РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.02.2022Справа № 910/19350/21

Суддя Господарського суду міста Києва Нечай О.В., розглянувши без виклику сторін (без проведення судового засідання) у спрощеному позовному провадженні матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо" (Україна, 03150, м. Київ, вул. Казимира Малевича, буд. 31; ідентифікаційний код: 31650052)

до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" (Україна, 02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, буд. 7-Д; ідентифікаційний код: 00034186)

про стягнення 4 020,77 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Вусо" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" (далі - відповідач) про стягнення 4 020,77 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що до позивача перейшло право на отримання від відповідача відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) та серед іншого встановлено сторонам строки для подання ними відповідних заяв по суті справи.

20.12.2021 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти позову заперечує та зазначає, що його представником було оглянуто пошкоджений транспортний засіб та складено Звіт про оцінку КТЗ від 18.02.2021, згідно з яким вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля, з урахування коефіцієнту фізичного зносу, становить 6 081,83 грн. За доводами відповідача, ринкова вартість пошкодженого при ДТП нового крила переднього лівого на дату оцінки складала 4 124,89 грн, тоді як вартість ремонту вказаного крила відповідно до рахунку СТО, наданого позивачем, складає 10 102,60 грн. Як зазначає відповідач, ним було виплачено позивачу страхове відшкодування в розмірі 6 081,83 грн, у зв`язку з чим відповідач вважає, що ним у встановлених законом порядку та строк було виконано свої зобов`язання перед позивачем.

29.12.2021 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, за змістом якої позивач заперечує проти доводів відповідача, викладених у відзиві, та зазначає, що при розрахунку вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу заміна складових частин не здійснювалась, а тому правові підстави для вирахування коефіцієнту фізичного зносу складників КТЗ відсутні, відтак розмір страхового відшкодування має визначатись виходячи з фактичної вартості ремонту, на підставі документів СТО. Позивач також заперечує проти врахування наданого відповідачем Звіту про оцінку КТЗ від 18.02.2021, з огляду на його невідповідність вимогам статті 101 Господарського процесуального кодексу України.

04.01.2022 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло заперечення щодо відповіді на відзив, в якому відповідач зазначає, що ним було погоджено з потерпілою особою які саме роботи необхідно провести, а саме замінити крило переднє ліве пошкодженого автомобіля, оскільки його ремонт є трудомістким та економічно і фізично недоцільним, а власник пошкодженого транспортного засобу своїм підписом в акті огляду автомобіля підтвердив ці обставини, у зв`язку з чим відповідач зазначає, що ним було здійснено виплату страхового відшкодування на підставі узгоджених з власником транспортного засобу робіт по відновлювальному ремонту вказаного автомобіля.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Частиною восьмою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті

ВСТАНОВИВ:

07.01.2021 о 21 год. 16 хв. сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "Faw B 30", реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля "Skoda", реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

За фактом ДТП водіями вказаних вище автомобілів було складено Електронний європротокол № 1988BBBBDD7E4 від 07.01.2021 (далі - Європротокол).

Як вбачається із Європротоколу та доданих до нього документів, водій автомобіля "Skoda", реєстраційний номер НОМЕР_2 , під час руху заднім ходом допустив зіткнення з автомобілем "Faw B 30", реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено, зокрема, автомобіль "Faw B 30", реєстраційний номер НОМЕР_1 , який був застрахований у позивача на підставі Договору № -10-01 добровільного страхування наземного транспорту "Все включено" від 31.08.2020 (далі - Договір добровільного страхування).

Характер пошкоджень завданих автомобілю "Faw B 30", реєстраційний номер НОМЕР_1 , зафіксовано в Акті (Протоколі) огляду ТЗ - Заяві на виплату від 11.01.2021, належним чином засвідчена копія якого міститься в матеріалах справи.

11.01.2021 страхувальник позивача звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування за Договором добровільного страхування на рахунок ремонтної організації.

Згідно з наявними у матеріалах справи рахунком-фактурою ремонтної організації (ІП "АІС-Автоцентр") № J від 11.01.2021 та Актом виконаних робіт № J від 29.01.2021 вартість ремонту автомобіля "Faw B 30", реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 10 102,60 грн.

На підставі Страхового акту № 20900693-1 від 12.01.2021, позивачем було здійснено виплату своєму страхувальнику страхового відшкодування в розмірі 10 102,60 грн, яке було перераховано на рахунок ІП "АІС-Автоцентр", що підтверджується наявною в матеріалах справи належним чином засвідченою копією платіжного доручення № 866 від 12.01.2021.

