СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року м. Харків Справа № 922/3340/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Попков Д.О., суддя Стойка О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (вх.№3872Х/3) на рішення Господарського суду Харківської області від 22.11.2021 у справі №922/3340/21 (суддя Аріт К.В., повний текст рішення підписано 22.11.2021)

за позовом Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", м.Харків

до Фізичної особи-підприємця Швець Владислава Ігоровича, м.Харків

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, м.Харків

про стягнення 162.965,89 грн,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Швець Владислава Ігоровича про стягнення за договором оренди нежитлового приміщення №7516 від 31.01.2020 боргу в розмірі 147.104,94 грн, 6.448,86 грн - пені, 2247,33 грн - 3% річних, 7164,76 грн інфляційних за користування нежитловою будівлею літ.Б-1 площею 134,0 кв.м. та нежитловою будівлею літ.Вп площею 134,6 кв.м., загальною площею 268,6 кв.м., які належить до комунальної власності територіальної громади м.Харкова та розташовані за адресою: м.Харків, проспект Гагаріна, 62-А та знаходяться на балансі позивача.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 22.11.2021 в позові відмовлено частково. Стягнуто з ФОП Швець В.І. на користь КП "Харківські теплові мережі": заборгованість за невиконання договірних зобов`язань в сумі 31.909,27 грн; пеню в сумі 1.605,72 грн; 3% річних в сумі 620,04 грн; інфляційні в сумі 1.995,37 грн; судовий збір в сумі 541,96 грн.

Позивач, КП "Харківські теплові мережі", з вказаним рішенням місцевого господарського суду частково не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (13.12.2021, тобто в межах процесуального строку), в якій просить скасувати зазначене рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, заявник посилається на те, що на його думку при винесенні оскаржуваного рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог, суд неповністю з`ясував обставини, що мають значення для справи, а також порушив норми матеріального та процесуального права. Крім того, разом зі скаргою апелянтом заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, у в зв`язку з отриманням повного тексту рішення поштовим зв`язком 26.11.2021.

Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

- судом необґрунтовано відмовлено в задоволенні вимог за наданні послуги у травні липні 2021, в зв`язку з не направленням до суду відповідних актів на виконання орендних послуг та відшкодування витрат за цей період;

- суд мав можливість, встановивши недоліки позовної заяви, надати позивачу строк на їх усунення;

- судом необґрунтовано відмовлено в задоволенні відшкодування позивачу експлуатаційних витрат, зазначивши передчасність їх стягнення з відповідача, без врахування пункту 4.9 договору;

- судом необґрунтовано відмовлено в задоволенні позовних вимог про стягнення ПДВ, що нарахований на 100% орендної плати.

Відповідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.12.2021 сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Істоміна О.А., судді Попков Д.О., Стойка О.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 21.12.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою КП «Харківські теплові мережі» та призначено її до розгляду. Відповідачу встановлено строк для надання суду відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 263 ГПК України з доказами його (доданих до нього документів) надсилання іншим учасникам справи. Вказаною ухвалою також повідомлено учасників справи про розгляд апеляційної скарги без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) в світлі ч. 10 ст. 270 ГПК України, оскільки ціна позову в означеній справі менша ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У відповідності до Витягу із табелю обліку використання робочого часу суддів Східного апеляційного господарського суду, суддя-доповідач Істоміна О.А. 21.02.2022. перебувала у відпустці.

Копію ухвали Східного апеляційного господарського суду від 21.12.2021 про відкриття апеляційного провадження направлено на юридичну адресу відповідача, яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Відправлення надіслане рекомендованим листом з повідомленням про вручення з позначкою на конверті "Судова повістка". Проте, відправлення повернулось на адресу апеляційного суду із поштовою відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що в розумінні статті 120 ГПК України є належним повідомленням сторони про розгляд справи.

В силу положення п.5 ч. 6 ст.242 ГПК України, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Таким чином, колегія суддів вказує про те, що відповідач у строк, встановлений статті 263 ГПК України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, а неподання відповідачем відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Також, колегія суддів констатує, що процесуальні документи у цій справі надсилалися всім учасникам судового процесу.

Отже, всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог та судом дотримано, під час розгляду справи, обумовлені чинним ГПК України процесуальні строки для звернення із заявами по суті справи та іншими заявами з процесуальних питань.

Третя особа письмових пояснень щодо своєї правової позиції у справі не надала, ухвалу про відкриття провадження у справі отримала, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення.

Враховуючи положення ч.ч.13, 14 ст.8 ГПК України, фіксація розгляду апеляційної скарги у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) не здійснюється.

Будь-яких інших заяв чи клопотань до канцелярії Східного апеляційного господарського суду в межах розгляду даної апеляційної скарги не надходило.

За таких обставин, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без виклику учасників справи.

