ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"28" лютого 2022 р.м. Одеса Справа № 916/3977/21
Господарський суд Одеської області у складі судді Смелянець Г.Є.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін

справу №916/3977/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю СТЕНКОР (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, б. 38, )

до відповідача Державного підприємства Одеський авіаційний завод (м. Одеса, пр-т Небесної сотні, 32-а, )

про стягнення 66 025, 31 грн.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю СТЕНКОР звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з Державного підприємства Одеський авіаційний завод 66 025, 31 грн., з яких 55 488 грн. 80 % вартості поставленого товару, 1659, 88 грн. 3 % річних, 5 193, 22 грн. інфляційні втрати, 3 684,21 пеня, а також судових витрат, розмір яких відповідно до попереднього розрахунку становить 2270 грн. судового збору та 10 000 грн. витрат на правничу допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором №280/МТЗ-20 від 29.08.2020р. щодо оплати поставленого позивачем товару.

28.12.2021р. Господарським судом Одеської області постановлено ухвалу, якою позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження. В ухвалі суду сторонам встановлено строки на подання до суду заяв по суті справи, а також сторонам роз`яснено про можливість звернення до суду з клопотанням про призначення проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у строки, визначені ч.7 ст. 252 ГПК України.

Ухвала суду від 28.12.2021р., яка надіслана позивачу на адресу, що зазначена у позові, доставлена останньому в його електронний кабінет 29.12.2021р.

Ухвала суду від 28.12.2021р., яка надіслана відповідачу на адресу, що зазначена у позовній заяві та у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вручена останньому 10.01.2022р., про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

07.02.2020р. за вх.№3469/21 господарським судом одержано заяву про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн., в якій позивач просить суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5 000 грн.

22.02.2022 за вх.№5025/21 господарським судом одержано заяву про закриття провадження у справі в частині стягнення 57 800 грн., в якій ДП Одеський авіаційний завод просить суд закрити провадження у справі №916/3977/21 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю СТЕНКОР до Державного підприємства Одеський авіаційний завод про стягнення 66 025, 31 грн. за невиконання зобов`язань за договором №280/МТЗ-20 від 29.09.2020, в частині стягнення 57 800 грн., у зв`язку з відсутністю предмету спору, з посиланням при цьому на те, що відповідачем сплачено заборгованість за договором №280/МТЗ-20 від 29.09.2020 в сумі 57800 грн., про що свідчить платіжне доручення №383 від 10.02.2022.

Також 22.02.2022 за вх.№5084/21 господарським судом одержано клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій, в якому відповідач просить суд зменшити розмір штрафних санкцій на 50 % з 10 537, 31 грн. до 5 268, 65 грн. (3 % річних з 1 659, 88 грн. до 829, 94 грн., інфляційних витрат з 5 193, 22 грн. до 2 596, 61 грн. та пені з 3 684, 21 грн. до 1 842, 10 грн.), з посиланням при цьому на правові позиції Верховного Суду, а також на те, що позивачем не доведено і взагалі навіть не зазначено факту існування збитків у конкретному розмірі, завданих йому в результаті існування на його думку порушень з боку покупця; що відповідачем вже вжито всіх необхідних заходів щодо виконання зобов`язання.

Окрім того, 22.02.2022 за вх.№5081/21 господарським судом одержано клопотання відповідача про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, в якому відповідач просить суд зменшити розмір витрат позивача на оплату професійної правничої допомоги з 5 000 грн. до 2 000 грн., оскільки позивач у договорі не зазначив методику розрахунку (порядок обчислення), а саме - чи здійснюється розрахунок за надання правничої допомоги шляхом погодинної оплати чи закріпленої у договорі (додаткових угодах до нього) фіксованої вартості послуг, які будуть надані. По-друге, відповідач вважає заявлену вартість робіт, надмірною та недоведеною належним чином, так як жодного документу, який би підтверджував обсяг годин витрачених на підготовку позовної заяви, заявлених у Акті приймання-передачі правової допомоги, до суду позивачем надано не було, а відтак вважаємо за достатнє компенсацію у 2000,00 грн., ураховуючи, що уся позовна заява займає усього 5 сторінок із яких нормативне обґрунтування займає 1,5 сторінки, а справа про стягнення заборгованості не є складною справою, відноситься до категорії справ, що мають приватноправовий характер, не викликає публічного резонансу, з боку органів державної, місцевої влади або засобів масової інформації, відсутні прояви публічного інтересу до справи. Крім того, спірні правовідносини регулюються нормами ЦК України та ГК України і великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають.

