СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2022 року м. Харків Справа № 922/1786/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:головуючий суддя Плахов О.В., суддя Крестьянінов О.О., суддя Мартюхіна Н.О.,

за участю секретаря судового засідання Голозубової О.І.,

від позивача ОСОБА_1 паспорт серія НОМЕР_1 від 28.12.2019р.;

від відповідача ВОРОБЙОВ Микола рішення загальних зборів учасників товариства від 01.03.2012р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу фізичної особи ОСОБА_2 , м.Харків, (вх.№3581 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 25.10.2021р. у справі №922/1786/21 (суддя Новікова Н.А., ухвалене в м.Харків о 12:08год., дата складення повного тексту 08.11.2021р.)

за позовом: фізичної особи ОСОБА_2 , м.Харків,

до відповідача: Садівничого товариства КАРАВАН, Харківська область, Вовчанський район, село Молодова,

про визнання частково недійсними пункту 3.6.11 розділу 3 Статуту, визнання незаконними дій, зобов`язання вчинити дії про стягнення збитків у розмірі 50000,00грн. та стягнення моральної шкоди у розмірі 20000,00грн.,

ВСТАНОВИВ:

12.05.2021р. Фізична особа ОСОБА_2 звернувся до господарського суду Харківської області з позовом Садівничого товариства КАРАВАН (з урахуванням заяви про відмову від частини позовних вимог від 21.10.2021р.), в якому просив суд:

1. визнати частково недійсним пункт 3.6.11 розділу 3 Статуту садівничого товариства КАРАВАН, затвердженого рішенням загальних зборів від 27.08.2016р наступного змісту: В разі ігнорування попередження правління має повноваження відключити земельну ділянку від електромережі та водопостачання до усунення порушень, на що дається місячний термін;

2. визнати незаконними дії Садівничого товариства КАРАВАН в особі голови правління Воробйова Миколи Михайловича в частині відключення належної мені земельної ділянки № НОМЕР_2 , НОМЕР_3 в СТ КАРАВАН с. Молодова Вовчанського району Харківської області від мережі електропостачання. Зобов`язати садівниче товариство КАРАВАН в особі Голови правління Воробйова Миколи Михайловича негайно під`єднати належну мені земельну ділянку № НОМЕР_4 в СТ КАРАВАН с. Молодова Вовчанського району Харківської області до мережі електропостачання;

3. стягнути з Садівничого товариства КАРАВАН та відшкодувати матеріальні збитки, нанесені зупиненням подальшої реконструкції садового будинку в розмірі 50000,00грн. та 20000,00грн. морального збитку.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що з 2006 року є членом садівничого товариства Караван, на території якого має у власності земельні ділянки № 272 та №274 та садовий будинок, які були підключені до електромережі відповідача. Позивач також наголошував, що вчасно сплачував за спожиту електроенергію на рахунок товариства, заборгованості не мав.

Проте, 30.06.2018р. позивачу було вручено попередження те, що за ним рахується заборгованість по членському внеску за період 2017-2018 роки в розмірі 629,00грн. та надано місячний строк для погашення вказаної заборгованості, при цьому зазначено, що у випадку ігнорування вказаного повідомлення буде застосовано положення пункту 3.6.11 Статуту.

22.07.2018р. відповідачем повторно було попереджено позивача про те, що терміни сплати членських внесків за 2017-2018 роки закінчились, запропоновано сплатити членські внески за 2017-2018р. до 30.07.2018р. та зазначено, що у випадку ігнорування правління СТ Караван вимушене буде відключити ділянку №272, 274 від електропостачання та подачі води.

31.07.2018р. садовий будинок, який належить позивачу було відключено від мережі електропостачання.

Позивач наголошував, що вважає відключення незаконним, з огляду на відсутність заборгованості зі сплати вартості електроенергії перед постачальником електроенергії та таким, що відбулось з порушенням пунктів 8.1.4 та 8.1.6 договору про постачання електроенергії №17316 від 21.09.2004р., яким встановлено право на відповідне відключення саме працівниками АТ Харківобленерго.

У зв`язку із викладеними обставинами, просив суд визнати незаконними дії Садівничого товариства КАРАВАН в частині відключення земельної ділянки від мережі електропостачання та зобов`язати садівниче товариство під`єднати належні йому земельні ділянки №272,274 до мережі електропостачання.

Крім того, на думку позивача пункт 3.6.11 Статуту Садівничого товариства КАРАВАН, яким встановлено право товариства на відключення земельної ділянки учасника товариства від електромережі є таким, що суперечить приписам ст. 4 Закону України Про захист прав споживачів, а також пункту 12.10 Правил користування електричною енергією, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики (надалі НКРЕ) від 31.07.1996р. №28, у зв`язку із чим підлягає визнанню недійсним.

