РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2022Справа № 910/18114/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Восток»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Еколь Логістікс»

про стягнення 48 606, 53 грн,

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Восток» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Еколь Логістікс» (далі відповідач) про стягнення 48 606, 53 грн, з яких: 47 671, 79 грн -штрафна санкція, 934, 74 грн банківська комісія.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором № 110/21-М про надання транспортних послуг від 24.02.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.11.2021 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Восток» залишено без руху. Встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Восток» строк для усунення недоліків позовної заяви.

24.11.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Восток» надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги, що ціна спору не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а справа є не складною з огляду на наявні в ній матеріали, судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу для подання відповіді на відзив.

09.12.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що згідно умов договору та Статуту автомобільного транспорту Української РСР водій перевізника зобов`язаний пересвідчитись у відсутності перевантаження транспортного засобу, тоді як представник позивача водій виконавця всупереч наведеним положенням, не пересвідчився у відсутності перевантаження транспортного засобу, у зв`язку з чим відповідач вважає відсутніми підстави для стягнення з нього збитків. Крім того, відповідач зазначає, що відповідальність за перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру несе саме перевізник.

22.12.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду позивач подав відповідь на відзив, у якій зазначає, що на території вантажовідправника зважування транспортного засобу після завантаження не здійснювалось, а водієм розрахунковим шляхом визначалась повна маса автопоїзду з вантажем, що за розрахунками водія відповідала встановленим ваговим нормам.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

24.02.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Восток" (далі - виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Еколь Логістик" (далі замовник) укладено договір про надання транспортних послуг № 110/21-М, умовами якого передбачено, що виконавець зобов`язується організувати та виконати перевезення вантажу автомобільним транспортом територією України та надавати послуги із транспортного експедирування у міжнародному сполученні, а також надавати інші послуги, пов`язані з перевезенням вантажу та погоджені з замовником, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги на умовах цього договору (п. 1.1. договору).

Згідно п. 1.2. договору вартість послуг, вид, найменування вантажу, найменування вантажовідправника і вантажоодержувача, маршрут перевезення та інші суттєві умови, необхідні для надання послуг та виконання перевезень, зазначаються в додатках до цього договору або у разових заявках на перевезення, які є невід`ємними частинами цього договору.

Підпунктом 2.1.1. договору передбачено, що замовник зобов`язується своєчасно надавати заявки на перевезення вантажу при внутрішньо-українських перевезеннях та не менш ніж за 48 годин до планової дати початку перевезення при міжнародних перевезеннях. В заявці зазначається вартість перевезення, адреса і час завантаження, маршрут, найменування, характер, вага та загальна вартість вантажу (за необхідністю), адреса завантаження та розвантаження/здачі, особа, уповноважена на прийом вантажу, терміни доставки вантажу, необхідні допоміжні послуги та інші істотні умови перевезення.

До прибуття транспортного засобу під завантаження замовник зобов`язаний підготувати вантаж для перевезення, а саме забезпечити проведення завантаження/розвантаження вантажу, упакування вантажу, маркування вантажних місць, належне розташування вантажу на платформі транспортного засобу, керуючись вказівками представника перевізника/водія транспортного засобу тощо (пп. 2.1.4. договору).

Відповідно до пп. 2.2.4. договору при завантаженні транспортного засобу водій перевізника зобов`язаний перевірити пакування, кріплення вантажу в транспортному засобі, а також пересвідчитись у відсутності перевантаження транспортного засобу, неналежного навантаження на осі транспортного засобу, а за наявності таких порушень та відмови вантажовідправника виправити недоліки, здійснити відповідний запис у всіх примірниках товарно-транспортної накладної до початку перевезення і довести цю інформацію до відома замовника та не залишати місце завантаження/розвантаження до отримання особливих розпоряджень від замовника.

Пунктом 4.1. договору визначено, що виконавець і замовник у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язань, що виникають з цього договору, несуть відповідальність в межах, передбачених цим договором.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє протягом одного року. Якщо по закінченні строку дії цього договору жодна із сторін не заявить про своє бажання розірвати цей договір, він вважається кожен раз продовженим на один рік і на тих самих умовах (п. 7.1. договору).

Крім того, 12.03.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Восток" (перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Еколь Логістик" (замовник) погоджено заявку №000046843 на організацію міжнародного вантажного перевезення за маршрутом Mszczonow (Poland) п.п. Ягодин Велика Димерка (Україна), що є додатком до договору.

Відповідно до заявки на організацію міжнародного вантажного перевезення, перевезенню підлягає вантаж рефриджератор темп режим від 10 до 16 градусів Цельсія, номер завантаження SOC 409908. У заявці зазначено, що деталізацію маршруту наведено у маршрутному аркуші, що є невід`ємною частиною даної заявки.

Відповідно до маршрутного аркуша до заявки №000046843 сторонами погоджено автомобіль для завантаження BE1632CK / BE3203XM, а також вказано кількість вантажних місць 33, вага 20500 кг.