З матеріалів справи вбачається, що представник позивача - адвокат Філіпенко О.Ю. звертався до відповідача із запитом № 668 від 02.03.2021, у відповідь на який відповідач листом № 09-02-16/1-04/2827 від 15.03.2021 надіслав позивачу належним чином засвідчені копії страхового акту, розрахунку страхового відшкодування, ремонтної калькуляції та протоколу огляду транспортного засобу "Faw B 30", реєстраційний номер НОМЕР_1 , по страховій справі № 43055.

У Довідці вих. № 6118 від 19.11.2021, належним чином засвідчена копія якої міститься в матеріалах справи, позивач підтвердив, що 25.02.2021 на його рахунок надійшли грошові кошти в сумі 6 081,83 грн, з призначенням платежу: стр. відшк. зг. регр. вимоги № 260 від 15.01.2021 без ПДВ.

З огляду на те, що відповідач не здійснив у повному обсязі виплату страхового відшкодування, позивач звернувся до суду з цим позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь страхове відшкодування в розмірі 4 020,77 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Вказана норма кореспондується зі статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Суд встановив факт виконання позивачем умов Договору добровільного страхування та виплати, на підставі заяви страхувальника, Страхового акту № 20900693-1 від 12.01.2021 страхового відшкодування в розмірі 10 102,60 грн, яке було перераховано на рахунок ІП "АІС-Автоцентр", що підтверджується платіжним дорученням № 866 від 12.01.2021.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Виходячи з наведеного, страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває прав кредитора в частині фактично сплаченого страхового відшкодування. При цьому, деліктне зобов`язання не припиняється, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 910/2603/17 (провадження № 12-134гс18).

У постанові Верховного Суду від 02.04.2018 у справі № 910/32720/15 відображено правову позицію, згідно з якою вказівка "у межах витрат", означає, що загальна сума вимоги, яка заявлена страховиком, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, не може перевищувати суму, яка ним реально сплачена. Вказівка про те, що до такого страховика переходить право вимоги саме яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки, а не право вимоги саме в розмірі виплаченого страхового відшкодування, служить засобом убезпечення особи, до якої пред`являється вимога, від включення страховиком та страхувальником за договором добровільного майнового страхування до такої вимоги зайвих, необґрунтованих та завищених витрат.

Відповідно до п. 33.2 ст. 33 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідний підрозділ Національної поліції про її настання. У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідного підрозділу Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку.

Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України "Про затвердження максимальних розмірів страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Державтоінспекції МВС України" № 698 від 17.11.2011 (із змінами і доповненнями), яке зареєстроване в Міністерстві юстиції України 07.12.2011 за №1412/20150, затверджено максимальні розміри страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України з 01 лютого 2016 року - 50 000 гривень потерпілому.

За приписами статті 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за умови, що учасники дорожньо-транспортної пригоди скористалися правом спільно скласти повідомлення про цю пригоду відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Судом враховано, що страховик за Договором добровільного страхування прийняв Європротокол як належний доказ настання страхового випадку і виплатив за ним своєму страхувальнику відповідну суму страхового відшкодування.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що Європротокол підтверджує настання дорожньо-транспортної пригоди за участю вказаних вище автомобілів, а також те, що винною особою у дорожньо-транспортній пригоді є водій автомобіля "Skoda", реєстраційний номер НОМЕР_2 , який допустив зіткнення з автомобілем "Faw B 30", реєстраційний номер НОМЕР_1 , що не заперечується відповідачем при розгляді цієї справи.

У своїх заявах по суті справи сторонами також не заперечується факт перерахування відповідачем на рахунок позивача частини страхового відшкодування в розмірі 6 081,83 грн за вищевказаним страховим випадком.

Спір у цій справі виник внаслідок того, що, на думку позивача, до стягнення з відповідача підлягає виплачене ним страхове відшкодування в повному обсязі, оскільки при визначенні вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу заміна складових частин не здійснювалась, а тому правові підстави для вирахування коефіцієнту фізичного зносу складників КТЗ відсутні, натомість, за доводами відповідача, ним було виконано перед позивачем обов`язок по виплаті страхового відшкодування у встановлених Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку та строк.

Відповідно до п. 2.1 ст. 2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Наведеними нормами закону встановлено, що відповідальність страховика за полісом обмежується розміром відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу в межах встановленого відповідним полісом ліміту відповідальності.