Відзив на позов у встановлений в ухвалі суду від 28.12.2021р. строк відповідач до суду не надав.

Клопотання про призначення проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у строки, визначені ч.7 ст. 252 ГПК України, від сторін до суду також не надходило.

Згідно ст.248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Отже, враховуючи, що строки розгляду даної справи закінчуються 26.02.2022р., що господарським судом вжито всіх залежних від нього заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд даної справи, та забезпечення реалізації відповідачем своїх прав на судовий захист, в тому числі шляхом надання відповідних заяв по суті справи, господарський суд визнав за можливе вирішити справу за наявними матеріалами справи відповідно до ч. 9 ст.165 ГПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено:

29.08.2020р. між Державним підприємством Одеський авіаційний завод (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю СТЕНКОР (Продавець) укладено договір №280/МТЗ-20, згідно з яким Продавець зобов`язується передати, а Покупець-прийняти та оплатити Товар згідно ДК 021:2015 КОД 34730000-3 «Частини повітряних і космічних літальних апаратів та вертольотів». Конкретна кількість Товару, його найменування, номенклатура, вартість та терміни постачання, визначені на підставі конкурсу № 7277556 від 17.09.2020 року, що проводиться через електронну систему закупівель «Рrozzоrо» і вказується у Специфікації, яка є невід`ємною частиною цього Договору.

Відповідно до п. 2.1. договору Поставка Товару Покупцю здійснюється на умовах СРТ, за адресою: 65121, м. Одеса, проси. Небесної Сотні 32-А, підприємство Покупця відповідно до правил INCOTEMS 2010, за рахунок Продавця.

Перехід права власності на Товар відбувається після його фактичної передачі на підставі належно оформлених первинних документів (товарно-транспортної накладної, видаткової накладної) Покупцю, але в будь-якому разі виключно після проходження Товару вхідного контроля за якістю, комплектністю, кількістю та відповідною супровідною документацією (п. 2.4. договору).

Згідно з п. 2.5. договору датою поставки Товару за кількістю є дата підписання накладної щодо приймання Товару на склад Покупця. Датою приймання Товару за якістю є дата проходження Товаром вхідного контролю на підприємстві Покупця. При відсутності зауважень до якості Товару та супровідної документації, Товар рахується прийнятим Покупцем.

Відповідно до п. 2.9. договору приймання-передача Товару за кількістю здійснюється Сторонами у відповідності до «Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по кількості», затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965р. №П-6 зі змінами і доповненнями, приймання-передача Товару за якістю здійснюється Сторонами у відповідності до «Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по якості», затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966р. №П-7 зі змінами і доповненнями, з урахуванням проходження Товару вхідного контролю на умовах, визначених ГОСТ 24297-87.

Пунктом 3.1. договору поставка Товару здійснюється за цінами, які визначені на підставі конкурсу № 7277556 від 17.09.2020 року, що проводиться через електронну систему закупівель «Рrozzоrо», та вказана в Специфікації і включає всі податки, збори й інші обов`язкові платежі, а також вартість тари, пакування, маркування, страхування, навантаження, розвантаження та всі інші витрати Продавця пов`язані з виконанням цього Договору.

Загальна вартість Договору складає 69 360,00 (шістдесят дев`ять тисяч триста шістдесят грн. 00 коп.) в тому числі ПДВ - 11 560,00 грн. (п. 3.1. договору).

