ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2022 р. м. Житомир Справа № 911/3370/21

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Шніт А.В.

секретар судового засідання Трохимчук І.Р.

за участю представників сторін:

від позивача: Яременко З.І., довіреність №733 від 23.12.2021;

від відповідача: не з`явився;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Державного підприємства "Іванківське лісове господарство"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Форест Технолоджі"

про стягнення 148 006,69грн

Державне підприємство "Іванківське лісове господарство" звернулося до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Форест Технолоджі" про стягнення 148 006,69грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Товариством з обмеженою відповідальністю "Форест Технолоджі" обов`язку з оплати поставленого товару за договором поставки №10 від 02.01.2019.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 19.11.2021 постановлено позовну заяву Державного підприємства "Іванківське лісове господарство" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Форест Технолоджі" про стягнення 148 006,69грн з усіма додатками направити за підсудністю до Господарського суду Житомирської області.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.12.2021 справу №911/3370/21 передано на розгляд судді Шніт А.В.

Ухвалою суду від 13.12.2021 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; призначити судове засідання для розгляду справи по суті.

10.01.2022 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити в задоволенні позову.

18.01.2022 до суду від позивача надійшло письмове заперечення №27 від 17.01.2022 на відзив.

27.01.2022 до суду від позивача надійшла довідка про заборгованість №52 від 26.01.2022, згідно якої станом на 26.01.2022 борг відповідача перед ним становить 89 000,00грн.

03.02.2022 до суду від позивача надійшли додаткові пояснення №70 від 02.02.2022, до яких додано копії товарно-транспортних накладних №738098 від 30.08.2019 і №766961 від 03.09.2019.

Представник позивача в судовому засіданні 15.02.2022 позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання 15.02.2022 не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, хоча з часом, датою і місцем розгляду справи був ознайомлений вчасно та належним чином, про що свідчить підтвердження про відправлення ухвали суду від 27.01.2022 засобами електронного зв`язку (а.с. 117).

Згідно ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Оскільки, явка представника відповідача в судове засідання не визнана обов`язковою, суд вважає, що відсутність зазначеного учасника судового процесу не перешкоджатиме розгляду справи за наявними в ній матеріалами.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

02.01.2019 між Державним підприємством "Іванківське лісове господарство" (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Форест Технолоджі" (покупець, відповідач) укладено договір поставки №10 (далі - Договір), за умовами якого позивач зобов`язався відпустити покупцю товар (лісоматеріали круглі), а покупець - прийняти і оплатити товар у порядку та на умовах, передбачених даним договором (а.с. 26-28).

Відповідно до пункту 1.2 Договору право власності на товар переходить до покупця з моменту фактичної передачі йому товару постачальником та підписання уповноваженими представниками сторін відповідних супровідних документів.

За умовами пункту 2.1 Договору сума цього договору складається із загальної вартості товару, що буде відпущено покупцю згідно усіх відповідних супровідних документів.

У пунктах 2.3, 2.4 Договору сторони погодили, що платіж здійснюється шляхом банківського переказу коштів на розрахунковий рахунок продавця на умовах 100% передоплати, або за усною згодою сторін на умовах післяоплати. Оплата за договором вважається здійсненою з моменту зарахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений у цьому договорі.

Положеннями пункту 3.1 Договору унормовано, що товар відпускається покупцю після оплати за товар, або, у виняткових випадках, за згодою сторін на умовах післяплати згідно з пунктом 2.3 даного договору.

Відповідно до п.3.4 Договору товар вважається фактично переданий покупцю з моменту підписання уповноваженими представниками сторін відповідних супровідних документів.

Згідно з пунктом 9.1 Договору останній набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення його тексту печатками сторін і діє до 31.12.2019.

Судом встановлено, що на виконання умов вищенаведеного Договору позивач поставив відповідачу погоджений між сторонами товар на загальну суму 10 887 828,49грн, що, у свою чергу не заперечується останнім у відзиві на позовну заяву (а.с. 85-87). У той же час, відповідачем за отримані лісоматеріали погашено вартість даної продукції в розмірі 10 798 828,49грн, що підтверджується, зокрема, виписками з банківського рахунку (а.с. 47-56), актами зарахування зустрічних однорідних вимог від 31.03.2019, від 30.06.2019, від 30.11.2019 (а.с. 44-46), а також листом ТОВ "Форест Технолоджі" №28/01 від 28.02.2019 (а.с. 43).

Як свідчать матеріали справи, позивач звертався до відповідача, зокрема, з претензіями №162/2 від 13.03.2020 (з вимогою про перерахування 95 000,00грн) та №119/1 від 11.03.2021 (з вимогою про перерахування 90 000,00грн) (а.с. 36, 38), які в добровільному порядку останнім у повному обсязі задоволені не були, внаслідок чого непогашеною залишилась сума боргу в розмірі 89 000,00грн.