Окрім викладеного, позивач також зазначав, що внаслідок неправомірного відключення від мережі електропостачання зазнав моральної та матеріальної шкоди. Обґрунтовуючи підстави виникнення матеріальної шкоди у розмірі 50000,00грн. позивач зазначав, що внаслідок протиправних дій відповідача не було проведено реконструкцію садового будинку, крім того, позивач був вимушений придбати електростанцію на сонячній батареї загальною вартістю 18270,00грн.

Підстави виникнення та розмір моральної шкоди у розмірі 20000,00грн. позивач обґрунтовував неправомірними діями відповідача, через які зазнав сильних душевних страждань, які виразились у розповсюдженні образливих та неправдивих звинувачень та наклепу. Позивач наголошував, що вказаними діями відповідача було зачеплено його честь, гідність, авторитет, що спричинило погіршення його стану здоров`я, внаслідок чого позивач переніс хірургічну операцію.

Рішенням господарського суду Харківської області від 25.10.2021р. у справі №922/1786/21 позов задоволено частково; визнано незаконними дії садівничого товариства КАРАВАН в частині відключення належної Фізичній особі ОСОБА_2 земельної ділянки АДРЕСА_1 , від мережі електропостачання та зобов`язано Садівниче товариство КАРАВАН негайно під`єднати належну Фізичній особі ОСОБА_2 земельну ділянку АДРЕСА_2 до мережі електропостачання; в решті позову відмовлено; стягнуто з Садівничого товариства КАРАВАН на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 2270,00грн.

Відповідні висновки місцевого господарського суду в частині задоволення позовних вимог про визнання незаконними дій Садівничого товариства КАРАВАН в частині відключення належної Фізичній особі ОСОБА_2 земельної ділянки від мережі електропостачання мотивовані доведеністю та обґрунтованістю позовних вимог у відповідній частині.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині визнання частково недійсним пункту 3.6.11 розділу 3 Статуту садівничого товариства КАРАВАН місцевий господарський суд виходив з того, що Закон України Про захист прав споживачів, розповсюджує свою дію виключно у відносинах, які стосуються споживача та надавача послуг, при цьому дія вказаного закону не розповсюджується на відносини, які виникають між обслуговуючим кооперативом та її учасником, а тому посилання позивача про невідповідність пункту 3.6.11 Статуту положенням Закону України Про захист прав споживачів є юридично неспроможними.

Крім того, судом було відхилено посилання позивача на невідповідність положень пункту 3.6.11 Статуту пункту 12.10 Правил користування електричною енергією, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики (надалі НКРЕ) від 31.07.1996р №28, з огляду на те, що вказані правила втратили свою чинність 11.06.2018р. та станом на момент відключення позивача від електромережі 31.07.2021р. Більш того, положення вказаних правил не регулюють відносини між учасниками обслуговуючого кооперативу та самим кооперативом.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної та матеріальної шкоди господарський суд першої інстанції зазначив про їх недоведеність належними та допустимими доказами у розумінні положень Господарського процесуального кодексу, у зв`язку із чим, відмовив в задоволенні позовних вимог у відповідній частині.

Фізична особа ОСОБА_2 з рішенням місцевого господарського суду не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд частково скасувати рішення господарського суду Харківської області від 25.10.2021р. у справі №922/1786/21 в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання частково недійсним п.3.6.11 розділу 3 Статуту садівничого товариства КАРАВАН, затвердженого рішенням загальних зборів від 27.08.2016р. наступного змісту: В разі ігнорування попередження правління має повноваження відключити земельну ділянку від електромережі та водопостачання до усунення порушень, на що дається місячний термін та в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з Садівничого товариства КАРАВАН та відшкодування матеріальних збитків, нанесених зупиненням подальшої реконструкції садового будинку в розмірі 50000,00грн. та 20000,00грн. морального збитку та прийняти у вказаній частині нове рішення, яким позов задовольнити.

Одночасно апелянт звернувся з клопотанням про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Харківської області від 25.10.2021р. у справі №922/1786/21. В обґрунтування наявності підстав для задоволення вказаного клопотання апелянт посилається на те, що є пенсіонером та ніде не працює, щомісячний розмір пенсії складає 3500,00грн., інших доходів, крім пенсії не має. На підтвердження викладених обставин апелянтом було додано до апеляційної скарги довідку про доходи №081005 від 12.10.2021р. видану Головним Управлінням Пенсійного Фонду України в Харківській області про отримання доходів за період з січня 2020року по 31.10.2021р.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що при ухваленні оскаржуваного рішення місцевим господарським судом не було надано належної правової оцінки всім обставинам справи, а також наданим позивачем доводам та доказам, що призвело до передчасного висновку про часткове задоволенні позовних вимог.