За умовами п. 4.2. договору оплата за договором здійснюється на умовах, визначених конкурсними пропозиціями, в розмірі 80% вартості Товару, що поставляється впродовж 45 банківських днів, які рахуються від дати проходження Товаром вхідного контролю, що здійснюється на підприємстві Покупця при відсутності зауважень до якості Товару та супровідної документації та 20 % вартості Товару будуть перераховані після позитивної реєстрації податкової накладної у ЄРПН протягом 5 банківських днів.

Згідно з п.п. 6.1.1., 6.1.3. п. 6.1. договору, Покупець зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі сплачувати грошові кошти за поставлений Товар. Належним чином виконувати умови цього Договору.

Відповідно до п. 7.4. договору за прострочення оплати Покупець сплачує Продавцю пеню у розмірі 0,1 % від суми простроченого платежу за кожний банківський день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Цей Договір набирає чинності з моменту підписання Сторонами, скріплення печатками Сторін і діє до 31 грудня 2020 року включно, але в будь-якому випадку до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань в частині розрахунків. Закінчення строку дії даного Договору не звільняє Сторони від відповідальності за порушення зобов`язань (у тому числі гарантійних) за даним Договором (п. 10.4. договору).

Також судом встановлено, що 28.08.2020р. сторонами підписано Специфікацію №1 до договору №280/МТЗ-20 від 28.08.2020р., в якій встановлено найменування товару: обойма внутрішня 017.49.0541 у кількості 2 шт. Загальна вартість товару разом з ПДВ становить 69 360 грн. У п. 2 Специфікації №1 до договору №280/МТЗ-20 від 28.08.2020р. встановлено, що термін постачання Товару складає 14 календарних днів, які рахуються від дати підписання Договору.

Відповідно до п. 3 Специфікації №1 до договору №280/МТЗ-20 від 28.08.2020р. товар постачається на умовах СРТ. Підприємство Покупця, м. Одеса, просп. Небесної Сотні,32А, в редакції INCOTEMS 2010.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 69360 грн., про що свідчить видаткова накладна №0000036 від 08.10.2020р., яка підписана і засвідчена печаткою відповідача.

Окрім того, позивачем складено рахунок-фактуру №0001114 від 02.10.2020р. на оплату поставленого товару в сумі 69360 грн.

У зв`язку із тим, що відповідачем не здійснено оплату поставленого позивачем товару, останній звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача боргу в сумі 55488 грн., що становить 80% вартості поставленого товару, а також пені у розмірі 3 684,21 грн., 3% річних в розмірі 1659, 88 грн., та інфляційних в розмірі 193,22 грн.

Під час розгляду справи відповідач надав до суду заяву про закриття провадження у справі в частині стягнення 57800 грн. та платіжне доручення №383 від 10.02.2022р., згідно з яким відповідач оплатив позивачу 57800 грн. в якості погашення боргу по рах. №0001114 від 02.10.2020р., дог. №280/МТЗ-20 від 29.09.2020р.

Висновки суду.

Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу.

У ст.11 ЦК України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вище встановлено господарським судом, між сторонами у справі укладений договір №280/МТЗ-20 від 28.08.2020р., який за своєю природою є договором поставки, та згідно з яким відповідач зобов`язався прийняти та оплатити поставлений позивачем товар.

Згідно вимог ч. 7 ст. 193 ГК України законодавцем в імперативному порядку закріплено, що не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтею 525 Цивільного Кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із приписами ч. 1 ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 4.2. договору оплата за договором здійснюється на умовах, визначених конкурсними пропозиціями, в розмірі 80% вартості Товару, що поставляється впродовж 45 банківських днів.

Як встановлено господарським судом, 08.10.2020р. позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 69 360 грн., що підтверджується видатковою накладною №0000036 від 08.10.2020р.