У зв`язку з неналежним виконанням ТОВ "Форест Технолоджі" своїх зобов`язань за договором поставки №10 від 02.01.2019, позивач звернувся до господарського суду з даним позовом.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У силу положень статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З огляду на правову природу укладеного між сторонами договору поставки, який у розумінні статей 173, 174 Господарського кодексу України та статей 11, 509 Цивільного кодексу України є належною підставою для виникнення у його сторін кореспондуючих прав і обов`язків, спірні правовідносини регламентуються положеннями глави 54 Цивільного кодексу України та §1 глави 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містить частина 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Стаття 610 Цивільного кодексу України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Під виконанням зобов`язання розуміється вчинення боржником та кредитором взаємних дій, спрямованих на виконання прав та обов`язків, що є змістом зобов`язання.

Невиконання зобов`язання має місце тоді, коли сторони взагалі не вчиняють дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Враховуючи те, що загальна сума основного боргу відповідача за договором поставки №10 від 02.01.2019, яка складає 89 000,00грн, підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і відповідач на момент прийняття рішення не надав документи, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог ДП "Іванківське лісове господарство" до ТОВ "Форест Технолоджі" про стягнення вказаної суми основного боргу, у зв`язку з чим, даний позов у цій частині підлягає задоволенню.

Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням ТОВ "Форест Технолоджі" своїх зобов`язань за договором поставки №10 від 02.01.2019, позивач просив суд стягнути з останнього 38 996,57грн пені, нарахованої за період 06.09.2019-08.11.2021 (на різні суми основного боргу, в зв`язку з частковими проплатами відповідача) із застосуванням процентної ставки у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу.

Обґрунтовуючи зазначену вимогу, Державне підприємство "Іванківське лісове господарство" посилалося виключно на положення Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".

Водночас, преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що цей Закон регулює лише договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

У силу приписів статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Зі змісту вищенаведених нормативних приписів Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" вбачається, що наведеним нормативно-правовим актом не встановлюється розмір пені, яка підлягає стягненню з платників грошових коштів за прострочення платежу, а лише обмежується її розмір (який має бути встановлений за погодженням сторін правочину) подвійною обліковою ставкою Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Разом з тим, правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі та, у разі недодержання письмової форми, є нікчемним (стаття 547 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що в укладеному між сторонами договорі поставки №10 від 02.01.2019 відсутнє письмове погодження щодо забезпечення здійснення відповідачем виконання свого обов`язку за наведеним договором по сплаті позивачу грошових коштів шляхом застосування до ТОВ "Форест Технолоджі" штрафних санкцій у вигляді стягнення пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення платежу.

Слід також зазначити, що у матеріалах справи відсутні й інші належні та допустимі докази, які свідчать про письмове погодження сторонами можливості притягнення відповідача до відповідальності шляхом стягнення пені, а також докази, які свідчать про погодження сторонами конкретного розміру цієї штрафної санкції.

Відтак, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для нарахування та стягнення з ТОВ "Форест Технолоджі" пені за договором поставки №10 від 02.01.2019, у зв`язку з чим, позов у цій частині задоволенню не підлягає.

Також, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов`язань в частині повної та своєчасної оплати поставленого йому товару за договором поставки №10 від 02.01.2019, позивач просить суд стягнути з ТОВ "Форест Технолоджі" 3% річних у розмірі 6 344,08грн за період 06.09.2019-08.11.2021 (на різні суми основного боргу, в зв`язку з частковими проплатами відповідача) та інфляційні втрати в сумі 13 666,04грн, нараховані за період 06.09.2019-08.11.2021 (на різні суми основного боргу, в зв`язку з частковими проплатами відповідача).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи зміст нормативних законодавчих приписів, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень норми статті 625 Цивільного кодексу України позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Разом з тим, суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річні, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Індекси споживчих цін (індекси інфляції), які є показниками загального рівня інфляції в економіці, розраховуються в цілому за місяць, а не на конкретні дати. Встановлено, що вони розраховуються Державним комітетом статистики України щомісячно та публікуються в наступному за звітним місяці.

Оскільки, індекси інфляції є саме коефіцієнтами, призначенням яких є переведення розміру заборгованості у реальну величину грошових коштів з урахуванням знецінення первинної суми, такі інфляційні втрати не можуть бути розраховані за певну кількість днів прострочення, так як їх розмір не відповідатиме реальній величині знецінення грошових коштів, що існував у певний період протягом місяця, а не на конкретну дату чи за декілька днів.

Згідно з Листом Державного комітету статистики України №11/1-5/73 від 13.02.2009 також не має практичного застосування середньоденний індекс інфляції, що може бути розрахований за формулою середньої геометричної незваженої (корінь з місячного індексу в 31 (30) степені). Так, він вказує лише на темп приросту цін за 1 день та не є показником реальної величини знецінення грошових коштів кредитора за період прострочення боржником своїх зобов`язань.