Відтак, для визначення складових витрат, які підлягають відшкодуванню страховиком цивільно-правової відповідальності, підлягають застосуванню спеціальні норми закону, а саме п. 22.1 ст. 22 та ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Як на підставу своїх заперечень відповідач посилається на складений на його замовлення Звіт № 43055 про оцінку КТЗ - "Faw B 30", реєстраційний номер НОМЕР_1 , від 18.02.2021 (далі - Звіт про оцінку), відповідно до якого матеріальний збиток, завданий власнику КТЗ, в результаті його пошкодження при ДТП, складає 6 081,83 грн і саме виходячи з розміру матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, відповідачем було виконано свій обов`язок перед позивачем щодо виплати страхового відшкодування.

За доводами відповідача, ним було оглянуто пошкоджений транспортний засіб у присутності потерпілої особи, претензій чи зауважень до проведеного огляду до відповідача не надходило, і власним підписом потерпіла особа підтвердила правильність та повноту проведеного огляду і належну фіксацію його результатів.

Частинами 1, 7 статті 98 Господарського процесуального кодексу України визначено, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом, також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Згідно з ч. 5 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Разом з тим, відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" проведення оцінки майна є обов`язковим для визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Частинами 1, 2 статті 12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" унормовано, що звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності. Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що наданий відповідачем Звіт про оцінку не є висновком експерта, в розумінні вимог процесуального закону, а є документом, що містить висновки про вартість майна, зокрема, щодо розміру матеріального збитку, завданого власнику автомобіля "Faw B 30", реєстраційний номер НОМЕР_1 , відтак доводи позивача щодо невідповідності вказаного звіту вимогам ч. 5 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України та неможливість його прийняття як доказу в цій справі відхиляються судом як необґрунтовані.

Частинами 1, 6 статті 9 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" передбачено, що методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України. Положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.

Частина перша статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", яка передбачає відшкодування страховиком саме оціненої шкоди, не встановлює імперативного обов`язку щодо проведення такої оцінки саме суб`єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", а отже, така оцінка може бути здійснена на підставі рахунку СТО чи акту виконаних робіт.

Проведення оцінки розміру завданої шкоди суб`єктом оціночної діяльності є необхідним у випадку наявності підстав для вирахування коефіцієнта фізичного зносу у випадках і порядку, передбаченому Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, яка затверджена Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 № 142/5/2092 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 за № 1074/8395 (далі - Методика).

Відповідно до п. 1.6 Методики відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин; строк експлуатації - це період часу від дати виготовлення КТЗ до дати його оцінки.

Згідно з пунктом 7.38 Методики значення Ез приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників та складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів; 5 років - для мототехніки.

Пунктом 7.39 Методики передбачено, що винятками стосовно використання зазначених вимог є: а) КТЗ експлуатується в інтенсивному режимі (фактичний середньорічний пробіг щонайменше вдвічі більший за середньорічний нормативний); б) складові частини кузова та оперення кузова, кабіни, рами КТЗ відновлювали ремонтом (крім випадків, що однозначно свідчать про усунення експлуатаційних пошкоджень (наприклад, усунення сколів ЛФП на лицьових поверхнях кузова, усунення деформації методом видалення вм`ятин без пофарбування складової частини)); в) складові частини каркасу кузова, оперення кузова, кабіни та рами мають наскрізну корозію, що призвело до зниження витривалості і міцності матеріалу виготовлення цієї складової частини (складових частин) КТЗ; г) складові частини кузова, кабіни, рами КТЗ мають пошкодження у вигляді деформації, за винятком таких, що підпадають під визначення експлуатаційних пошкоджень відповідно до пункту 1.6 розділу I цієї Методики; ґ) КТЗ експлуатувався в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4 до цієї Методики.

З урахуванням вищевказаних норм Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" до спірних правовідносин при визначені коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ підлягають застосуванню положення пунктів 7.38, 7.39 Методики. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 01.02.2018 у справі № 910/22886/16.

Зі змісту Розділу 3.4 Звіту про оцінку - Визначення значення коефіцієнту фізичного зносу складників КТЗ вбачається, що суб`єктом оціночної діяльності було визначено значення коефіцієнту фізичного зносу - 0,29, з урахуванням якого і було розраховано вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ.

З наявного в матеріалах справи Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 вбачається, що автомобіль "Faw B 30", реєстраційний номер НОМЕР_1 , - 2019 року випуску, відтак значення коефіцієнту фізичного зносу дорівнює нулю, оскільки строк експлуатації вказаного автомобіля на момент ДТП не перевищував визначеного пунктом 7.38 Методики строку.