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального права при винесенні оскаржуваного рішення, а також проаналізувавши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.

Рішенням господарського суду в межах даної справи встановлені наступні обставини:

- 31.01.2020 між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна ХМР (орендодавець за договором, 3-я особа по справі) та ФОП Швець В.І. (орендарем за договором, відповідач по справі) за погодженням КП «Харківські теплові мережі» (балансоутримувач за договором, позивач ро справі) укладено договір оренди нежитлового приміщення №7516, за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежитлову будівлю літ.Б-1 площею 134,0 кв.м. та нежитлову будівлю літ.Вп площею 134,6 кв.м., загальною площею 268,6 кв.м., яка належить до комунальної власності територіальної громади м.Харкова та розташована за адресою: м.Харків, проспект Гагаріна, 62-А та знаходиться на балансі КП Харківські теплові мережі;

Іншими умовами договору передбачено:

орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади м. Харкова та пропозиції її розподілу/Додаток 2 до Положення про оренду майна територіальної громади м. Харкова, затвердженого рішенням 14 сесії ХМР 7-го скликання №755/17 від 20.09.2017 (Методика: http://kharkiv.rocks/reestr/672946). Базова орендна плата становить 8.506,25 грн. без ПДВ за грудень 2019. Ставка орендної плати становить 15% (п. 3.2);

нарахування орендної плати починається з дати підписання акта приймання-передачі та сплачується орендарем щомісяця протягом 20 календарних днів наступного місяця (п.п. 3.3, 3.5 договору);

розмір орендної плати за кожний місяць визначається шляхом коригування орендарем розміру орендної плати за минулий місяць на індекс інфляції за поточний місяць і сплачується ним самостійно. Орендар сплачує орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності (п. 3.6);

орендна плата перераховується в такому порядку: 30 % - на поточний рахунок позивача; 70 % - до бюджету м.Харкова (п. 3.7);

орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, стягується на користь Балансоутримувача та бюджету м.Харкова з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожний день прострочення (включаючи день оплати) (п. 3.10);

за невиконання або неналежне виконання зобов`язань згідно з договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством та цим договором (п. 9.1).

- 31.01.2020 між сторонами підписано акт приймання-передачі та погоджено з позивачем, який підтверджує фактичне передання приміщення в користування відповідачу;

- позивач склав відповідні акти на виконання орендних послуг та відшкодування витрат підприємства, які були підписані в тому числі і відповідачем (а.с. 17-28).

Наведені обставини сторонами не заперечуються.

Звертаючись з позовною заявою до суду першої інстанції, позивач зазначає, що відповідач не виконав своє грошове зобов`язання за договором щодо сплати орендної плати за користування майном, у зв`язку з чим станом на момент подання позову у останнього утворилась заборгованість за період з травня 2020 року по липень 2021 року в розмірі 147.104,94 грн. Крім основної заборгованості, позивач нарахував відповідачу 6.448,86 грн пені, 7.164,76 грн інфляційних втрат, 2.247,33 грн 3% річних.

В свою чергу, відповідач не скористався своїми процесуальними правами та відзиву на позов не надав. При цьому, суд першої інстанції направляв ухвалу суду на юридичну адресу відповідача, яка зазначена у ЄДРЮО та ФОП, але зазначена ухвала 30.09.2021 повернулась на адресу суду без вручення адресату з відміткою пошти "за закінченням встановленого строку зберігання". При направленні відповідачеві ухвали від про відкриття провадження у справі судом дотримано відповідних вимог ГПК України. В матеріалах справи відсутні відомості щодо іншого місцезнаходження відповідача.

Враховуючи направлення ухвали на юридичну офіційну адресу відповідача, суд дійшов висновку, що неотримання ухвали суду у даній справі відповідачем та повернення її копії до суду з відповідною відміткою є наслідком діяння (бездіяльності) відповідача щодо його належного отримання та (або) повідомлення суду про зміну свого місцезнаходження, тобто його власною волею.

Господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, яким було частково відмовлено в задоволенні позовних вимог, зазначив, що в даному випадку судом з`ясовані обставини щодо здійснення позивачем розрахунків, з урахуванням умов договору та наявних в матеріалах справи доказів, та здійснено перерахунки, враховуючи визначені позивачем періоди. Суд першої інстанції відмовив в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми основної заборгованості за період з травня 2021 року по липень 2021 року з огляду на їх непідтвердженність матеріалами справи. Також судом відмовлено в задоволенні вимог про відшкодування експлуатаційних витрат з ПДВ з огляду на передчасність їх заявлення, з цих же підстав (передчасності заявлення) судом було відмовлено в задоволенні вимоги щодо стягнення ПДВ, що нараховані на 100% орендної плати за спірний період. Сума ПДВ, нарахована за орендну плату за період, непідтверджений актами, також не підлягає задоволенню з підстав необґрунтованості. Вимоги щодо стягнення сум пені, 3% річних та інфляційних втрат задоволено в частині, яка підтверджується документально, з врахування наявних в матеріалах справи актів.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об`єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв`язок, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Стаття 11 Цивільного кодексу України визначає, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