Як зазначив позивач, 17.03.2021 при перетині державного кордону України в п/п Dorohusk (Республіка Польща) посадовими особами Автомобільного митного відділу в Дорогуську Люблінської митно-податкової служби було здійснено зважування транспортного засобу BE1632CK / BE3203XM, яким встановлено перевищення вагових параметрів на одиночну вісь на 860 кг (7, 48 %) при допустимому значенні 11500 кг (повна фактична вага автопоїзду склала 38 460 кг) та відсутність дозволу на проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів, про що складено протокол контролю транспортного засобу, що перетинає державний кордон при виїзді з Республіки Польща від 17.03.2021 №302060/00331/W/2021 та протокол динамічного зважування транспортного засобу від 17.03.2021 №305, в результаті чого було накладено штраф у розмірі 6400 PLN, який був сплачений водієм 17.03.2021 за квитанцією 35. Крім того, водієм було сплачено 45 PLN комісії банку.

Тож, 07.04.2021 позивач звернувся до відповідача з претензією № 43 від 06.04.2021 про відшкодування збитків у розмірі 48 606, 53 грн., понесених позивачем у зв`язку з перевищенням вагових параметрів на одиночну вісь при здійсненні перевезення вантажу відповідача за договором та заявкою від 12.03.2021, що підтверджується копією фіскального чеку.

Листом від 09.06.2021 № 865 відповідач надав відповідь на вищезазначену претензію позивача, в якій зазначив, що перевантаження автомобіля виконавця сталося через невиконання його водієм п.п 2.2.4 договору та п. 8.20 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні.

Отже, обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що у зв`язку з перевищенням вагових параметрів на одиночну вісь при здійсненні перевезення вантажу відповідача за договором, позивач поніс збитки у вигляді сплаченого штрафу у розмірі 6400 PLN, накладеного при перетині державного кордону України в п/п Dorohusk, де було проведено контрольне зважування. Враховуючи той факт, що водієм розрахунковим шляхом визначалась повна маса автопоїзду з вантажем, що за розрахунками водія відповідала встановленим ваговим нормам, а при завантаженні автомобіля вантажовідправник не допустив водія до місця завантаження, позивач вважає, що суму понесених збитків повинен відшкодувати відповідач, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача 47 671,79 грн. (еквівалент суми сплаченого штрафу) та 934,74 грн. (еквівалент суми сплаченої банківської комісії).

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 ст. 901 Цивільного кодексу України визначено, що положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно ст. 902 Цивільного кодексу України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 929 Цивільного кодексу України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Статтею 316 Господарського кодексу України визначено, що за договором транспортного експедирування може бути встановлений обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, укладати від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечувати відправку і одержання вантажу, а також виконання інших зобов`язань, пов`язаних із перевезенням.

Отже, транспортне експедирування є видом господарської діяльності, спрямованої на організацію процесу перевезення вантажів. Експедитор є таким суб`єктом господарювання, функціональне призначення якого полягає в організації та сприянні здійсненню процесу вантажів. Експедитором може бути, як суб`єкт господарювання (транспортно-експедиційна організація), так і безпосередньо перевізник. Транспортне експедирування - це комплекс заходів, які супроводжують процес перевезення вантажів на всіх його стадіях.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" транспортно-експедиторська діяльність - це підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів. Транспортно-експедиторська послуга - це робота, що безпосередньо пов`язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування.

Як встановлено судом, відповідно до заявки на організацію міжнародного вантажного перевезення, перевезенню підлягає вантаж рефриджератор темп режим від 10 до 16 градусів Цельсія, номер завантаження SOC 409908. У заявці зазначено, що деталізацію маршруту наведено у маршрутному аркуші, що є невід`ємною частиною даної заявки.

Відповідно до маршрутного аркуша до заявки №000046843 сторонами погоджено автомобіль для завантаження BE1632CK / BE3203XM, а також вказано кількість вантажних місць 33, вага 20500 кг.

Як зазначив позивач, 17.03.2021 при перетині державного кордону України в п/п Dorohusk (Республіка Польща) посадовими особами Автомобільного митного відділу в Дорогуську Люблінської митно-податкової служби було здійснено зважування транспортного засобу BE1632CK / BE3203XM, яким встановлено перевищення вагових параметрів на одиночну вісь на 860 кг (7, 48 %) при допустимому значенні 11500 кг (повна фактична вага автопоїзду склала 38 460 кг) та відсутність дозволу на проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів, про що складено протокол контролю транспортного засобу, що перетинає державний кордон при виїзді з Республіки Польща від 17.03.2021 №302060/00331/W/2021 та протокол динамічного зважування транспортного засобу від 17.03.2021 №305, в результаті чого було накладено штраф у розмірі 6400 PLN, який був сплачений водієм 17.03.2021 за квитанцією 35. Крім того, водієм було сплачено 45 PLN комісії банку.

