ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"10" лютого 2022 р. м. Вінниця Cправа № 902/919/21

Господарський суд Вінницької області у складі:

головуючий суддя Міліціанов Р.В.,

при секретарі Сичуку І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛК Машинері", Проспект Незалежності, 106, оф. 217-Б, м. Чернівці, 58029, код - 39172006

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Енерджи", вул. Марії Литвиненко-Вольгемут, 31-А, м. Вінниця, 21018, код - 39189072

про стягнення 500 000,00 грн

за участю представників:

позивача: Іванов Сергій Вікторович

відповідача: Каленяк Едуард Анатолійович

В С Т А Н О В И В :

13.09.2021 року до Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява (б/н від 10.09.2021 року) Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛК Машинері" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Енерджи" про стягнення 500 000,00 грн за дизельне паливо ДП-3 Євро-5-ВО.

Ухвалою суду від 20.09.2021 року відкрито провадження у справі № 902/919/21 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами (без проведення судового засідання).

25.10.2021 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (вх.канц. №01-34/9509/21 від 25.10.2021 року), в якому останній просить суд відмовити у задоволені позову повністю.

Ухвалою суду від 26.10.2021 року здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 11.11.2021 року.

01.11.2021 року на електронну адресу суду від представника позивача надійшло клопотання (вх.канц. № 01-349655/21 від 01.11.2021 року) про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 05.11.2021 року забезпечено проведення судового засідання 11.11.2021 року в режимі відеоконференції у приміщенні Чернівецького окружного адміністративного суду за участю представника Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛК Машинері".

В судовому засіданні 11.11.2021 року судом постановлено ухвалу про відкладення підготовчого засідання у справі № 902/919/21 на 01.12.2021 року о 09:30 год.

При цьому, з метою оперативності судового провадження, судом постановлено ухвалу про проведення судового засідання 01.12.2021 року в режимі відеоконференції з Господарським судом Чернівецької області, за участю представника позивача, яку занесено до протоколу судового засідання 11.11.2021 року.

Ухвалою суду від 18.11.2021 року повідомлено учасників справи про дату наступного судового засідання.

23.11.2021 року на електронну адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив (вх.канц. № 01-34/10418/21 від 23.11.2021 року), в якій останній підтримує заявлені позовні вимоги повністю та вважає доводи відповідача викладені у відзиві необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності.

30.11.2021 року на електронну адресу суду від представника позивача надійшло клопотання (б/н від 30.11.2021 року) (вх.канц. № 01-34/10653/21), в якому останній з метою подання доповнення до відповіді на відзив просить суд продовжити строк підготовчого провадження у справі № 902/919/21, відкласти підготовче засідання та забезпечити участь уповноваженого представника в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

В судовому засіданні 01.12.2021 року судом постановлено ухвалу про відкладення підготовчого засідання у справі № 902/919/21 на 14.12.2021 року о 09:15 год.

При цьому, з метою оперативності судового провадження, судом постановлено ухвалу про проведення судового засідання 14.12.2021 року в режимі відеоконференції з Господарським судом Чернівецької області, за участю представника позивача, яку занесено до протоколу судового засідання 01.12.2021 року.

Ухвалою суду від 07.12.2021 року повідомлено учасників справи про дату наступного судового засідання.

В судовому засіданні 14.12.2021 року судом постановлено ухвали про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та про відкладення підготовчого засідання у справі № 902/919/21 на 20.01.2022 року, які занесено до протоколу судового засідання.

При цьому, з метою оперативності судового провадження, судом постановлено ухвалу про проведення судового засідання 20.01.2022 року в режимі відеоконференції з Господарським судом Чернівецької області, за участю представника позивача, яку занесено до протоколу судового засідання 14.12.2021 року.

Ухвалою суду від 21.12.2021 року повідомлено учасників справи про дату наступного судового засідання.

В судовому засіданні 20.01.2022 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи № 902/919/21 для судового розгляду по суті на 10.02.2022 року о 11:30 год., яку занесено до протоколу судового засідання.

При цьому, з метою оперативності судового провадження, судом постановлено ухвалу про проведення судового засідання 10.02.2022 року в режимі відеоконференції з Господарським судом Чернівецької області, за участю представника позивача, яку занесено до протоколу судового засідання 20.01.2022 року.

Ухвалою суду від 26.01.2022 року повідомлено учасників справи про дату наступного судового засідання.

10.02.2022 року на електронну адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи (вх.канц. № 01-34/1333/22 від 10.02.2022 року).

В судовому засіданні 10.02.2022 року прийняли участь представники позивача та відповідача, які підтримали раніше висловлені позиції.