В силу ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Матеріали справи свідчать про те, що між сторонами у справі виникли зобов`язання, які за своєю правовою природою є правовідносинами, що випливають із договору найму (оренди), згідно якого та в силу ст.759 Цивільного кодексу України, наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Окрім того, суд відзначає, що на вказані правовідносини поширюється дія Закону України "Про оренду державного та комунального майна", відповідно до ч.1 ст.2 якого, орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Згідно з вимогами частин 1, 5 статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.3 ст.18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендар зобов`язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

За приписами ст.19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються органами місцевого самоврядування (для об`єктів, що перебувають у комунальній власності) на тих самих методологічних засадах, як і для об`єктів, що перебувають у державній власності.

Відповідно до положень статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, у встановлений строк (термін) його виконання та вимог цього Кодексу, інших активів цивільного законодавства, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Звертаючись із позовом до господарського суду, позивач заявив до стягнення суму основного боргу за спірним договором в сумі 147.104,94 грн, за період з травня 2020 року по липень 2021 року.

На підтвердження виконання орендних послуг та відшкодування витрат підприємства, позивачем надано відповідні акти: №272 за травень 2020 року, №328 за червень 2020 року, №384 за липень 2020 року, №430 за серпень 2020 року, №476 за вересень 2020 року, №522 за жовтень 2020 року, №568 за листопад 2020 року, №614 за грудень 2020 року, №35 за січень 2021 року, №82 за лютий 2021 року, №129 за березень 2021 року, №176 за квітень 2021 року (а.с. 17-28).

Всі перелічені акти містять в собі такі визначення: суми відшкодування експлуатаційних витрат, суму загальної орендної плати, яка складається із 70% - орендодавцю та 30% - балансоутримувачу, а також ПДВ на експлуатаційні витрати та на 100% орендної плати. Також у всіх перелічених актах зазначено до сплати пеню за несвоєчасну сплату. Всі перелічені акти, наявні в матеріалах справи, підписані з боку позивача та відповідача.

Також, з розрахунку позивача щодо заборгованості за спірним договором з урахуванням актів, вбачається, що до загальної суми боргу в розмірі 147.104,94 грн за період з травня 2020 року по липень 2021 року позивачем за кожен місяць (крім травня 2020 року) включено борг з орендної плати у розмірі 30%, ПДВ на 100% орендної плати, експлуатаційні витрати з ПДВ.

Проте, з наданого розрахунку та акту за травень 2020 року вбачається, що позивачем визначено суму в розмірі 5.039,35 грн без конкретизації складових вказаної суми.

Враховуючи дані з наявних в матеріалах справи актів, загальна сума боргу з орендної плати в розмірі 30% за період з травня 2020 року по березень 2021 року, - складає 31.909,27 грн.

В той же час, визначені суми про надані відповідачу послуги з оренди у травні, червні та липні 2021 року, - не підтверджуються матеріалами справи, оскільки до позовної заяви не було надано актів виконаних послуг №218 від 31.05.21, №218 від 30.06.21, №300 від 31.07.21 на які позивач посилається.

Таким чином, надані послуги та їх вартість за період травень-липень 2021 року не підтверджуються матеріалами справи, в зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги щодо стягнення заборгованості з орендної плати (30%) за травень, червень, липень 2021 року в розмірі 31.172,64 грн є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Натомість, умовами договору та матеріалами справи підтверджується заборгованість відповідача зі сплати 30% орендної плати в розмірі 31.909,27 грн за період з травня 2020 року по квітень 2021 року.

В своїй апеляційній скарзі позивач наголошує на порушенні норм процесуального права судом першої інстанції, який не вказав та надав можливості усунути недоліки позовної заяви (відсутність деяких актів на підтвердження повної суми основної заборгованості).

З приводу зазначених доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 79 ГПК України).

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що в даному випадку саме на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами факт неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань.

Відповідно до ч. 2 ст. 80 ГПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Отже, з урахуванням вищенаведених статей, діючі норми Господарського процесуального кодексу України не покладають на господарський суд обов`язку вказувати заявнику позовної заяви на докази, якими повинні обґрунтовуватися позовні вимоги, адже такий обов`язок покладено саме на позивача.

Стосовно стягнення з відповідача сум експлуатаційних витрат, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо передчасності їх заявлення з огляду на умови спірного договору, в якому відсутні умови та порядок їх відшкодування (перелік витрат, їх вартість, строк оплати).