Зокрема, апелянт не погоджується з висновком місцевого господарського суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо визнання недійсним пункту 3.6.11 розділу 3 Статуту Садівничого товариства КАРАВАН, затвердженого рішенням загальних зборів від 27.08.2016р. посилаючись на те, що судом безпідставно не було застосовано до спірних правовідносин норми Закону України Про кооперацію.

Апелянт наголошує, що положення статуту в оскаржуваній частині носять дискредитаційний характер по відношенню до членів садівничого товариства, які своєчасно та в повному обсязі сплачують за спожиту електричну енергію, та обмежує членів садівничого товариства в їх вільному розпорядженні своєю власністю.

Отже, за наведених обставин, апелянт вважає, що право правління товариства на відключення садової ділянки від електромережі та водопостачання в разі ігнорування попередження, визначене в пункті 3.6.11 Статуту - є примусовим заходом, який не співвідноситься із задекларованими в ст.4 Закону України Про кооперацію принципами, з п. 1.2 Статуту, яким визначено, що товариство є добровільним об`єднанням громадян для вирішення спільних питань у сфері розвитку садівництва та городництва (дачних ділянок), з правами членів садівничого товариства визначених у п.3.5 Статуту щодо користування майном товариства, а також щодо самостійного господарювання на землі, на що безпідставно не звернув увагу суд і ухвалив незаконне рішення в цій частині.

Окрім викладеного, апелянт також не погоджується в висновком місцевого господарського суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної та матеріальної шкоди.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 29.11.2021р. задоволено заяву фізичної особи ОСОБА_2 про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Харківської області від 25.10.2021р. у справі №922/1786/21; звільнено фізичну особу ОСОБА_2 від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Харківської області від 25.10.2021р. у справі №922/1786/21; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи ОСОБА_2 на рішення господарського суду Харківської області від 25.10.2021р. у справі №922/1786/21; встановлено сторонам у справі строк до 10.12.2021р. для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання; встановлено учасникам справи строк до 10.12.2021р. для подання заяв, клопотань тощо та призначено справу до розгляду на 15.12.2021р .

13.12.2021р. відповідачем подано до апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№14550), в якому просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги фізичної особи ОСОБА_2 , рішення господарського суду Харківської області від 25.10.2021р. у справі №922/1786/21 залишити без змін. Крім того, до відзиву на апеляційну скаргу відповідачем долучено копію протоколу загальних зборів СТ Караван від 10.05.2015р. про перерахунок членських внесків, в тому числі ділянок №272,274, які належать ОСОБА_3 та копію протоколу загальних зборів СТ Караван» від 30.04.2017р. про затвердження розміру членських внесків, в тому числі ділянок №272,274, які належать ОСОБА_3 .

Вирішуючи питання щодо прийняття додаткових доказів наданих апелянтом, колегія суддів зазначає, що згідно статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів в розумінні статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження винятковості випадків, які б перешкоджали у дотриманні апелянтом встановлених як законом так і судом строків для вчинення відповідних процесуальних дій, а саме - неможливості своєчасного подання ним письмових доказів, що додані до апеляційної скарги, до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, а тому підстави для їх дослідження та врахування при розгляді справи відсутні.

Прийняття судом апеляційної інстанції додаткових документів на стадії апеляційного провадження за відсутності визначених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України підстав для їх прийняття фактично буде порушувати принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, оскільки відповідно до статті 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 статті 129 Конституції України, статей 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Поряд з цим, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, додаткові докази, додані апелянтом до апеляційної скарги є одними з доказів, який оцінює суд, однак в силу приписів 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Проте, відповідних об`єктивних обставин апелянт не навів.

14.12.2021р. апелянтом подано до апеляційного господарського суду клопотання (вх.№14633), в якому просить суд визнати недопустимими доказами надані відповідачем копію протоколу загальних зборів СТ Караван від 10.05.2015р. про перерахунок членських внесків, в тому числі ділянок №272,274, які належать ОСОБА_3 та копію протоколу загальних зборів СТ Караван від 30.04.2017р. про затвердження розміру членських внесків, в тому числі ділянок №272,274, які належать ОСОБА_3

15.12.2021р. апелянтом подано до апеляційного господарського суду клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку із затримкою в оформленні документів його представника (вх.№14662).