Зазначені висновки підтверджуються Рекомендаціями Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, даних у листі Верховного Суду України №62-97р від 03.04.1997, відповідно до яких визначення загального індексу за певний період часу здійснюється шляхом перемноження помісячних індексів, тобто накопичувальним підсумком. Його застосування до визначення заборгованості здійснюється за умов, якщо в цей період з боку боржника не здійснювалося платежів, тобто розмір основного боргу не змінювався.

Таким чином, інфляційні втрати мають розраховуватись шляхом визначення різниці між добутком суми боргу та помісячних індексів інфляції за час прострочення, розділених на сто, і сумою боргу.

Зазначене відповідає пункту 6 Наказу Держкомстату №265 від 27.07.2007 "Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін", відповідно до якого розрахунки базового індексу споживчих цін проводяться за міжнародною класифікацією індивідуального споживання за цілями та здійснюються відповідно до модифікованої формули Ласпейреса. Розрахунки базового індексу споживчих цін за квартал, період з початку року і т.п. проводяться "ланцюговим" методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т.д.) індексів.

Необхідно враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Крім того, вважається, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а внесена з 16 по 31 число не індексується і розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число відповідного місяця, інфляційна зміна розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 число місяця - інфляційна зміна розраховується з урахуванням цього місяця (Лист Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97р).

При цьому, варто зауважити, що відповідно до ст.14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Перевіривши наведений у позовній заяві розрахунок інфляційних втрат (а.с. 62-66), суд вважає, що позивачем не враховано вищенаведені положення, а тому з урахуванням положень ст.14 Господарського процесуального кодексу України, судом за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга:Закон", здійснено власний розрахунок інфляційних втрат, згідно якого стягненню з відповідача підлягають 12 235,06грн, з яких:

- за період 06.09.2019-18.09.2019 (на суму 183 982,27грн) сума інфляційних втрат становить 1 287,88грн (водночас, суд позбавлений права збільшувати розмір позовних вимог; пред`явлення вимог в меншому розмірі є правом позивача, з огляду на що суд розглядає вимоги про стягнення інфляційних нарахувань у заявленому позивачем розмірі у даний період);

- за період 19.09.2019-07.10.2019 (на суму 158 982,27грн) сума інфляційних втрат становить 0,00грн;

- за період 08.10.2019-10.10.2019 (на суму 133 982,27грн) сума інфляційних втрат становить 0,00грн;

- за період 11.10.2019-30.11.2019 (на суму 108982,27грн) сума інфляційних втрат становить 871,86грн;

- за період 01.12.2019-03.02.2020 (на суму 103 738,27грн) сума інфляційних втрат становить -0,41грн;

- за період 13.03.2020-08.10.2020 (на суму 95 000,00грн) сума інфляційних втрат становить 1 715,55грн;

- за період 09.10.2020-29.03.2021 (на суму 90 000,00грн) сума інфляційних втрат становить 6 675,46грн;

- за період 30.03.2021-08.11.2021 (на суму 89 000,00грн) сума інфляційних втрат становить 3 796,79грн (водночас, суд позбавлений права збільшувати розмір позовних вимог; пред`явлення вимог в меншому розмірі є правом позивача, з огляду на що суд розглядає вимоги про стягнення інфляційних нарахувань у заявленому позивачем розмірі у даний період).

Таким чином, сума інфляційних нарахувань, яка підлягає стягненню, становить 12 235,06грн. Суд відмовляє у стягненні 1 430,98грн (13 666,04грн - 12 235,06грн) інфляційних втрат у зв`язку з необґрунтованістю їх нарахування.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних (а.с. 58-61), суд вважає його таким, що відповідає положенням чинного законодавства, у зв`язку з чим, позовні вимоги Державного підприємства "Іванківське лісове господарство" про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 6 344,08грн підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на вищевикладене, зокрема, задоволення позову частково, судовий збір покладається на відповідача в розмірі, пропорційному сумі задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Форест Технолоджі" (11633, Житомирська область, Малинський район, с. Українка, вул. Лугова, буд. 2А; ідентифікаційний код 39748644) на користь Державного підприємства "Іванківське лісове господарство" (07201, Київська область, Іванківський район, смт Іванків, вул. Поліська, буд. 22; ідентифікаційний код 00992088):

- 89 000,00грн боргу за поставлену продукцію;

- 6 344,08грн 3% річних;

- 12 235,06грн інфляційних нарахувань;

- 1649,96грн судового збору.

3. Відмовити в задоволенні позовних вимог щодо стягнення 38 996,57 пені та 1 430,98грн інфляційних нарахувань.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 21.02.22

Суддя Шніт А.В.

Віддрукувати:

1 - у справу

2 - позивачу (07201, Київська область, Вишгородський (Іванківський) район, смт Іванків, вул. Поліська, 22) (рек.)

та на електронну пошту:

3 - відповідачу (11633, Житомирська область, Малинський район, с. Українка, вул. Лугова, буд.2А) (рек. з пов.)

та на електронну пошту: