РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.02.2022Справа № 910/16029/21

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" (м. Рівне)

до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (м. Київ)

про стягнення 1.255.390,64 грн

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники сторін:

Від позивача: Мельник О.П.

Від відповідача: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" про стягнення 1.255.390,64 грн, з яких: 575.136,79 грн пені, 47.271,52 грн 3% річних, 551.157,59 7% штрафу, 81.824,74 грн інфляційних втрат на підставі Договору про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел від 01.07.19. № 0248-09021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.10.21. відкрито провадження у справі № 910/16029/21 та призначено підготовче засідання на 09.11.21.

05.11.21.від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

05.11.21. від відповідача надійшов відзив на позов, у якому відповідач заперечує проти позовних вимог з підстав їх необґрунтованості та безпідставності. До відзиву також додано заяву про застосування наслідків спливу строків позовної давності до вимог про стягнення пені та штрафу.

09.11.21. судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про оголошення перерви в підготовчому засіданні до 07.12.21.

18.11.21. від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій наведені аргументи на спростування доводів відповідача.

23.11.21. від відповідача надійшли заперечення з клопотанням про зменшення штрафних санкцій та 3% річних на 90%.

У підготовчому засіданні 07.12.21. суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 11.01.22.

У судовому засіданні 11.01.22. суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу про оголошення перерви в судовому засіданні до 08.02.22.

07.02.22. до суду надійшло клопотання позивача про проведення судового засідання, призначеного на 08.02.22., у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.02.22. задоволено вказане клопотання позивача.

У судовому засіданні з розгляду справи по суті 08.02.22. представник позивача підтримала позовні вимоги. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду справи.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 08.02.22. судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.07.19. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Київська обласна енергопостачальна компанія" (постачальник послуг) та Державним підприємством "Національна енергетична компанія "Укренерго" (замовник) було укладено договір про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел №0204-09021 (далі - Договір), відповідно до якого для забезпечення покриття економічно обґрунтованих витрат постачальник послуг на виконання спеціальних обов`язків із купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом надає замовнику послугу із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії в обсязі та на умовах, визначених цим договором.

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що вартість та порядок оплати послуги визначаються відповідно до вимог Порядку купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом, затвердженого постановою НКРЕКП від 26.04.2019 №641, у розрахунковому періоді та відповідно до фактичних обсягів купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом постачальником послуг.

Відповідно до п. п. 13.2 - 13.5 Порядку купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом, протягом перших семи робочих днів місяця, наступного за розрахунковим, ПУП направляє ОСП акт приймання-передачі та відповідний розрахунок вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ПУП.

ОСП, протягом трьох робочих днів з дати отримання повертає акт приймання-передачі ПУП, підписаний зі своєї сторони.

Протягом двох робочих днів після отримання від ОСП підписаного акта приймання-передачі ПУП надає Регулятору розрахунок вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії та копію акта приймання-передачі для затвердження.

ОСП здійснює 100 % оплату ПУП вартості наданої послуги відповідно до акта приймання-передачі протягом трьох робочих днів з дати затвердження Регулятором розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ПУП у розрахунковому місяці.

У період з 06.09.19. п. 25.08.21. НКРЕКП відповідними постановами затвердила розміри вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел за період із серпня 2019 по липень 2021 року.

Наявними в матеріалах справи копіями актів надання послуг, підписаних обома сторонами, підтверджується надання відповідачу послуг за Договором у період з 01.08.19. по 31.07.21.

Вказані обставини визнаються обома сторонами.

Відповідач такі послуги оплачував з простроченням, що підтверджується, зокрема, наданою ним до відзиву довідкою АТ "Ощадбанк" за період з 01.07.19. по 07.10.21. (з додатком).

Відповідно до п. 4.1 Договору сторони цього договору несуть відповідальність за невиконання чи неналежне виконання своїх зобов`язань за цим Договором відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до п. 7.1 договору в редакції додаткової угоди №3 до договору від 31.12.20., цей договір набирає чинності з 01.07.19. та діє до 31.12.21.

Частинами 1 та 2 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги Договір як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків з постачання товару.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У зв`язку з порушенням строків розрахунків за Договором позивачем нараховано та пред`явлено до стягнення з відповідача 575.136,79 грн пені, 47.271,52 грн 3% річних, 551.157,59 7% штрафу та 81.824,74 грн інфляційних втрат.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача сум пені та штрафу, суд встановив наступне.