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 15.12.2021р. оголошено протокольну перерву в судовому засіданні до 19.01.2022р.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 19.01.2021р. оголошено протокольну перерву в судовому засіданні до 26.01.2022р.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Східного апеляційного господарського суду від 24.01.2022р. у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Лакізи В.В., для розгляду справи №922/1786/21 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Здоровко Л.М., суддя Мартюхіна Н.О.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Східного апеляційного господарського суду від 25.01.2022р. у зв`язку із відпусткою судді Здоровко Л.М., для розгляду справи №922/1786/21 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Крестьянінов О.О., суддя Мартюхіна Н.О.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 26.01.2021р. оголошено протокольну перерву в судовому засіданні до 16.02.2022р.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 16.02.2022р. апелянт підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, частково скасувати рішення господарського суду Харківської області від 25.10.2021р. у справі №922/1786/21 в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання частково недійсним п.3.6.11 розділу 3 Статуту садівничого товариства КАРАВАН, затвердженого рішенням загальних зборів від 27.08.2016р. наступного змісту: В разі ігнорування попередження правління має повноваження відключити земельну ділянку від електромережі та водопостачання до усунення порушень, на що дається місячний термін та в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з Садівничого товариства КАРАВАН та відшкодування матеріальних збитків, нанесених зупиненням подальшої реконструкції садового будинку в розмірі 50000,00грн. та 20000,00грн. морального збитку та прийняти у вказаній частині нове рішення, яким позов задовольнити.

Представник відповідача заперечив проти вимог апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні, рішення господарського суду Харківської області від 25.10.2021р. у справі №922/1786/21 залишити без змін.

Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, представники сторін з`явились в судове засідання та надали відповідні пояснення в обґрунтування своїх вимог та заперечень, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Франчук Іван Олександрович, з 2006 є членом Садівничого товариства КАРАВАН, що підтверджується членською книжкою садовода №272,274 (т.1 а.с.32).

Вказане садівниче товариство знаходиться у Вовчанському районі Харківської області на території Старосалтівської селищної ради та Молодівської сільської ради та є власником земльних ділянок №272 та №274 згідно плану організації території затвердженого Головою Вовчанського Райвиконкому І. 3. Макеєвим., які згідно відомстей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, знаходяться в межах земельної ділянки кадастровий номер №:01:002:0601 площею 0,122га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (т.2 а.с.24).

Також, на вказаній земельній ділянці розташований судовий будинок, який є власністю ОСОБА_2 , що також підтверджується інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т.2 а.с.24-25).

Відповідно до пунктів 1.2, 1.6, 1.14 Статуту Садівничого товариства КАРАВАН (затвердженого загальними зборами оформленими протоколом від 27.08.2016р. т. 1 а.с.17-29) товариство є добровільним об`єднанням громадян для вирішення спільних питань у сфері розвитку садівництва та городництва (дачних ділянок). Товариство не має права займатися комерційною або іншою фінансово-господарською діяльністю з метою отримання прибутку, є неприбутковою організацією. Забороняється розподіл отриманих доходів (прибутків) або їх частин серед засновників (учасників), членів організації, працівників (крім оплати їхньої праці, нарахування єдиного соціального внеску), членів органів управління та інших пов`язаних з ними осіб.

Товариство здійснює свою діяльність на земельній ділянці загальною площею 23,7 га, яка складається з: 5,1га-земель спільного користування (зайнятих охоронними зонами, дорогами, проїздами, спорудами і іншими об`єктами спільного користування), що знаходиться у колективній власності Товариства та 18.6Га - земельних ділянок розміром 0,04-0,06 га на одного члена Товариства (у тому числі земельних ділянок, зайнятих під вирощування овочевих культур), яка була надана у безстрокове користування ДП ХПЗ ім. Т.Г. Шевченка рішенням Вовчанської районної ради народних депутатів №64/4 від 16.02.1988р.

Членами товариства є фізичні особи, які отримали право власності чи право користування на земельну ділянку, що розміщена на території товариства, права і обов`язки яких перед товариством однакові, незалежно від форм володіння землею. Садові ділянки у товаристві надаються громадянам України при досягненні ними 18 років, які не мають земельної ділянки в іншому товаристві.

Член товариства зобов`язаний своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату, плату за використану електроенергію та водопостачання; вступні, членські та цільові внески в розмірах та в терміни, які визначаються загальними зборами членів товариства.

Статут товариства є основним документом, що регулює його діяльність, він затверджується на Загальних зборах товариства та підлягає державної реєстрації у порядку, визначеному чинним законодавством України

Член товариства зобов`язаний своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату, плату за використану електроенергію та водопостачання; вступні, членські та цільові внески в розмірах та в терміни, які визначаються загальними зборами членів товариства. (пункт 3.6.4 Статуту).

У разі невиконання членом товариства вимог статуту, рішень правління або загальних зборів, він попереджається правлінням в письмовій формі про необхідність усунення порушення в місячний термін. В разі ігнорування попередження правління має повноваження відключити ділянку від електромережі та водопостачання до усунення порушень, на що дається додатково місячний термін. Якщо порушення і в цей термін не буде усунуто, то питання виноситься на загальні збори для прийняття остаточного рішення про виключення порушника із членів товариства. (пункт 3.6.11 Статуту).

Як зазначав в позовній заяві позивач, він вчасно сплачував за спожиту електроенергію на рахунком товариства, заборгованості не мав.

Проте, 30.06.2018р. йому було вручено попередження те, що за ним рахується заборгованість по членському внеску за період 2017-2018 роки в розмірі 629,00грн. та надано місячний строк для того, щоб погасити вказану заборгованість, при цьому зазначено, що у випадку ігнорування вказаного повідомлення буде застосовано положення пункту 3.6.11 Статуту (т.1 а.с.30).

22.07.2018р. правлінням СТ Караван було повторно попереджено позивача про те, що терміни сплати членських внесків за 2017-2018 роки закінчились, запропоновано сплатити членські внески за 2017-2018р. до 30.07.2018р. та зазначено, що у випадку ігнорування правління СТ Караван вимушене буде відімкнути ділянку №272,274 від електропостачання та подачі води (т.1 а.с.31).

31.07.2018р. садовий будинок, який належить позивачу було відключено від мережі електропостачання.

Посилаючи на неправомірність вказаних дій відповідача, 12.05.2021р. Фізична особа ОСОБА_2 звернувся до господарського суду Харківської області з позовом (з урахуванням заяви про відмову від частини позовних вимог від 21.10.2021р. т.1 а.с.1-62, т.2 а.с.55) до Садівничого товариства КАРАВАН, в якому просив суд:

1. Визнати частково недійсним пункт 3.6.11 розділу 3 Статуту садівничого товариства КАРАВАН, затвердженого рішенням загальних зборів від 27.08.2016р наступного змісту: В разі ігнорування попередження правління має повноваження відключити земельну ділянку від електромережі та водопостачання до усунення порушень, на що дається місячний термін;

2. Визнати незаконними дії Садівничого товариства КАРАВАН в особі голови правління Воробйова Миколи Михайловича в частині відключення належної мені земельної ділянки № НОМЕР_2 , НОМЕР_3 в СТ КАРАВАН с. Молодова Вовчанського району Харківської області від мережі електропостачання. Зобов`язати садівниче товариство КАРАВАН в особі Голови правління Воробйова Миколи Михайловича негайно під`єднати належну мені земельну ділянку № НОМЕР_4 в СТ КАРАВАН с. Молодова Вовчанського району Харківської області до мережі електропостачання;

3. Стягнути з Садівничого товариства КАРАВАН та відшкодувати матеріальні збитки, нанесені зупиненням подальшої реконструкції садового будинку в розмірі 50000,00грн. та 20000,00грн. морального збитку.

Рішенням господарського суду Харківської області від 25.10.2021р. у даній справі позов задоволено частково, з підстав викладених вище (т.2 а.с.74-90).

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню враховуючи наступне.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи вимоги процесуального законодавства, суд апеляційної інстанції здійснює перегляд рішення господарського суду Харківської області від 25.10.2021р. у справі №922/1786/21 виключно у межах доводів та вимог апеляційної ОСОБА_2 , а саме:

- в частині відмови у визнанні частково недійсним пункту 3.6.11 розділу 3 Статуту Садівничого товариства КАРАВАН, затвердженого рішенням загальних зборів від 27.08.2016р наступного змісту: В разі ігнорування попередження правління має повноваження відключити земельну ділянку від електромережі та водопостачання до усунення порушень, на що дається місячний термін;

- в частині відмови у стягненні матеріальних збитків, нанесених зупиненням подальшої реконструкції садового будинку в розмірі 50000,00грн. та 20000,00грн. моральних збитків.

Відповідно до статті 167 Господарського кодексу України, корпоративними правами є права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Під корпоративними відносинами розуміють відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

При вирішенні корпоративного спору господарський суд повинен встановити наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов, а також з`ясувати питання про наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорювання.

Відповідно до статті 57 Господарського кодексу України, установчими документами суб`єкта господарювання є рішення про його утворення або засновницький договір, а у випадках, передбачених законом, статут (положення) суб`єкта господарювання. В установчих документах повинні бути зазначені найменування суб`єкта господарювання, мета і предмет господарської діяльності, склад і компетенція його органів управління, порядок прийняття ними рішень, порядок формування майна, розподілу прибутків та збитків, умови його реорганізації та ліквідації, якщо інше не передбачено законом.

Статут суб`єкта господарювання повинен містити відомості про його найменування, мету і предмет діяльності, розмір і порядок утворення статутного капіталу та інших фондів, порядок розподілу прибутків і збитків, про органи управління і контролю, їх компетенцію, про умови реорганізації та ліквідації суб`єкта господарювання, а також інші відомості, пов`язані з особливостями організаційної форми суб`єкта господарювання, передбачені законодавством. Статут може містити й інші відомості, що не суперечать законодавству. Статут (положення) затверджується власником майна (засновником) суб`єкта господарювання чи його представниками, органами або іншими суб`єктами відповідно до закону.