Розглянувши подані документи і матеріали даної справи, з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

Як вбачається із позовної заяви позивач в якості підстави позовних вимог посилається на те, що на підставі рахунку- фактури № СФ-0000079 від 11.03.2020 року сплачено Товариству з обмеженою відповідальністю "Глобал Енерджи" 500 000,00 за паливо дизельне ДП-3 Євро-5-BO в кількості 23700 л.

Однак, за твердженнями позивача, відповідачем свої зобов"язання з поставки дизельного палива не виконано.

З метою захисту своїх прав, Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛК Машинері" звернулось з позовом до суду про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Енерджи" 500 000,00 грн вартості дизельного паливо ДП-3 Євро-5-ВО.

У відзиві на позовну заяву відповідач не визнає заявлених вимог та просить суд відмовити в задоволенні позову, зазначаючи про те що 14.02.2020 року між ТОВ "Глобал Енерджи" та ТОВ "ЛК Машинері" було укладено договір поставки нафтопродуктів № 140220/ОПТ.

Починаючи з 17.02.2020 року відповідачем поставлено позивачу товар на суму 1 799 600,00 грн, а ТОВ "ЛК Машинері" відповідно до платіжного доручення № 232 від 11.03.2020 року частково оплачено поставлений товар на суму 500 000,00 грн, що також підтверджується випискою по рахунку.

Оплачуючи частково рахунок-фактуру №СФ-0000079 від 11.03.2020 року позивач виконував саме умови договору № 140220/ОПТ від 14.02.2020 року так як будь-яких інших договорів між сторонами не існувало.

У якості доказів, що підтверджують зазначені факти відповідачем додано договір поставки нафтопродуктів № 140220/ОПТ від 14.02.2020 року, рахунок-фактуру № СФ-0000079 від 11.03.2020 року, платіжне доручення № 232 від 11.03.2020 року на суму 500 000,00 грн згідно рахунку-фактуру № СФ-0000079 від 11.03.2020 року, видаткові накладні та податкові накладні.

У відповіді на відзив позивач вважає доводи відповідача викладенні у відзиві необґрунтованими та безпідставними, вказуючи на наступне.

Позивач зазначає, що відповідачем не надано доказів укладення 14.02.2020 року договору та доказів досягнення між сторонами згоди зі всіх істотних і визначених на розсуд сторін умов договору у передбачений ст. 181 ГК України спрощений спосіб, оскільки доданий до відзиву договір поставки нафтопродуктів № 140220/ОПТ від 14.02.2020 року не містить підпису уповноваженої на це особи позивача та не містить відтиску печатки, яку використовує ТОВ "ЛК Машинері".

Відтак, доданий відповідачем до відзиву договір поставки нафтопродуктів № 140220/ОПТ від 14.02.2020 року є неукладеним і не може вважатися належним і допустимим доказом виникнення між сторонами передбачених змістом цього договору цивільних прав і обов`язків.

Надані відповідачем копії видаткових накладних також не можуть вважатися належними і допустимими доказами здійснення господарських операцій з поставки у власність позивача товарів, оскільки не містять в собі реквізитів, які є обов`язковими для таких первинних документів в силу законодавства. Та надані відповідачем податкові накладні є документами, які відображають ведення ним податкового обліку, а не безпосередньо факт здійснення господарської операції, а тому ці податкові накладні не є первинними документами, що підтверджують здійснення операції поставки та не можуть бути доказом отримання товару позивачем.

Із наявних у справі та досліджених судом доказів слідує, що Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛК Машинері" на підставі виставленого рахунку-фактури № СФ-0000079 від 11.03.2020 року перераховано Товариству з обмеженою відповідальністю "Глобал Енерджи" 500 000,00 грн (з ПДВ) за паливо дизельне ДП-3 Євро-5-BO в кількості 23700 л.

В підтвердження оплати до матеріалів справи додано платіжне доручення № 232 від 11.03.2020 року.

Однак, за твердженнями позивача оплачене дизельне паливо відповідачем поставлено не було.

04.08.2021 року позивачем на адресу відповідача надіслано лист (вих. № 04-08/01) щодо повернення коштів, які були перераховані.

Однак відповіді надано не було, паливо не поставлено та кошти не повернуто.

Неповернення відповідачем грошових коштів в сумі 500 000,00 грн товар слугувала підставою звернення позивача з даним позовом до суду.

На підставі встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Стаття 180 частини 2, 3 Господарського кодексу встановлює, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до ст. 181 ч. 1 ГК України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке ж положення містить і ст. 173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України)

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Суд вважає доведеними обставини виникнення між господарсько-майнових зобов`язань, з урахуванням наступних положень законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Згідно з вимогами частин 1, 8 статті 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

У письмовій формі належить вчиняти, зокрема правочини між юридичними особами (п. 1 ч. 1 ст. 208 ЦК України).