Борг у сумі 55 488 грн. (80 % від вартості поставленого товару) не сплачений відповідачем, як у строк, що встановлений умовами договору, так і в подальшому.

Водночас під час розгляду справи відповідач здійснив оплату основного боргу в розмірі 57 800 грн., що підтверджується відповідним платіжним дорученням №383 від 10.02.2022р., а відтак, предмет спору в частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 55 488 грн. відсутній.

Згідно з п.2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

З огляду на вищевикладене, господарський суд дійшов висновку про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з відповідача 80 % вартості поставленого товару в сумі 55 488 грн.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат, господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За приписами ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст.551 ЦК України).

Згідно з п. 7.4. договору за прострочення оплати відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі 0,1 % від суми простроченого платежу за кожний банківський день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Перевіривши наявний в матеріалах справи розрахунок пені, який здійснений позивачем, та згідно з яким розмір пені з 16.12.2020р. по 16.06.2021р. становить 3 684, 21 грн. судом встановлено відповідність цього розрахунку обставинам справи щодо прострочення відповідача.

Відповідно до ст.233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Отже, питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

Зменшення розміру неустойки є правом суду, а за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) та з дотриманням правил статей 86, 210 ГПК України на власний розсуд та внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність/ відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.

Отже, з урахуванням викладеного у сукупності, суд, враховуючи дискреційність наданих йому повноважень щодо зменшення розміру штрафних санкцій, перевіривши ступінь виконання зобов`язань, причини неналежного виконання зобов`язань, враховуючи баланс інтересів обох сторін, а також проаналізувавши всі фактичні обставини справи та обставини не надання позивачем доказів завдання йому додаткових збитків внаслідок порушення відповідачем грошових зобов`язань, та з урахування сплати відповідачем повної суми заборгованості, господарський суд дійшов висновку про зменшення розміру нарахованої відповідачу пені на 50 %.

Отже, розмір пені, який підлягає до стягнення з відповідача становить 1842, 10 грн.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних, який здійснений позивачем за період з 16.12.2020р. по 14.12.2021р., та згідно з яким розмір 3% річних становить 1 659, 88 грн., а також розрахунок інфляційних витрат, який здійснений позивачем за період з 16.12.2020р. по 14.12.2021р., та згідно з яким розмір втрат від інфляції становить 5 193, 22 грн., господарським судом встановлено відповідність цих розрахунків обставинам справи щодо прострочення відповідача.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про зменшення 3% річних та інфляційних господарський суд виходить з наступного:

По-перше, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому слід зауважити, що у випадках порушення грошового зобов`язання суд не має правових підстав приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов`язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України).

За своїми ознаками, індекс інфляції є збільшенням суми основного боргу у зв`язку з девальвацією грошової одиниці України, а 3% річних є платою за користування чужими коштами в цей період прострочення виконання відповідачем його договірного зобов`язання, і за своєю правовою природою вони є самостійними від неустойки способами захисту, цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов`язань, а не штрафною санкцією.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (аналогічна правова позиція викладена у постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Відповідно до п. 3.1. Постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.13 р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відтак, враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Тобто, за загальним правилом нараховані позивачем 3% річних та інфляційних не підлягають зменшенню господарським судом.

З огляду на вищевикладене, господарський суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в часині стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 1 659, 88 грн. та інфляційних нарахувань в розмірі 5 193, 22 грн.

Щодо заявлених позивачем до стягнення витрат на правничу допомогу, господарський суд виходить з наступного.

