ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2022 р. Справа№ 910/12285/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Мальченко А.О.

Куксова В.В.

за участю секретаря судового засідання: Гончаренка О.С.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 17.02.2022 року у справі №910/12285/21 (в матеріалах справи).

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали апеляційної скарги Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

на рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2021, повний текст якого складено 13.12.2021

у справі №910/12285/21 (суддя Привалов А.І.)

за позовом Корпорації "ТСМ Груп"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

про стягнення 5 645 559,43 грн.

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року Корпорація "ТСМ Груп" (далі-позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі-відповідач) 5 645 559,43 грн, з яких: 4 831 380,00 грн - основний борг, 568 976,15 грн - інфляційні втрати та 245 203,08 грн - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем свої зобов`язань за договором №№17/18 на виконання комплексу робіт від 25.10.2018 щодо повної та своєчасної оплати виконаних позивачем робіт.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.12.2021 у справі №910/12285/21 позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Приймаючи вказане судове рішення суд першої інстанції виходив із того, що позивачем доведено обґрунтованість підстав на які він посилається заявляючи позовні вимоги.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить частково скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2021 у справі №910/12285/21 та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення 245 203,08 грн 3% річних.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається на те, що оскаржуване судове рішення з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Також скаржник вказує на неприйняття судом першої інстанції до уваги факту перебування товариства у скрутному фінансовому становищі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.12.2021, вказану скаргу передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Яковлєв М.Л.; судді: Куксов В.В., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.01.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2021 у справі №910/12285/21; розгляд апеляційної скарги Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2021 у справі №910/12285/21 призначено на 17.02.2022 о 10:45 год.; витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/12285/21; встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв (відзивів) та клопотань в письмовій формі протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.

15.02.2022 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшла заява, в якій просить надати йому можливість приймати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням програмного забезпечення "EasyCon".

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.02.2022 у справі №910/12285/21 клопотання представника Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено.

17.02.2022 представником відповідача подано до Північного апеляційного господарського суду клопотання, в якому просить розгляд справи відкласти з метою вирішення питання щодо укладання мирової угоди.

17.02.2022 в судовому засіданні представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги та вказаного клопотання, а також просив залишити оскаржуване судове рішення без змін.

В свою чергу, представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги та вказаного вище клопотання.

Розглянувши в даному судовому засіданні вказані вище клопотання та заслухавши думку представників сторін, колегія суддів порадившись на місці, ухвалила відхилити останнє, оскільки, по-перше, з моменту як прийняття оскаржуваного судового рішення, так і відкриття апеляційного провадження у нього було достатньо часу для вирішення такого питання. До того ж, матеріали не містять жодних доказів намагання для вчинення таких дій до подання зазначенного клопотання; по-друге, учасники справи не позбавленні права на укладання мирової угоди на будь-якій стадії судового процесу, а також в процесі виконання судового рішення. При цьому, нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" та від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, заслухавши представників учасників справи, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення не підлягає скасуванню чи зміні, з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 25.10.2018 між Корпорацією «TCM ГРУП» (за договором - Генеральний підрядник) та Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція» (за договором - Замовник) був укладений договір на виконання комплексу робіт № 17/18 (надалі - Договір).

Відповідно п. 1.1 Договору відповідач доручив та зобов`язувався оплатити, а позивач прийняв на себе зобов`язання по виконанню робіт з теми «Технічне переоснащення комплексу інженерно-технічних засобів системи фізичного захисту північної частини периметра Южно-Української АЕС». Розробка технічної документації.

У пункті 2.1 Договору сторони визначили, що вартість робіт за цим договором відповідно до протоколу угоди про договірну ціну та кошторису, що є невід`ємними частинами Договору, становить 6 994 620,00 грн в т.ч. ПДВ 20% - 1 165 770,00 грн.

Відповідно до п. 2.2 Договору розрахунки за виконані роботи проводитимуться шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Генерального підрядника протягом 30 банківських днів з моменту підписання сторонами акта здачі-приймання виконаних робіт.

Договір набуває чинності з дати підписання договору та скріплення його печатками і діє до 31.12.2019 (п. 11.5. Договору).

