ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" лютого 2022 р. Справа № 910/14554/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

без повідомлення учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства «Кірасир»

на рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2021

у справі №910/14554/21 (суддя Борисенко І.І.)

за позовом Приватного підприємства «Кірасир»

до Приватного акціонерного товариства «Агрохолдинг Авангард»

про стягнення заборгованості.

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року Приватне підприємство «Кірасир» звернулося з позовом до Приватного акціонерного товариства «Агрохолдинг Авангард» про стягнення заборгованості у загальному розмірі 153236,35 грн, з яких: 152257,97 грн основний борг, 754,85 грн пеня, 82,00 грн інфляційні втрати та 141,53 грн 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач всупереч взятих на себе зобов`язань за договором №КІР-25/06/19 від 25.06.2019 про надання охоронних послуг не здійснив своєчасну оплату за фактично надані послуги.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.09.2021 відкрито провадження у справі №910/14554/21 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

05.10.2021 до суду від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, згідно якої, зважаючи на часткову сплату відповідачем заборгованості, Приватне підприємство «Кірасир» просило стягнути з відповідача 62017,97 грн основного боргу та 754,85 грн пені.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.11.2021 у справі №910/14554/21 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Приватне підприємство «Кірасир» подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення ухвалено за умов неповного з`ясування обставина справи та неправильного застосування норм матеріального права.

У поданій апеляційній скарзі позивач наголошує на тому, що суд першої інстанції посилається у рішенні на надані позивачем письмові докази, проте прийшов до висновку про відсутність укладеного між сторонами письмового правочину, що не відповідає обставинам справи.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 15.12.2021 апеляційну скаргу у справі №910/14554/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Буравльов С.І., Андрієнко В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.12.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №910/14554/21, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання) на підставі ч. 10 ст. 270 ГПК України, а також встановлено відповідачу строк на подання відзиву на апеляційну скаргу 15 днів з дня отримання копії ухвали.

14.01.2022 до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому Приватне акціонерне товариство «Агрохолдинг Авангард» просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Разом з апеляційною скаргою відповідач подав клопотання про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн з відповідними доказами понесених витрат.

Також 17.01.2022 на електронну поштову адресу суду позивачем подано відповідь на відзив на апеляційну скаргу.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Зі встановлених місцевим господарським судом обставин справи убачається, що 25.06.2019 між Приватним підприємством «Кірасир» (охоронне агентство) та філією «Кіровський» Приватного акціонерного товариства «Агрохолдинг Авангард» (замовник) укладено договір про надання охоронних послуг №КІР-25/06/19.

Відповідно до п. 2.1 договору охоронне агентство зобов`язується забезпечити недоторканість об`єкту охорони, що передається замовником під охорону згідно акту прийняття об`єкту під охорону, а замовник зобов`язується щомісячно сплачувати охоронному агентству встановлену цим договором плату.

Пунктом 7.5 договору сторони узгодили, що охоронне агентство зобов`язано за перший місяць надання послуг надати замовникові акти про надання охоронних послуг до 17 числа звітного місяця та до 2 числа місяця, наступного за звітним, а в подальшому до 2 числа місяця наступного за звітним. Замовник зобов`язаний протягом 5 робочих днів розглянути поданий акт та підписати його. У разі не підписання замовником акту протягом встановленого строку такі послуги вважаються наданими належним чином.

Згідно з п. 10.1 договору він набирає чинності 25.06.2019 та діє до 25.06.2020.

Позивачем та відповідачем підписано акти надання послуг №274 від 31.07.2021 на суму 132000,00 грн та №276 від 17.08.2021 на суму 70257,97 грн. Проте, відповідач лише частково здійснив оплату за надані послуги на підставі вказаних актів в сумі 50000,00 грн. Також, під час розгляду справи позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог, яку прийнято судом до розгляду, у зв`язку зі сплатою відповідачем грошових коштів згідно вказаних актів у розмірі 90240,00 грн, на підтвердження чого позивачем надано копію платіжного доручення № від 08.09.2021.

Оскільки відповідачем решту заборгованості в сумі 62017,97 грн сплачено не була, наведене стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, Приватне акціонерне товариство «Агрохолдинг Авангард» зазначило, що оскільки договір про надання охоронних послуг припинив свою дію 25.06.2020, строк, впродовж якого відповідач повинен здійснити оплату за надані послуги, визначено моментом пред`явленням позивачем вимоги. Оскільки позивач не пред`являв вимоги щодо сплати заборгованості, відповідач здійснює таку оплату на свій розсуд.

