ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2022 р. м. Ужгород Справа № 907/785/21

Господарський суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Ушак І.Г.

за участю секретаря судового засідання Лакатош О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження дану справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Агросем», м. Київ (позивач, ТОВ Агросем)

до дочірнього підприємства «АНТ-КЕР» Товариства з обмеженою відповідальністю «АНТ-КЕР УКРАЇНА», с. Яноші, Закарпатська область (відповідач, ДП Ант-кер)

про стягнення заборгованості на суму 133427,66 грн., в т.ч. 126509,49 грн. основного боргу, 2634,17 грн. пені, 488,71 грн. 3% річних, 3795,29 грн. - відсотки за користування чужими коштами

представники:

позивача - Микитюк В.В., представник за довіреністю (в режимі відеоконференції);

відповідача - Юрик Б.І., адвокат

Позивач звернувся до суду з вказаними вимогами, оскільки відповідач всупереч умов договору поставки № 24.07.20-134 від 24.07.2020 не оплатив у повному обсязі вартість поставленого йому товару.

Ухвалою суду від 28.09.2021 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, яким встановлено строки для надання суду заяв по суті спору, та призначено перше судове засідання на 4.11.2021.

Ухвалами суду від 04.11.2022, 02.12.2022, 24.01.2022 з підстав наведених у них судове засідання відкладалося, останній раз на 18.02.2022.

Представник позивача у ході судового розгляду наполягав на задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх обґрунтування долученими до матеріалів справи документами.

Відповідач письмового відзиву на позов не надав, присутній у засіданні суду представник відповідача не заперечив наявність заборгованості, що послугувала підставою позовних вимог у даній справі.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, приймаючи до уваги відсутність заперечень віповідача проти позову, об`єктивно оцінивши надані докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, керуючись законом, дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

При цьому суд виходив з наступного.

24.07.2020 ТОВ Агросем як постачальник та ДП «Ант-кер» як покупець уклали договір постачання № 24.07.20-134, за умовами якого постачальник - позивач у справі - зобов`язується передати продукцію виробничо-технічного призначення (товар) у власність покупця - відповідача у справі, - який, у свою чергу, зобов`язується прийняти і оплатити товар у порядку і на умовах договору (п. 1.1). Так, найменування, асортимент та кількість товару, визначається у специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього договору (п. 2.1).

Пунктом 1.2 договору визначено, що загальна кількість та вартість товару, що поставляється, визначається сукупністю усього товару, що передається постачальником у власність покупцеві, за усіма специфікаціями протягом строку дії договору.

Порядок розрахунків сторони визначили в Розділі 3 договору, зокрема, узгодили, що ціна за одиницю та загальна вартість товару зазначаються сторонами у специфікаціях (додатках); покупець здійснює 100% передоплату вартості товару, якщо інший порядок та строки розрахунків, не визначені у відповідній специфікації, шляхом безготівкового перерахунку грошових коштів на рахунок постачальника.

Так, умовами специфікації № 1 від 24.07.2020 до договору поставки сторони узгодили вартість товару 1800727,85 грн. (у т.ч. ПДВ 20% -30121,31 грн.) та порядок оплати товару, а саме: оплата 30 % загальної вартості товару здійснюється покупцем до 07.08.2020, решта 70% - до 31.07.2021. Поставка товару постачальником покупцю повинна бути здійснена до 15.08.2020.

Договором (п. 9.2, 9.4) встановлено, що у випадку порушення термінів або умов оплати товару, покупець сплачує постачальнику пеню від суми простроченого або неналежно здійсненого платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період, за який сплачується пеня, за кожний день прострочення, а також проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 3 % за кожен місяць від простроченої суми за весь період прострочення.

Матеріалами справи, зокрема, договором, специфікацією №1 від 24.07.2020, видатковою накладною № АГ-04/0/221 від 04.08.2020, банківською випискою, встановлено, що позивач 04.08.2020 поставив відповідачеві товар на загальну суму 180727,85 грн., вартість якого відповідачем оплачена частково, у зв`язку з чим виникла заборгованість останнього перед позивачем на суму 126509,49 грн., що становить предмет позовних вимог в частині основного боргу.

17.08.2021 позивач направив на адресу відповідача претензію, вимагаючи сплати заборгованості, проте відповідач не сплатив боргу та не відповів на претензію.

Наведені обставини, які не спростовані та не заперечуються відповідачем у ході судового розгляду, передували пред`явленню даного позову та слугують його підставою.

Суд, вирішуючи дану справу, керується відповідними приписами цивільного та господарського права, які регулюють спірні правовідносини, виходячи з їх предмету та суб`єктного складу.

У силу приписів ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання, якими є сторони даних спірних відносин, повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Стаття 526 Цивільного кодексу України встановлює вимогу щодо виконання зобов`язань належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

В силу приписів ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ч. 2 ст. 692 ЦК України).

Зі змісту правової норми, наведеної у частині першій статті 692 ЦК України, вбачається, що за загальним правилом обов`язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу не встановлений інший строк оплати.

Згідно положень статті 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

За наведених фактичних обставин справи та на підставі зазначених приписів цивільного права суд констатує, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості на суму 126509,49 грн. є правомірними, оскільки доведені належними та допустимими доказами у справі та не спростовані відповідачем.

Крім того, позивач також просить суд стягнути з відповідача за прострочення з 31.07.2021 по 17.09.2021 грошових зобов`язань 488,71 грн. 3 % річних, 3795,29 грн. 3 проценти за кожен місяць прострочення за неправомірне користування чужими коштами та 2634,17 грн. пені.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

За приписами ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Статтею 625 ЦК України передбачено відповідальність за порушення грошового зобов`язання боржником, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Надані позивачем розрахунки позовних вимог в частині річних, процентів за неправомірне користування чужими коштами та пені, суд вважає обґрунтованими та такими, що відповідаю положенням договору та наведеним приписам цивільного законодавства, у зв`язку з чим підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача 488,71 грн. 3 % річних, 3795,29 грн. процентів за неправомірне користування чужими коштами, 2634, 17 грн. пені.

Таким чином, всього до стягнення з відповідача на користь позивача належить сума 133427,66 грн.

На підставі ст. 129 ГПК України судові витрати позивача по сплаті судового збору за розгляд даної справи покладаються на відповідача.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 129, 130, 178, 231, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задоволити повністю.

Стягнути з дочірнього підприємства «АНТ-КЕР» Товариства з обмеженою відповідальністю «АНТ-КЕР УКРАЇНА» (90233, Закарпатська область, с. Яноші, вул. Церковна, буд. 80, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Агросем» (04073, м. Київ, проспект Степана Бандери, буд. 9В, ) суму 133427,66 грн. (сто тридцять три тисячі чотириста двадцять сім грн. 66 коп.), в т.ч. 126509,49 грн. основного боргу, 2634,17 грн. пені, 488,71 грн. 3% річних, 3795,29 грн. - відсотки за користування чужими коштами, та у відшкодування судових витрат - суму 2270,00 грн. (дві тисячі двісті сімдесят грн. 00 коп.).

Відповідно до приписів ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та строки, встановлені статтями 254-257 Господарського процесуального кодексу України. Повний текст рішення складено 09.03.2022

Суддя Ушак І.Г.