнадцять років після укладення договору. У випадку виконання боржником та/або поручителем всіх зобов`язань за угодами 1 та 2, договір поруки припиняє свою дію.

У зв`язку з порушенням ТОВ «Оконенко» зобов`язань за договором від 06.11.2014, банк звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом до ОСОБА_1 , як поручителя, про стягнення 120000,00 грн заборгованості за кредитом.

Заочним рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 29.11.2016 у справі № 592/9415/16-ц позов задоволено повністю, стягнуто з ОСОБА_1 , як поручителя за договором поруки № POR196 від 11.11.2014 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за договором № б/н від 06.11.2014 в розмірі 120000,00 грн. (120000,00 грн. заборгованість за кредитом). Суд встановив факт надання банком товариству кредиту, факт виникнення у ОСОБА_1 , як поручителя, обов`язку виконати зобов`язання боржника з повернення кредиту за кредитним договором від 06.11.2014. Рішення набрало законної сили 23.12.2016.

Відповідно до ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Заборгованість за кредитним договором від 06.11.2014 в сумі 120 000 грн. була погашена у 2021 році, зокрема 03.11.2021 - в сумі 42771,45 грн та 05.11.2021 в сумі 77228, 55 грн, що вбачається з виписки банку по рахунку товариства за період з 06.11.2014 по 05.11.2021.

У зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання, позивач звернувся до відповідача з позовом про стягнення, на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, інфляційних втрат в сумі 23367,82 грн та 3% річних в сумі 10552,74 грн за період з 30.11.2018 до 05.11.2021.

Таким чином, предметом спору в цій справі є матеріально-правова вимога про стягнення з відповідача як поручителя за договором поруки інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих за період прострочення виконання зобов`язань боржника за кредитним договором по поверненню тіла кредиту, сума якого стягнута з відповідача (поручителя) згідно з рішенням суду у справі №592/9415/16-ц.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ця норма кореспондується з приписами частини 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Частиною 1 статті 598 ЦК передбачено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою (частина перша статті 546 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно зі ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За приписами ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Інфляційне нарахування на суму боргу та трьох процентів річних є наслідком прострочення боржником грошового зобов`язання і способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (виплати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц, невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладено у постанові від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц (провадження 14-67цс20) закон не пов`язує припинення поруки з прийняттям судом рішення про стягнення з боржника або поручителя боргу за зобов`язанням, забезпеченим порукою.

У постанові від 26.01.2021 Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого в постанові від 31.10.2018 у справі №202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18), згідно з яким наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору; на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки та зазначила, що "наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості свідчить, що суд дійшов висновку про те, що строк виконання зобов`язання настав, причому саме за тією вимогою, яку задоволено судом, та встановив наявність обов`язку відповідача (відповідачів) сплатити заборгованість. Рішення суду про стягнення заборгованості, у тому числі з поручителя, не змінює змісту у відповідного правовідношення - характер та обсяг прав і обов`язків сторін залишаються незмінними, додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав (наприклад, унаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог) відповідне зобов`язання продовжує існувати. Отже, саме по собі набрання законної сили рішенням суду про стягнення з боржника або поручителя заборгованості за кредитним договором не змінює та не припиняє ані кредитного договору, ані відповідного договору поруки, доки не виникне договірна чи законна підстава для такого припинення.

Таким чином, з ухваленням судового рішення про стягнення боргу у 2016 році зобов`язання відповідача як поручителя сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та тривало до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання, а відтак позивач, як кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання.

Суд встановив, що заборгованість за кредитним договором від 06.11.2014 в сумі 120 000 грн. була погашена у 2021 році, зокрема 03.11.2021 - в сумі 42771,45 грн та 05.11.2021 в сумі 77228, 55 грн, що вбачається з виписки банку по рахунку товариства за період з 06.11.2014 по 05.11.2021.

Позивач нарахував інфляційні втрати та 3 % річних, виходячи з суми заборгованості в розмірі 120 000 грн., з урахуванням часткової оплати 03.11.2021, за період з 30.11.2018 до 05.11.2021 (в межах останніх трьох років, які передували подачі позову, до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання). Розрахунок позивача є арифметично вірним.

З огляду на викладене, суд вважає вимоги позивача правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідача 23367 грн 82 коп. інфляційного збільшення суми боргу, 10552 грн 74 коп. 3% річних.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку Приватбанк (вул. Грушевського, буд. 1Д, м. Київ, 01001, ) 23367 грн 82 коп. інфляційного збільшення суми боргу, 10552 грн 74 коп. 3% річних, 2270 грн 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Відповідно до ст. ст. 241, 256, 257 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Північного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складене та підписане суддею 17.02.2022.

Суддя Д. В. Вдовенко