Місцевий господарський суд, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, погодився з доводами відповідача та вказав, що матеріали справи не містять доказів пред`явлення позивачем відповідачу вимоги на спірну суму, а отже у відповідача відсутній обов`язок для здійснення сплати вартості фактично наданих на підставі усного договору охоронних послуг до направлення такої вимоги.

З наведеними висновками Господарського суду міста Києва щодо відсутності підстав для задоволення заявленого позову погоджується і колегія суддів та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) строком дії договору є час, протягом якого сторони можуть реалізувати свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Аналогічну норму містить ч. 7 ст. 180 Господарського кодексу України (далі ГК України), якою визначено, що строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється за домовленістю сторін частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Визначення в договорі строку його дії і є домовленістю сторін про припинення зобов`язань за договором у зв`язку з закінченням строку дії договору.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, згідно з п. 10.1 договору про надання охоронних послуг №КІР-25/06/19 від 25.06.2019 даний договір набирає чинності з 25.06.2019 року і діє до 25.06.2020 року.

Доказів того, що договір продовжував свою дію чи сторонами договору укладалися додаткові угоди з приводу продовження його дії матеріали справи не містять. Сторонами такі обставини суду не повідомлялися.

За таких обставин, договір №КІР-25/06/19 про надання охоронних послуг від 25.06.2019 втратив чинність 25.06.2020.

За вказаних обставин, доводи позивача щодо наявності підстав для стягнення з відповідача коштів за охоронні послуги відповідно до актів №274 від 31.07.2021 та №276 від 17.08.2021 з посиланням на положеннями договору №КІР-25/06/19, у тому числі, у зв`язку з настанням термінів оплати, визначених у договорі, не створює правових наслідків для відповідача з оплати за надані послуги, зокрема, в частині строків проведення розрахунків.

Разом з цим, оскільки охоронні послуги надавалися відповідачу після закінчення строку дії договору, наведене вказує на укладення між сторонами усних правочинів після закінчення дії вказаного договору. Вказані фактичні обставини взаємовідносин між позивачем та відповідачем після закінчення дії вищенаведеного договору відповідають положенням Цивільного кодексу України.

Так, згідно з ч. 4 ст. 203 ЦК України загальною умовою чинності правочину є його вчинення у формі, встановленій законом.

Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

За змістом ч. 1 ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

За приписами ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

З системного аналізу положень Цивільного кодексу України вбачається, що охоронні послуги споживаються замовником в процесі їх надання виконавцем.

У той же час, при укладанні усних договорів про надання охоронних послуг на підставі спірних актів сторони не встановили строк, протягом якого відповідач повинен розрахуватись з позивачем за надані охоронні послуги.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Вимога ч. 2 ст. 530 ЦК України передбачає, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, що передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України.

У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, оскільки позивачем та відповідачем не визначено строк, протягом якого Приватне акціонерне товариство «Агрохолдинг Авангард» повинно розрахуватися з позивачем за фактично надані охоронні послуги, з огляду на зміст ст. ст. 206, 530, 901 та 903 ЦК України, строк (термін) виконання відповідачем обов`язку по оплаті грошових коштів, що виник на підставі усного договору, не настав.

З огляду на зміст ч. 2 ст. 530 ЦК України відповідач повинен виконати свій обов`язок по оплаті грошових коштів, що виник на підставі усних договорів про надання охоронних послуг, у семиденний строк від дня пред`явлення відповідачу вимоги позивачем.

Тобто, пред`явлення кредитором вимоги є початком строку виконання і виконання боржником обов`язку в будь-який день семиденного строку буде вважатися належним виконанням. З огляду на вказане, боржник буде вважатися таким, що порушив умову про строк виконання, а кредитор відповідно отримує право звертатися за захистом свого порушеного права до суду тільки на восьмий день після пред`явлення вимоги. Відлік семиденного строку починається з наступного дня після пред`явлення кредитором вимоги за загальним правилом обчислення строків (ст. 253 ЦК України).

Як правомірно встановлено судом першої інстанції, матеріали справи не містять доказів пред`явлення позивачем відповідачу вимоги на спірну суму, а отже, з огляду на вказані приписи закону, у відповідача відсутній обов`язок для здійснення сплати вартості фактично наданих на підставі усного договору охоронних послуг до направлення такої вимоги.