Згідно зі статтею 93 Цивільного кодексу України, юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом. Товариством є організація, створена шляхом об`єднання осіб (учасників), які мають право участі у цьому товаристві. Товариство може бути створено однією особою, якщо інше не встановлено законом.

Правове регулювання діяльності садівничих товариств здійснюється на підставі Закону України Про кооперацію, Закону України "Про об`єднання громадян", Закону України Про громадські об`єднання", статутів товариств.

Згідно із нормами Закону України Про громадські об`єднання громадське об`єднання - це добровільне об`єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів. Діє на основі Статуту.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 87 Цивільного кодексу України для створення юридичної особи її учасники (засновники) розробляють установчі документи, які викладаються письмово і підписуються всіма учасниками (засновниками), якщо законом не встановлений інший порядок їх затвердження. Установчим документом товариства є затверджений учасниками статут або засновницький договір між учасниками, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною 1 статті 88 Цивільного кодексу України, у статуті товариства вказуються найменування юридичної особи, органи управління товариством, їх компетенція, порядок прийняття ними рішень, порядок вступу до товариства та виходу з нього, якщо додаткові вимоги щодо змісту статуту не встановлені цим Кодексом або іншим законом.

Отже, статут товариства - це основний документ, на підставі якого діє товариство. Статут юридичної особи є актом, який визначає правовий статус юридичної особи, органи управління товариством, їх компетенцію, порядок прийняття ними рішень тощо.

Статут містить норми, які є обов`язковими для учасників (засновників, членів) товариства (господарства, установи), його посадових осіб.

Отже, Статут юридичної особи за змістом частини 2 статті 20 Господарського кодексу України є актом, який визначає правовий статус юридичної особи, оскільки він містить норми, обов`язкові для учасників товариства, його посадових осіб та інших працівників, а також визначає порядок затвердження та внесення змін до статуту.

Підставами для визнання акта, в тому числі статуту, недійсним є його невідповідність вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав (затвердив) цей акт, а також порушення у зв`язку з його прийняттям прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Оскаржуваним пунктом 3.6.11 Статуту Садівничого товариства КАРАВАН встановлено, що у разі невиконання членом товариства вимог статуту, рішень правління або загальних зборів, він попереджається правлінням в письмовій формі про необхідність усунення порушення в місячний термін. В разі ігнорування попередження правління має повноваження відключити ділянку від електромережі та водопостачання до усунення порушень, на що дається додатково місячний термін. Якщо порушення і в цей термін не буде усунуто, то питання виноситься на загальні збори для прийняття остаточного рішення про виключення порушника із членів товариства.

В обґрунтування наявності підстав для задоволення позовних вимог про визнання дійсним вказаного пункту статуту позивач посилався на його невідповідність приписам статті 4 Закону України Про захист прав споживачів, а також пункту 12.10 Правил користування електричною енергією, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики (надалі НКРЕ) від 31.07.1996р. №28.

Судова колегія зазначає, що відповідно до пункту 1.1. Статуту Садівничого товариства КАРАВАН садівниче товариство здійснює свою діяльність на принципах добровільного членства, поєднанні особистих, колективних і державних інтересів, безпосередньої участі членів Товариства в керуванні його справами через виборчі органи. Організаційно-правові засади функціонування товариства визначаються даним Статутом, Конституцією України, Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, законами України та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункту 2.1. Статуту, метою товариства є задоволення та захист законних прав та інтересів членів Товариства. Основними завданнями товариства є вирощування саду, ягідних і овочевих культур з метою забезпечення членів товариства та їх сімей фруктами, овочами та іншою сільгосппродукцією; організація позаміського відпочинку, ведення садівницького та городницького господарства з можливістю розташування садових, дачних будинків та будинків для проживання; створення і розвиток інфраструктури, необхідної для сезонного чи постійного проживання членів товариства та їх сімей на території дачного та садівницького поселення товариства; утримання та збереження спільного майна товариства; реконструкція інфраструктури товариства та спортивних майданчиків, скверів, автостоянок, доріг тощо; сприяння добросусідства у використанні земельних ділянок членами товариства.

Відповідно до пункту 5.1 Статуту, для забезпечення належного утримання спільного майна товариства правління щорічно складає та затверджує на загальних зборах кошторис. В якому передбачаються такі статті витрат: поточні витрати, в тому числі витрати на оплату робіт та послуг, що виконуються згідно з укладеними договорами; витрати на оплату послуг водопостачання; витрати на оплату електропостачання на освітлення вулиць та господарських споруд спільного майна товариства; витрати та накопичення на ремонт спільного майна товариства; інші витрати.

Кошти товариства складаються із вступних, членських і цільових внесків членів товариства та інших надходжень згідно з існуючим законодавством. Доходи (прибутки) Кооперативу використовуються виключно для фінансування видатків на його утримання, реалізації мети діяльності та завдань, визначених установчими документами Кооперативу.