Відповідно до п. 1.3. договору про надання транспортних послуг № 110/21-М, при виконанні цього договору сторони керуються положеннями відповідних норм чинного законодавства України та міжнародних конвенцій та угод в галузі міжнародних перевезень вантажів, в тому числі нормами Статуту автомобільного транспорту УРСР (в частині, що не суперечить чинному законодавству України), Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, Цивільного кодексу України, Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, Митної конвенції про міжнародне перевезення із застосуванням книжки МДП, Угоди про міжнародне дорожнє перевезення небезпечних вантажів та ін.

Відповідно до п. 63 Статуту автомобільного транспорту Української РСР визначення ваги вантажу провадиться спільно вантажовідправником і автотранспортним підприємством або організацією технічними засобами вантажовідправника, а при прийманні вантажу безпосередньо на автостанціях - технічними засобами автостанцій.

Як встановлено судом, пп. 2.1.4. договору про надання транспортних послуг № 110/21-М до прибуття транспортного засобу під завантаження передбачено, що замовник зобов`язаний підготувати вантаж для перевезення, а саме забезпечити проведення завантаження/розвантаження вантажу, упакування вантажу, маркування вантажних місць, належне розташування вантажу на платформі транспортного засобу, керуючись вказівками представника перевізника/водія транспортного засобу тощо.

Відповідно до пп. 2.2.4. договору при завантаженні транспортного засобу водій перевізника зобов`язаний перевірити пакування, кріплення вантажу в транспортному засобі, а також пересвідчитись у відсутності перевантаження транспортного засобу, неналежного навантаження на осі транспортного засобу, а за наявності таких порушень та відмови вантажовідправника виправити недоліки, здійснити відповідний запис у всіх примірниках товарно-транспортної накладної до початку перевезення і довести цю інформацію до відома замовника та не залишати місце завантаження/розвантаження до отримання особливих розпоряджень від замовника.

З огляду на наведене, суд зазначає, що умовами договору визначено спеціальний порядок та послідовність дій виконавця, які він повинен здійснити, перш ніж розпочати перевезення вантажу. Так, у виконавця за договором наявний обов`язок пересвідчитись перед початком перевезення у відсутності перевантаження транспортного засобу та у разі виявлення факту перевантаження повідомити вантажовідправника про такі недоліки, і у разі відмови вантажовідправника виправити недоліки стосовно ваги вантажу, виконавець зобов`язаний довести цю інформацію до замовника та в жодному разі не розпочинати перевезення до отримання відповідних розпоряджень замовника.

При цьому, договір про надання транспортних послуг № 110/21-М не містить будь-яких умов стосовно права виконавця визначати вагу вантажу розрахунковим способом, як і не містить будь-яких умов стосовно достовірності таких розрахунків. Тобто, виконавець (його представник), здійснюючи розрахункове визначення ваги вантажу, без перевірки фактичної ваги такого вантажу, самостійно бере на себе ризики, пов`язані з можливими відхиленнями фактичної ваги вантажу від тих розрахункових значень, які були визначені виконавцем.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Частинами 1, 2 ст. 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: - втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); - доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно зі ст. 224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Згідно приписів статті 225 Господарського кодексу України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення:

1)протиправної поведінки;

2)шкоди;

3)причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою;

4)вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Чинним законодавством України обов`язок доведення факту наявності порушення відповідача покладено на позивача, наявність та розмір понесених збитків, а також причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і збитками.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.

Таким чином, позивач повинен довести факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та заподіяними збитками. При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов`язань для підприємства. Тоді як відповідачу потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.

Відшкодуванню підлягають збитки, що стали безпосереднім, і що особливо важливо, невідворотним наслідком порушення боржником зобов`язання чи завдання шкоди. Такі збитки є прямими. Збитки, настання яких можливо було уникнути, які не мають прямого причинно-наслідкового зв`язку є опосередкованими та не підлягають відшкодуванню (постанова Вищого господарського суду України від 19 березня 2015 року у справі №910/19489/14).

Разом з тим, з урахуванням тих обставин, що всупереч умовам пп. 2 4. договору про надання транспортних послуг № 110/21-М, позивач самостійно не пересвідчився у відсутності перевантаження транспортного засобу та прийняв до перевезення вантаж за заявкою від 12.03.2021, він тим самим втратив право посилатись на будь-які недоліки, пов`язані з перевантаженням транспортного засобу, оскільки прийнявши вантаж для перевезення та не зазначивши будь-яких застережень стосовно ваги вантажу, позивач фактично підтвердив відповідність ваги вантажу встановленим нормам.

За наведених обставин, у суду відсутні підстави вважати доведеною протиправну поведінку відповідача, пов`язану з перевантаженням транспортного засобу, що, відповідно, виключає можливість застосування до такої особи цивільно-правової відповідальності у вигляді стягнення збитків у розмірі 48 606,53 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Восток» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Еколь Логістікс» про стягнення 48606, 53 грн не підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду або через відповідний місцевий господарський суд.

Суддя С. О. Щербаков