На виконання умов Договору позивач виконав, а відповідач прийняв без заперечень та зауважень роботи на загальну суму 6 989 219,41 грн, що підтверджується підписаними сторонами та скріпленими печатками актами, а саме: Акт № 1-ПВР від 20.06.2019 на суму 683 640,00 грн; Акт № 2-ПВР від 20.06.2019 на суму 468 180,00 грн; Акт № 3-ПВР від 20.06.2019 на суму 106 920,00 грн; Акт № 4-ПВР від 20.06.2019 на суму 421 200,00 грн; Акт № 5-ПВР від 20.06.2019 на суму 139 320,00 грн; Акт № 6-ПВР від 20.06.2019 на суму 197 639,41 грн; Акт № 7-ПВР від 30.09.2019 на суму 93 960,00 грн; Акт № 8-ПВР від 30.09.2019 на суму 46 980,00 грн; Акт № 10-ПВР від 26.12.2019 на суму 393 660,00 грн; Акт № 11-ПВР від 26.12.2019 на суму 320 760,00 грн; Акт № 12-ПВР від 26.12.2019 на суму 142 560,00 грн; Акт № 13-ПВР від 26.12.2019 на суму 223 560,00 грн; Акт № 14-ПВР від 26.12.2019 на суму 194 400,00 грн; Акт № 15-ПВР від 26.12.2019 на суму 241 380,00 грн; Акт № 16-ПВР від 26.12.2019 на суму 21 600,00 грн; Акт № 17-ПВР від 26.12.2019 на суму 1 389 960,00 грн; Акт о 18-ПВР від 26.12.2019 на суму 999 540,00 грн; Акт № 19-ПВР від 26.12.2019 на суму 604 260,00 грн; Акт № 20-ПВР від 26.12.2019 на суму 90 720,00 грн; Акт № 9-ПВР від 26.12.2019 на суму 208 980,00 грн.

Відповідач зробив часткову оплату виконаних робіт в сумі 2 157 839,41 грн, що підтверджується платіжними дорученнями, копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Позивач 06.07.2021 направив на адресу відповідача претензію щодо сплати заборгованості № 132 від 06.07.2021, яку останній отримав 06.07.2021.

Відповіді від відповідача на претензію щодо сплати заборгованості на адресу позивача не надходило.

Задовольняючи у повному обсязі позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що матеріалами справи підтверджується, а відповідачем не спростовано щодо факту порушення останнім зобов`язання, які виникли на підставі Договору № 17/18 на виконання комплексу робіт від 25.10.2018, внаслідок чого виникла у нього заборгованість 4 831 380,00 грн, а також правомірне нарахування за прострочення грошового зобов`язання інфляційних втрат в сумі 568 976,15 грн та 3% річних - 245 203,08 грн.

Предметом апеляційного оскарження є рішення суду першої інстанції в частинні присудження з відповідача на користь позивача 3 % річних у розмірі 245 203,08 грн.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Так, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем покладеного на нього обов`язку щодо своєчасної оплати поставленого йому товару на суму 4 831 380,00 грн, позивач просив стягнути з відповідача 3% річних у сумі 245 203,08 грн за період з 02.08.2019 по 26.07.2021.

Згідно із ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Частина 1 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила ст. 614 Цивільного кодексу України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

З огляду на вищезазначені правові норми боржник не звільняється від відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.

Крім того, у відповідності до положень статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями і оскільки між сторонами виникли майнові відносини, які засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (ч. 1 ст.1 ЦК України), що регулюються актами цивільного законодавства України, то з огляду на положення частини 2 статті 617 ЦК України та частини 2 статті 218 ГК України відсутність у відповідача необхідних коштів, не звільняє його від обов`язку виконати зобов`язання за договором.

Аналогічна правова позиція, викладена в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18 жовтня 2005 року та у справі "Бакалов проти України" від 30 листопада 2004 року.

Враховуючи приписи вказаних правових норм, прострочення відповідачем грошового зобов`язання, не надання відповідачем контррозрахунку та перевіривши розрахунок позивача, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правомірно присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 245 203,08 грн.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення ст.ст.75-79, 86 ГПК України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Доказів, які б спростовували вище встановлені та зазначені судом обставини, учасниками справи не надано.

Порушень судом першої інстанції норм процесуального права в розумінні частини третьої ст. 277 ГПК України, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, а також неправильного застосування норм матеріального права колегією суддів під час перегляду справи не встановлено.

Крім того, аналізуючи повноту дослідження судом першої інстанції обставин справи та обґрунтування оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції дотримано обов`язок щодо надання оцінки аргументам учасників справи, що відносяться до предмету спору, та не вбачає порушення останнім норм процесуального права, в частині надання оцінки доводам сторін. До того ж, у оскаржуваному судовому рішенні належним чином зазначені підстави, на яких останнє ґрунтується, що відповідає усталеній практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя.

Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи, а також не впливають на правильне вирішення даного спору. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст.269, 277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла до висновку про те, що оскаржуване судове рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення 3% річних в сумі 245 203,08 грн відповідає законодавству та матеріалам справи, а тому відсутні підстави для його скасування чи зміни в цій частині. Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Водночас, оскаржуване судове рішення в іншій частині не переглядається, оскільки останнє не було оскаржено жодним із учасників справи, а також оскільки відсутні підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, відповідно й у колегії суддів відсутні підстави для виходу за межі вимог апеляційної скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1.Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2021 у справі №910/12285/21 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2021 у справі №910/12285/21 залишити без змін.

3.Судові витрати покласти на скаржника.

4.Матеріали справи №910/12285/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 21.02.2022.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді А.О. Мальченко

В.В. Куксов