Таким чином Садівниче товариство КАРАВАН, як і інші садові товариства в Україні, є самоврядним об`єднанням громадян для спільного здійснення своїх потреб, пов`язаних з сільськогосподарським виробництвом на своїх садових ділянках. Вони мають повну господарську самостійність у провадженні своєї діяльності і покривають свої витрати за рахунок внесків членів товариства.

Відповідно до положень статті 1 Закону України Про ринок електричної енергії визначено поняття учасників ринку електроенергії, відповідно до якого колективний побутовий споживач (надалі - КПС) (юридична особа, створена шляхом об`єднання фізичних осіб - побутових споживачів, яка розраховується за електричну енергію за показами загального розрахункового засобу обліку в обсязі електричної енергії, спожитої для забезпечення власних побутових потреб таких фізичних осіб, що не включають професійну та/або господарську діяльність); постачальник універсальної послуги - визначений відповідно до цього Закону електропостачальник, який виконує зобов`язання щодо надання універсальної послуги.

Отже, садові товариства в контексті вказаного закону - є колективним побутовим споживачами, яке відповідно до положень Закону України Про ринок електричної енергії має право на отримання універсальних послуг з постачання електроенергії.

З 2018 року взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії регулюються Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою НКРЕКП від 14.03.2018р. №312 (надалі Правила роздрібного ринку електричної енергії).

Відповідно до пункту 10.2.4. Правил роздрібного ринку електричної енергії, колективний побутовий споживач на підставі договору про постачання електричної енергії здійснює закупівлю електричної енергії у постачальника електричної енергії з метою її подальшого використання споживачами колективного побутового споживача для задоволення комунально-побутових потреб споживачів колективного побутового споживача, для технічних цілей та інших потреб колективного побутового споживача. За обсяг закупленої електричної енергії з постачальником електричної енергії розраховується колективний побутовий споживач відповідно до умов договору.

Відповідно до пункту 10.2.5. Правил роздрібного ринку електричної енергії, закупівля електричної енергії та розподіл здійснюються за рахунок коштів споживачів колективного побутового споживача. Умови використання електричної енергії, розрахунків за неї, умови технічного забезпечення електропостачання електроустановок споживачів колективного побутового споживача, утримання та обслуговування технологічних електричних мереж колективного побутового споживача регулюються установчими документами та/або укладеними в установленому законодавством порядку договорами між споживачами колективного побутового споживача та колективним побутовим споживачем щодо розподілу та постачання електричної енергії в межах колективного побутового споживача.

За пунктом 10.2.7 Правил роздрібного ринку електричної енергії, точка розподілу електричної енергії споживачу на території колективного побутового споживача збігається з точкою розподілу електричної енергії колективному побутовому споживачу. Відносини постачальника електричної енергії та колективного побутового споживача зі споживачем на території колективного побутового споживача регулюються законодавством, у тому числі нормами цих Правил.

Розрахунок за обсяг закупленої електричної енергії здійснюється КПС з електропостачальником відповідно до умов укладеного договору. При цьому, побутові споживачі та суб`єкти господарювання, предметом діяльності яких є надання житлово-комунальних послуг населенню, у межах наданих населенню послуг, установи та організації, які утримуються за рахунок коштів (внесків) населення, здійснюють повну оплату вартості обсягу спожитої електричної енергії, як правило, один раз за фактичними показами засобів комерційного обліку електричної енергії на початку періоду, наступного за розрахунковим, відповідно до договору про постачання електричної енергії споживачу (положення пункту 4.10 розділу ІV Правил роздрібного ринку електричної енергії).

Як вбачається з матеріалів справи, 21.09.2004р. між АТ Харківобленерго (постачальником електричної енергії) та Садівничим товариством Караван (споживачем), яке є власником технологічних електричних мереж, укладений договір №173/6 про постачання електричної енергії, оформлено графік зняття показів розрахункових засобів обліку електричної енергії, відповідно до якого садове товариство, яке в силу п.12.3 ПКЕЕ підпадає під визначення населеного пункту закупає електричну енергію у постачальника АТ Харківобленерго та розраховується за неї (т.1 а.с.237-242)

Згідно Договору №173/6 споживачем електроенергії АТ Харківобленерго є саме Садівниче товариство Караван.

Договору між членами товариства Садівниче товариство Караван та товариством, а також із постачальником АТ Харківобленерго на час розгляду справи у суді не укладалося

З наведеного випливає, що СТ КАРАВАН є колективним споживачем електроенергії на підставі єдиного договору, укладеного між товариством і постачальником АТ Харківобленерго, який регулює їх правовідносини та встановлює правила постачання електроенергії до СТ Караван.