Строк виконання зобов`язання визначено в ст.530 ЦК України. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Натомість, матеріали справи не містять претензії позивача до відповідача щодо сплати експлуатаційних витрат. Отже, враховуючи відсутність в спірному договорі строку оплати експлуатаційних витрат, некоректне зазначення дати їх оплати в актах, відсутність претензії, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, щодо відмови в задоволенні позовних вимог в частині з відшкодування експлуатаційних витрат з ПДВ. Крім того, як вже було зазначено, до суду не надано актів за травень-липень 2021 року, що вказує на безпідставність боргу за цей період.

Стосовно стягнення з відповідача ПДВ, що нарахований на 100% орендної плати, колегія суддів також погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині з огляду на те, що по-перше, відповідно до умов договору ПДВ не є складовою частиною орендної плати, а нараховується на інших підставах (Податковий кодекс України), у зв`язку з чим до строку оплати ПДВ не можливо застосувати п.3.5 договору, на який посилається позивач; а по-друге, як вже зазначалось, вимоги в цій частині є передчасними з огляду на некоректно зазначену дату оплати а актах та відсутність претензії. Крім того, в даному випадку суд також враховує відсутність актів за травень-липень 2021 року.

Стосовно заявлених до стягнення з відповідача сум пені в розмірі 6448,86 грн, 3% річних та інфляційних втрат, то колегія суддів і в цій частині вважає висновок суду першої інстанції вірним та обґрунтованим.

За змістом ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) за яким передбачено правові наслідки, зокрема сплата неустойки.

Згідно ч.1 та ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч.2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 3.10 договору оренди, сторони визначили, що орендна плата перерахована несвоєчасно та не в повному розмірі, стягується на користь балансоутримувача та бюджету м. Харкова з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня за кожний день прострочення (включаючи день оплати).

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано. Нарахування санкцій триває протягом шести місяців, якщо інше не встановлено законом або договором.

Перевіривши правомірність та правильність нарахування позивачем пені в наданому суду розрахунку, колегія суддів зазначає, що матеріалами справи підтверджується прострочення відповідачем платежів з орендної плати за актами з травня 2020 року по квітень 2021 року. Проте, позивачем нарахована пеня на суму боргу, яка складається з заборгованості за орендну палату (30%), ПДВ на суму 100% орендної плати, заборгованості з експлуатаційних витрат з ПДВ, але вище було встановлено відсутність строку оплати відповідачем експлуатаційних витрат, у зв`язку з чим в задоволенні вимог щодо їх стягнення, в т.ч. ПДВ, обґрунтовано відмовлено.

Відповідно до п.188.1 ПК України, який установлює правила визначення бази ПДВ: До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), 3% річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань".

Тож, нарахування пені, 3% річних та інфляційних на податки (ПДВ) не передбачено діючим законодавством України. Інфляційні витрати, річні відсотки, пеня за рішенням суду не є компенсацією вартості товару/послуги, а отже - не входять до бази обкладення ПДВ.

Таким чином, враховуючи, що договором оренди ПДВ не включено до розміру орендної плати за кожний місяць (п. 3.6), а в актах, в яких зазначені до сплати зокрема суми ПДВ, не встановлений строк їх оплати, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку щодо правомірності нарахування пені, інфляційних та 3% річних лише на заборгованість з 30% орендної плати без ПДВ.

Згідно зі ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2).

Що ж стосується сум пені, 3% річних та інфляційних на суму заборгованості з орендної плати в розмірі 31.909,27 грн за період з травня 2020 по квітень 2021, яка підтверджується наявними в матеріалах справи актами, то колегія суддів, перевіривши правомірність та правильність їх нарахування (враховуючи визначені позивачем періоди), зазначає, що задоволенню підлягають позовні вимоги щодо стягнення пені в сумі 1.605,72 грн, 3% річних 620,04 грн та інфляційних втрат в розмірі 1.995,37 грн.

Статтею 236 вказаної редакції ГПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, висновки, наведені в рішенні господарського суду першої інстанції відповідають вимогам законодавства та фактичним обставинам справи, а мотиви заявника скарги, з яких вони оспорюються - не можуть бути підставою для його скасування.

Як вже зазначалось, відповідно до статей 76 - 79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Отже, позивачем всупереч вищенаведених норм права, не було подано доказів, які б підтвердили факти, викладені в апеляційній скарзі, а наведені доводи не спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, повністю з`ясував обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому підстави для скасування або зміни вказаного рішення відсутні.

Оскільки апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, то, з урахуванням положень статті 129 ГПК України, здійснені ним судові витрати за апеляційною скаргою останньому не відшкодовуються.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Харківські теплові мережі"залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 22.11.2021 у справі №922/3340/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 22.02.2022

Головуючий суддя О.А. Істоміна

Суддя Д.О. Попков

Суддя О.В. Стойка