На підставі п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч.ч. 1-6 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У ч. 5 ст. 129 ГПК України встановлено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Як встановлено господарським судом, позивачем на підтвердження надання правничої допомоги надано до суду:

1)попередній (орієнований) розрахунок судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи становить 10 000 грн.;

2)свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №2132 від 15.03.2010р.;

3)договір про надання правової допомоги від 01.03.2021р. укладений між Адвокатським об`єднанням «Адвокатська компанія «Клименко і партнери» (Адвокат) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Стенкор» (Клієнт), згідно з яким Адвокат приймає на себе доручення Клієнта про надання правової допомоги обумовленого ним виду в інтересах останнього, в тому обсязі та на тих умовах, що передбачені і закріплені за взаємною згодою у цьому Договорі, а Клієнт зобов`язується сплатити гонорар за дії Адвоката по наданню правової допомоги, а також усі фактичні витрати, пов`язані з виконанням Адвокатом своїх зобов`язань за даним Договором.

Відповідно до п.п. 2.1.1. п. 1.2. договору під поняттям «надання правової допомоги» слід розуміти всі види правової допомоги, передбачені чинним законодавством України, в тому числі, але не виключно, - представництво та захист інтересів Клієнта, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Згідно з розділом 4 договору 4.1. Клієнт зобов`язується сплатити Адвокату за Договором гонорар у розмірі та порядку, наведеному у Додатку №1 до цього Договору, який є його невід`ємною частиною (п. 4.1. договору). Розмір гонорару може бути змінено за домовленістю Сторін у зв`язку із суттєвим зростанням або зменшенням обсягу допомоги, що має бути надана. У разі недосягнення згоди між Сторонами з цього питання дія Договору припиняється з виконанням Клієнтом вимог, передбачених п.3.1.2 цього Договору п. 4.2. договору).

4)Додаток №1 від 01.03.2021р. до договору про надання правової допомоги від 01.03.2021р. укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю Стенкор (клієнт) та Адвокатським об`єднанням Адвокатська компанія Клименко і партнери (адвокат) яким визначено вартість та порядок оплати правової допомоги (гонорару) адвоката за надання правової допомоги клієнту ТОВ Стенкор, а саме:

- підготовка претензії (за один документ) 2000 грн.;

- підготовка позовної заяви, відповіді на відзив, відзиву, заперечення на відповідь на відзив, зустрічний позов (в незалежності від витраченого часу) (за один документ) 5000 грн.;

- підготовка інших процесуальних документів у господарській справі (клопотання, заяви і т.п.) (за один документ) 1500 грн.;

- участь та представництво адвокатом інтересів клієнта у судовому засіданні по справі (в незалежності від того чи відбулося судове засідання чи ні) (за 1 судове засідання) 2500 грн.;

- гонорар успіху (сплачується клієнтом у випадку прийняття рішення на користь клієнта (повністю або частково) або закриття провадження у справі, або залишення позову без розгляду) 10000 або 5-10 % від стягнутої суми.

5)Акт №9 від 02.02.2022 приймання-передачі наданої правової допомоги за Договором про надання правої допомоги від 01.03.2021, укладеного з ТОВ «Стенкор», згідно з яким адвокат Клименко І.І. надав, а ТОВ «Стенкор» прийняв правову допомогу у справі за позовом ТОВ «Стенкор» до ДП «Одеський авіаційний завод» про стягнення заборгованості, а саме підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості у розмірі 66 025, 31 грн. (справа №916/3977/21) на суму 5 000 грн.

Згідно з п. 5 Акту клієнт зобов`язується оплатити надані послуги в сумі 5 000 грн. на протязі 30 (тридцяти) календарних днів з моменту підписання даного Акту.

6)Додаток №1 до Акту приймання-передачу №9 від 02.02.2022 «Розрахунок суми заборгованості»

7)рахунок-фактура №09/2 від 02.02.2022 на суму 5000 грн.

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Частиною 5 ст. 126 ГПК України встановлено, що у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 р. у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 р. у справі № 910/906/18.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269; рішення у справі Гімайдуліна і інші проти України від 10.12.2009 р., рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015 р.). Також у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 р. зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Так, 22.02.2022 відповідачем до господарського суду надано клопотання про зменшення витрат на оплату правничу допомогу, в якому останній просить суд зменшити розмір витрат позивача на оплату професійної правничої допомоги з 5 000 грн. до 2 000 грн.