Пунктом 4.3 Договору визначено, що у разі порушення замовником зобов`язань щодо строків оплати наданих послуг, визначених у Порядку, замовник сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,1% від вартості послуг, з яких допущено прострочення виконання за кожен день прострочення. Додатково стягується штраф в розмірі 7% від зазначеної вартості послуг за прострочення понад 30 днів.

Частиною 1 ст. 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ч. 1 ст. 550 ЦК України).

Частиною 1 ст. 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Приписами ст. 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

За змістом ст. ст. 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

З матеріалів справи вбачається, що за період з 20.11.19. по 31.08.21. пеню окремо по кожному акту наданих послуг на наявну заборгованість у цей період в розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Перевіривши вказаний розрахунок, суд встановив, що позивачем помилково нараховано пеню на суму боргу в дні його сплати відповідачем, що не відповідає вимогам законодавства України, у зв`язку з чим судом здійснено власний розрахунок вказаної неустойки. За розрахунком суду, обґрунтованим є нарахування відповідачу пені в зазначений період у розмірі 419.543,01 грн.

Наданий позивачем розрахунок штрафу є обґрунтованим та арифметично правильним, відтак вимоги про стягнення штрафу в розмірі 55.157,59 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки позивачем було розраховано суми 3 % річних та інфляційних втрат таким же чином що і пеню, що, як встановлено судом, є неправильним, судом було здійснено власні розрахунки таких нарахувань. За розрахунком суду, обґрунтованим є розмір 3 % річних - 47.213,38 грн, інфляційних втрат - 1.251,81 грн.

Відповідачем було подано заяву про застосування наслідків спливу строків позовної давності до сум пені, нарахованої з 20.11.19 по 06.05.20.

Відповідно до частини 1 статті 257, пункту 1 частини 2 статті 258 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з положеннями пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Вказаний пункт був введений в дію на підставі Закону України від 30.03.20. № 540-IX з 02.04.20.

Наразі на всій території України триває карантин, який установлений згідно постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.20. "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" № 211 з 12.03.20.

За таких обставин, дія Закону України від 30.03.20. № 540-IX фактично надає можливість нараховувати штрафні санкції більше, ніж за шість місяців.

Таким чином, заява відповідача про застосування наслідків спливу строків позовної давності є необґрунтованою, а отже не підлягають задоволенню.

Інші заперечення і доводи відповідача судом не прийняті до уваги з огляду на їх необґрунтованість та невідповідність фактичним обставинам справи та умовам укладеного сторонами Договору.

Стосовно заявленого відповідачем клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій та 3% річних на 90%, суд зазначає наступне.

Статтею 233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За змістом наведених норм зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе її зменшення.

Тобто, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

При цьому, вирішуючи таке питання, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, ступеню виконання зобов`язання, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Обґрунтовуючи подану заяву, відповідач, зокрема, посилається на відсутність його вини у простроченні оплат за Договором, повне виконання зобов`язань з оплати основної заборгованості по спірному періоду, встановлення витрат відповідача у структурі тарифу, затвердженого Регулятором, недостатній рівень розрахунків з відповідачем з боку його контрагентів. Також відповідач вказує, що додаткове фінансове навантаження негативно вплине на енергетичну галузь України.

Дослідивши зібрані в матеріалах справи докази та обставини, зазначені відповідачем у клопотанні про зменшення штрафних санкцій, суд не вбачає підстав для такого зменшення пені й штрафу та відмовляє в задоволенні відповідного клопотання.

При цьому судом також враховано, що сплата 3% річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Сторони договору можуть зменшити або збільшити передбачений законом розмір процентів річних. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

У зв`язку з викладеним, суд не вбачає підстав для зменшення нарахованих сум 3% річних та інфляційних втрат.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 165, 219, 231, 232, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (01032, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 25; ідентифікаційний код 00100227) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" (33013, місто Рівне, вулиця Князя Володимира, будинок 71-Б; ідентифікаційний код 42101003) 551.157 (п`ятсот п`ятдесят одну тисячу сто п`ятдесят сім) грн 59 коп. штрафу, 419.543 (чотириста дев`ятнадцять тисяч п`ятсот сорок три) грн 01 коп. пені, 1.251 (одну тисячу двісті п`ятдесят одну) грн 81 коп. інфляційних втрат, 47.213 (сорок сім тисяч двісті тринадцять) грн 38 коп. 3% річних та 15.278 (п`ятнадцять тисяч двісті вісімдесят сім) грн 49 коп. судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Повний текст рішення складено 18.02.22.

Суддя Т.М. Ващенко