Якщо буде доведено, що спірний договір його сторонами виконується, це виключає кваліфікацію договору як неукладеного. Зазначена обставина також виключає можливість застосування до спірних правовідносин частини 8 статті 181 Господарського кодексу України, відповідно до якої визнання договору неукладеним (таким, що не відбувся) може мати місце на стадії укладання господарського договору, якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних його умов, а не за наслідками виконання договору сторонами.

Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 11.10.2018 у справі №922/189/18, від 06.11.2018 у справі №926/3397/17, від 09.04.2019 у справі №910/3359/18, від 29.10.2019 у справі №904/3713/18, від 19.02.2020 у справі №915/411/19, від 23.09.2015 у справі № 914/2846/14, від 06.07.2016 у справі № 914/4540/14.

В підтвердження виконання зобов`язань позивачем до матеріалів справи додано рахунок-фактуру № СФ-0000079 від 11.03.2020 року та платіжне доручення № 232 від 11.03.2020 року на суму 500 000,00 грн.

Як визначає ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідачем не спростовано факту підписання рахунку-фактури № СФ-0000079 від 11.03.2020 року.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено факт перерахування позивачем коштів на користь відповідача 500 000,00 грн за поставку дизельного палива ДП-3 Євро 5-ВО в кількості 81 800,00 літрів вартістю 1 799 600,00 грн.

При цьому матеріали справи не містять допустимих доказів поставки товару зі сторони відповідача.

Суд критично оцінює доводи відповідача відносно виконання зобов`язань з поставки відповідного товару згідно рахунку-фактури № СФ-0000079 від 11.03.2020 року.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до частин 1, 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

За приписами Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88:

- господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів. (абзац другий пункту 2.1);

- первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (абзац перший пункту 2.1);

- первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (абзац перший пункту 2.4);

- документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою (абзац перший пункту 2.5).

Отже, обов`язковою умовою, що може бути доказом здійснення господарської операції саме з конкретним контрагентом, є наявність у первинному документі даних про осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, а також даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції з боку саме цього контрагента та дані, що дають змогу визначити повноваження такої особи на вчинення вказаних дій.

Відповідно до частини 201.1, 201.6, 201.7 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженим платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну.

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображає у податкових зобов`язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Податкова накладна видається платником, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. При здійсненні операції з постачання товарі/послуг платник податку продавець товарі/послуг зобов`язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

У пункті 33 постанови Верховного Суду від 04.06.2019 року у справі 915/905/16, зокрема зазначено, що порушення правил оформлення первинних документів не спричиняє їх недійсність, але безпосередньо впливає на можливість доведення стороною обставин, на підтвердження яких вона подала відповідні документи.

У Постанові Верховного суду від 05.12.2018 у справі №915/878/16 зазначено, що для з`ясування правової природи як господарської операції (спірної поставки), так і для договору (укладенням якого опосередковувалося виконання цієї операції) необхідно вичерпно дослідити фактичні права та обов`язки сторін у процесі виконання операції, фактичний результат, до якого прагнули учасники такої операції та оцінити зміни майнового стану, які відбулись у сторін у результаті операції. Зважаючи на принцип превалювання сутності над формою, судам слід було врахувати фактичне здійснення господарської операції, що повинно підтверджуватись, в тому числі і реальним джерелом походження товару (його виробництва, попередньої купівлі тощо) в обсязі, зазначеному у первинному документі. Разом з тим судами попередніх інстанцій для з`ясування реальності господарської операції не встановлювалося чи має місце відображення операції з отримання товару у податковій звітності.

Фактом підтвердження господарської операції за спірним договором згідно з узгодженими сторонами умовами є первинні документи, а не податкові декларації, які підтверджують лише порядок оподаткування господарської операції підприємства, оскільки сам факт вчинення оподаткування не свідчить про наявність господарської операції (п.44 постанови Верховного Суду від 28.08.2020р. у справі № 922/2081/19).

Верховний Суд у постанові від 10.12.2020р. у справі № 910/14009/19 зазначив, що за загальним правилом фактом підтвердження здійснення господарської операції є саме первинні документи бухгалтерського обліку, до яких належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, що відповідають вимогам закону, зокрема статті 9 "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та п.2.4 Положення "Про документальне забезпечення записів бухгалтерського обліку" та відображають реальні господарські операції.