У Звіті про оцінку відсутні будь-які посилання на винятки, передбачені пунктом 7.39 Методики; величина ВТВ (величина втрати товарної вартості - умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ) дорівнює 0 (нуль).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що Звіт про оцінку не є належним доказом на підтвердження визначення коефіцієнту фізичного зносу складників КТЗ та, відповідно, вартості матеріального збитку, завданого власнику застрахованого позивачем автомобіля, оскільки він суперечить положенням пунктів 7.38, 7.39 Методики.

З вищевикладених підстав суд відхиляє як необґрунтовані доводи відповідача стосовно того, що вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля була неправомірно визначена позивачем без урахування коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ, оскільки в цьому випадку коефіцієнт зносу дорівнює нулю.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 06.07.2018 у справі № 924/675/17, визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру, виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля, а звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначаються про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу.

Пунктом 3.9 Методики передбачено, що фізичний знос обумовлюється погіршенням технічного стану КТЗ унаслідок експлуатаційного зносу його складників. Фізичний знос ураховується як втрата вартості КТЗ, що виникає в процесі його експлуатації. Фізичний знос може розраховуватись у вигляді коефіцієнта фізичного зносу складників залежно від технічного стану КТЗ, який відображає взаємозв`язок умов експлуатації і технічного стану КТЗ з вартістю його складників. Фізичний знос може також визначатись шляхом урахування погіршення технічного стану КТЗ унаслідок отриманих і усунених пошкоджень залежно від вартості їх усунення.

Тобто, за змістом пункту 3.9 Методики, втрата вартості КТЗ безпосередньо впливає на значення фізичного зносу складників КТЗ.

З огляду на викладене, суд відхиляє як необґрунтовані доводи позивача щодо відсутності правових підстав для застосування коефіцієнту фізичного зносу складників КТЗ, враховуючи ту обставину, що при визначенні вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу заміна складових частин не здійснювалась, проте, як встановлено судом, коефіцієнт фізичного зносу складників КТЗ дорівнює нулю.

Доводи відповідача стосовно того, що при огляді пошкодженого транспортного засобу оцінювачем було визнано недоцільним проведення ремонту переднього лівого крила пошкодженого автомобіля суд також вважає безпідставними, оскільки відповідач не був позбавлений можливості виконати передбачений спеціальним законом обов`язок по виплаті страхового відшкодування безпосередньо потерпілій особі, доказів чого суду не надано.

Зі змісту Звіту про оцінку також не вбачається наявність слідів попереднього відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, як про це зазначає відповідач у своїх заявах по суті справи.

Пунктами 5.1, 5.2 Методики передбачено, що технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) являє собою початковий етап дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна. У разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату.

Відтак, посилання відповідача на ту обставину, що його не повідомили про огляд пошкодженого транспортного засобу, як вірно зазначає позивач, не може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, оскільки Методикою не передбачено обов`язковість виклику страховика за договором обов`язкового страхування для огляду КТЗ.

При цьому, як зазначає сам відповідач, ним було оглянуто пошкоджений транспортний засіб, про що складено Протокол (Акт) огляду транспортного засобу від 19.01.2021.

Згідно з п. 12.1 ст. 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідно до ч. 18 ст. 9 Закону України "Про страхування" франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Згідно з інформацією з Єдиної централізованої бази даних МТСБУ, ліміт відповідальності за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР/201256307 за шкоду, заподіяну майну, становить 130 000,00 грн, франшиза - 0,00 грн, отже позивачем при зверненні до суду з позовом було правомірно визначено страхове відшкодування, що підлягає стягненню з відповідача, в розмірі 4 020,77 грн (10 102,60 грн (виплачена позивачем своєму страхувальнику сума страхового відшкодування) - 6 081,83 грн (виплачена відповідачем сума страхового відшкодування позивачу).

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем належними доказами обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, не спростовано.

З огляду на вищевикладене, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено обґрунтованість заявленого позову, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає страхове відшкодування в розмірі 4 020,77 грн.

Витрати позивача по сплаті судового збору в розмірі 2 270,00 грн, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача, оскільки позов підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 129, 236, 237, 238, 240, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" (Україна, 02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, буд. 7-Д; ідентифікаційний код: 00034186) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо" (Україна, 03150, м. Київ, вул. Казимира Малевича, буд. 31; ідентифікаційний код: 31650052) страхове відшкодування в розмірі 4 020 (чотири тисячі двадцять) грн 77 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп.

3. Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду в разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи подається у порядку та строк, визначені статтями 254, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 21.02.2022

Суддя О.В. Нечай