Господарський суд зазначає, що кожна справа має свою специфіку, а тому, враховуючи всі аспекти даної справи, суд вважає, що для належного представлення інтересів відповідача у цій справі заявлені витрати не відповідають критеріям реальності та розумності, враховуючи не тільки характер спірних відносин, обсяг фактично виконаних адвокатським об`єднанням послуг та їх вартісну оцінку.

Необхідність дотримання співмірності, обґрунтованості та розумного розміру гонорару адвоката, який покладається на іншу сторону, підтримано позицією Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладеною в постанові від 01.08.2019 року у справі № 915/237/18.

При цьому, господарським судом на підставі ч. 4 ст. 236 ГПК України враховується також правовий висновок, який містить в постанові Верховного Суду від 13.02.2020 року у справі № 911/2686/18 зазначено, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати відповідача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Господарський суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, господарський суд, оцінюючи обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 5000 грн., заперечення відповідача в контексті положення пункту 4 частини четвертої статті 126 ГПК України, тобто щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, вважає, що заявлена відповідачем сума є неспівмірною зі складністю даної справи. Відтак, господарський суд зазначає, що підготовка і складання процесуального документу позовної заяви не визначається вказаною у акті вартістю 5000 грн. з огляду на те, що, по-перше, дана справа № 916/397721 про стягнення заборгованості у розмірі 66 025, 31 грн. не є складною справою, з огляду на що написання позовної заяви не потребує значної кількості часу та зусиль на її підготовку, а також те, що позовна заява не є складною та обширною, її текст викладений всього на п`яти аркушах, що, знову ж таки, доводить те, що на її підготовку не потрібно багато часу та зусиль для адвоката.

З огляду на вищенаведене, господарський суд дійшов висновку про те, що вимоги про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу з урахуванням ціни позову, категорії спору, рівня його складності, тривалості розгляду справи, а також сплати відповідачем заборгованості під час розгляду справи, підлягають задоволенню частково у розмірі 2000 грн., що може вважатись розумним і співмірним у заявленому спорі.

Щодо витрат позивача по сплаті судового збору, то на підставі ст.129 Господарського процесуального кодексу України такі витрати покладаються на відповідача, із врахуванням при цьому заяви останнього про закриття провадження у справі в частині стягнення основного боргу.

Керуючись ст. 129, п. 2 ч.1 ст. 231, ст.ст. 232, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1.Позов Товариства з обмеженою відповідальністю СТЕНКОР (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, б. 38, ) до Державного підприємства Одеський авіаційний завод (м. Одеса, пр-т Небесної сотні, 32-а, ) про стягнення 66 025, 31 грн. задовольнити частково.

2.Стягнути з Державного підприємства Одеський авіаційний завод (м. Одеса, пр-т Небесної сотні, 32-а, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю СТЕНКОР (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, б. 38, ) пеню у розмірі 1 842 (одна тисяча вісімсот сорок дві) грн. 10 коп., 3 % річних у розмірі 1 659 (одна тисяча шістсот п`ятдесят дев`ять) грн. 88 коп., інфляційні втрати у розмірі 5 193 (п`ять тисяч сто дев`яносто три) грн. 22 коп., а також судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 1 437 (одна тисяча чотириста тридцять сім) грн. 68 коп. та витрат на правничу допомогу у розмірі 2 000 (дві тисячі) грн.

3.В решті позовних вимог відмовити.

4.Задовольнити клопотання Державного підприємства Одеський авіаційний завод про закриття провадження у справі №916/3977/21 в частині позовних вимог за вх.№19360/21 від 22.02.2022р. та закрити провадження у справі №916/3977/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю СТЕНКОР до Державного підприємства Одеський авіаційний завод в частині позовних вимог про стягнення 80 % вартості поставленого товару у розмірі 55 488 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено 28 лютого 2022 р.

Суддя Г.Є. Смелянець