Таким чином, вимога про стягнення з відповідача заборгованості за фактично надані охоронні послуги у розмірі 62017,97 грн є передчасною та такою, що не підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, заявленої за період з 11.08.2021 по 01.09.2021 на суму боргу 82000,00 грн, слід зазначити наступне.

З огляду на закінчення строку дії договору №КІР-25/06/19 від 25.06.2019 судом першої інстанції встановлено, що між сторонами у даному спорі виникли господарські правовідносини на підставі усної домовленості (спрощена форма правочину).

Відповідно до ст. 208 ЦК України правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма, належить вчиняти у письмовій формі.

Згідно зі ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ст. 546 ЦК України неустойка є одним з видів забезпечення виконання зобов`язання.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з зазначених норм закону, згоди щодо застосування такого виду відповідальності, як пені, сторони мають досягти у письмовому вигляді.

З огляду на те, що правовідносини у даному спорі виникли на підставі усної домовленості, а письмової згоди про застосування відповідальності у вигляді пені за порушення строків виконання відповідно до п. 2 ст. 231 ГК України сторони не досягли, вимога позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 754,85 грн за порушення строків виконання зобов`язання також є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

У поданій апеляційній скарзі позивач наголошує на тому, що суд першої інстанції посилається у рішенні на надані позивачем письмові докази, проте прийшов до висновку про відсутність укладеного між сторонами письмового правочину, що не відповідає обставинам справи.

Разом з цим, апеляційний суд зазначає, що вказані аргументи позивача, фактично, спростовуються встановленими вище обставинами.

Так, позивачем не надано до матеріалів справи будь-яких доказів на підтвердження обставин щодо продовження дії договору про надання охоронних послуг. У такому випадку обов`язок щодо оплати фактично наданих послуг, тобто, без укладення відповідного правочину, законодавцем визначено моментом пред`явлення кредитором вимоги. Знову ж таки, доказів пред`явлення такої вимоги Приватним підприємством «Кірасир» не надано.

Отже, надані позивачем докази хоч і підтверджують наявність правовідносин сторін, проте не доводять того, що відповідач прострочив виконання взятих на себе зобов`язань.

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги не спростовують правомірних висновків суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2021 у справі №910/14554/21 прийнято з повним та усебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Приватного підприємства «Кірасир» не підлягає задоволенню.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги та відповідно до ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Також, як було зазначено вище, Приватне акціонерне товариство «Агрохолдинг Авангард» у поданому разом з відзивом клопотанні просить стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн.

На підтвердження відповідної вимоги відповідачем надано суду наступні докази:

- договір про надання правової допомоги адвокатом від 26.03.2021;

- додаткова угода №8 від 30.12.2021 до договору про надання правової допомоги адвокатом від 26.03.2021;

- розрахунок витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, від 30.12.2021.

Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Суд зазначає, що відповідно до п. 4.5 договору про надання правової допомоги адвокатом від 26.03.2021, укладеного між Адвокатським об`єднанням «Перший правничий колегіум «Астрея» та Приватним акціонерним товариством «Агрохолдинг Авангард», за результатами надання правової допомоги складається акт прийому-передачі наданих послуг, що підписується сторонами протягом 5 днів з моменту його складання. В акті вказується обсяг наданої адвокатським об`єднанням правової допомоги та її вартість.

Згідно з п. 3 додаткової угоди №8 оплата наданих послуг здійснюється клієнтом протягом 10 банківських днів з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі наданих послуг за договором.

Разом з цим, апеляційний суд зазначає, що відповідачем не надано суду акту прийому-передачі наданих послуг, який складається за результатами надання правової допомоги та містить обсяг наданої правової допомоги і її вартість.

За змістом п. 1 ч. 4 ст. 129 ГПК України у разі відмови в позові судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16, постановах Верховного Суду від 30.09.2020 у справі №379/1418/18 та від 23.11.2020 у справі №638/7748/18).

З урахуванням наведеного, колегія суддів вказує на те, Приватним акціонерним товариством «Агрохолдинг Авангард» не надано суду належних і допустимих доказів надання послуг професійної правничої допомоги, що є підставою для відмови у відшкодуванні заявлених до стягнення з позивача витрат.

Згідно з ч. 5 ст. 12 ГПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як передбачено ч. 3 ст. 287 ГПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 даної статті.

Вказана справа є малозначною, а тому прийнята постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 267 285 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Кірасир» залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2021 у справі №910/14554/21 залишити без змін.

3. Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Приватне підприємство «Кірасир».

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді В.В.Андрієнко

С.І. Буравльов