У договорі, який наданий відповідачем, як доказ виникнення між сторонами правовідносин, відсутній підпис та печатка ТОВ "ЛК МАШИНЕРІ", а також відсутні докази схвалення такого правочину (будь-які заявки відповідача про поставку товару, тощо, отже такий договір є неукладеним і не може бути належним доказом виникнення між сторонами цивільних прав і обов`язків;

- в якості підтвердження господарської операції надано видаткові накладні № РН-001314 від 17.02.2020р., №РН-001315 від 19.02.2020р., №РН-001316 від 20.02.2020р., № РН-001317 від 24.02.2020р., №РН-001318 від 26.02.2020р., №РН-001319 від 29.02.2020р., які не містять реквізитів особи, яка прийняла товар, підпису особи, яка його прийняла та відтиску печатки, тобто такі накладні не відповідають вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та Положенню "Про документальне забезпечення записів бухгалтерського обліку", отже є неналежним доказом здійснення господарської операції між позивачем та відповідачем;

- податкові накладні № 33 від 17.02.2020р., № 36 від 19.02.2020р., № 37 від 20.02.2020р., № 40 від 24.02.2020р., №44 від 26.02.2020р., №53 від 29.02.2020р. не можуть бути доказом на підтвердження вчинених господарських операцій, оскільки такі докази не можуть свідчити про рух товару та виконання обов`язку постачальника з передачі товару покупцю, а підтверджують лише факт здійснення оподаткування певної господарської операції;

- рахунок-фактури №СФ-0000079 від 11.03.2020р. на суму 1799600,00 грн жодним чином не доводить факту укладення договору, який не підписаний та факту отримання товару, так як в даному рахунку-фактури не зазначено по яким саме накладним була поставка, а зазначено загальну суму та номер договору;

- у платіжному дорученні № 232 від 11.03.2020р., зазначено "оплата згідно рахунку-фактури №СФ-0000079 від 11.03.2020р.", проте, це жодним чином не доводить схвалення умов договору відповідачем та самої поставки товару позивачем, так як відсутні первинні документи здійснення господарської операції між сторонами.

Наведені обставини встановлено Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 15.09.2021 року у справі №926/2617/21, яке набрало законної сили 17.01.2022 року (Ухвала Західного апеляційного господарського суду від 17.01.2022 року у справі №926/2617/21).

Тому, дані висновки враховуються судом на підставі ч. 4 ст. 75 ГПК України.

Крім того, суд враховує правові позиції Верховного Суду стосовно вірогідності доказів та стандарту доказування.

Зокрема, ст. 79 ГПК України викладено у новій редакції: поняття "Достатність доказів" змінено на "Вірогідність доказів", фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (Постанова ВС КГС від 11 вересня 2020 року справа № 910/16505/19).

За матеріалами справи №902/919/21 відповідачем не надано інших допустимих та належних доказів на підтвердження доводів щодо поставки товару та виконання зобов`язань, виконання яких обумовлено отриманням коштів згідно рахунку-фактури № СФ-0000079 від 11.03.2020 року.

Суду також не доведено взаємозв`язку рахунку - фактури № СФ-0000079 від 11.03.2020 року та платіжного доручення №232 від 11.03.2020 року з наданими відповідачем документами відносно виконання Договору поставки нафтопродуктів №140220/ОПТ від 14.02.2020 року.

З урахуванням встановлених обставин суд приходить до висновку про наявність факту порушення відповідачем прав позивача за захистом яких останній звернувся, позаяк матеріалами справи підтверджено факт оплати позивачем товару відповідачу та відсутність поставки товару.

Виходячи з викладеного, суд вважає вимогу позивача про стягнення з відповідача 500 000,00 грн вартості товару правомірною та обґрунтованою, з огляду на що задовольняє її в повному обсязі.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

При цьому ч. 1 ст. 14 ГПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 2 вказаної статті).

За вказаних обставин у своїй сукупності, позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛК Машинері" підлягає задоволенню судом у повному обсязі.

Витрати зі сплати судового збору підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст. 129 ГПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Енерджи" (вул. Марії Литвиненко-Вольгемут, 31-А, м. Вінниця, 21018, код - 39189072) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛК Машинері" (Проспект Незалежності, 106, оф. 217-Б, м. Чернівці, 58029, код - 39172006) суму боргу у розмірі 500 000,00 грн та 7 500,00 грн - відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Примірник повного судового рішення сторонам на офіційні електронні адреси, за їх відсутності - рекомендованим листом, з описом вкладення до цінного листа, та засобами електронного зв`язку за наступними адресами: , .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Повне судове рішення складено 21 лютого 2022 р.

Суддя Міліціанов Р.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (Проспект Незалежності, 106, оф. 217-Б, м. Чернівці, 58029)

3 - відповідачу (вул. Марії Литвиненко-Вольгемут, 31-А, м. Вінниця, 21018)