Отже, досліджуючи питання нормативного регулювання правовідносин між СТ КАРАВАН та його членами, приймаючи до уваги відсутність договорів, судова колегія приходить до висновку, що взаємовідносини між членами садового товариства і його керівництвом, в тому числі розрахунки за спожиту електроенергію, приєднання та відключення від електромереж товариства і інші питання про енергопостачання окремих його членів регулюються саме статутом товариства, або вирішуються згідно з Законом України "Про об`єднання громадян", Законом України Про громадські об`єднання" на зборах всіх членів або представників членів об`єднання.

Даний висновок суду узгоджується в першу чергу з роз`ясненнями Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Щодо роз`яснення законодавства від 05.03.2012р. №1372/09/47-12, листом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 17.03.2015р. за № 2399/15/61-15, в яких комісія роз`яснила, що закупівля електричної енергії у постачальника за рахунок коштів споживачів населеного пункту, умови використання електричної енергії, розрахунків за неї, умови технічного забезпечення електропостачання електроустановок споживачів населеного пункту, утримання та обслуговування технологічних електричних мереж населеного пункту регулюються установчими документами населеного пункту та/або укладеними у встановленому законодавством порядку договорами між споживачами населеного пункту та населеним пунктом щодо обслуговування технологічних електричних мереж населеного пункту.

Аналогічні роз`яснення надані комісією у листі від 18.03.2019р. після введення в дію нових Правил роздрібного ринку електричної енергії.

Крім того, даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду відкладеною у постанові від 09.10.2019р. у справі №317/629/15-ц, в якій Суд вказав, що садове товариство (населений пункт) є споживачем електроенергії - юридичною особою, що закуповує електричну енергію для забезпечення потреб електроустановок всього товариства (населеного пункту), зокрема для забезпечення електричною енергією членів садового товариства (споживачів населеного пункту).

При цьому, питання щодо користування електричною енергією та технічного забезпечення електроустановок споживачів населеного пункту, зокрема щодо обліку електричної енергії та розрахунків за спожиту електричну енергію членів садового товариства мають здійснюватися відповідно до установчих документів садового товариства та/або прийнятих на загальних зборах членів садового товариства рішень.

Відповідно до статей 15, 16 Закону України Про кооперацію вищим органом управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу, до компетенції загальних зборів членів кооперативу належить, зокрема, затвердження статуту кооперативу та внесення до нього змін, прийняття інших рішень, що стосуються діяльності кооперативу; утворення органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, інших органів кооперативу; затвердження рішення правління або голови правління про прийняття нових членів та припинення членства, тощо.

Виконавчим органом кооперативу є правління, яке очолює голова, повноваження якого визначаються статутом кооперативу. Порядок обрання або відкликання членів правління та голови кооперативу, а також порядок проведення засідань правління кооперативу та прийняття ним рішень визначаються статутом кооперативу.

Статутом Садівничого товариства КАРАВАН передбачено, що органами управління є вищий орган загальні збори членів товариства, виконавчий орган правління, яке очолює голова товариства та контролюючий орган-ревізійна комісія товариства (пункт 4.2. Статуту).

До повноважень загальних зборів товариства належить, окрім іншого, встановлення розмірів обов`язкових платежів та внесків (пункт 4.12 Статуту).

Рішення загальних зборів, які прийняті в межах діючого законодавства України, є обов`язковими для всіх членів товариства (пункт 4.13 Статуту).

Пунктом 3.6.4. Статуту встановлено, що член товариства зобов`язаний своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату, плату за використану електроенергію та водопостачання; вступні, членські та цільові внески в розмірах та в терміни, які визначаються загальними зборами членів товариства.

Як під час розгляду справи місцевим господарським судом так і під час апеляційного перегляду даної справи сторонами не заперечувалось, що саме за рахунок коштів, отриманих від сплати членських внесків членами товариства, відбувається покриття технологічних витрат електроенергії в СТ КАРАВАН, які в першу чергу йдуть на покриття витрат електроенергії на добування води, витрати при транспортуванні, освітлення, тощо.

Відповідно до листа Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Щодо роз`яснення законодавства від 05.03.2012р. №1372/09/47-12 та 10.04.2003р. №05-39-11/1195 Щодо надання роз`яснень з питань взаємовідносин садового товариства та енергопостачальної організації, відповідно до яких НКРЕ звертає увагу членів садового товариства (далі - СТ) на той факт, що загальний прилад обліку, встановлений на межі балансової належності між енергопостачальником та юридичною особою - СТ, крім електричної енергії, спожитої усіма членами СТ, враховує втрати електричної енергії в елементах мереж (нагрів елементів мереж, контактних з`єднань тощо), споживання електричної енергії на загальні потреби СТ (освітлення вулиць, роботу насосів, електроспоживання контори тощо), а також безоблікове споживання електричної енергії окремими членами СТ. Таким чином сумарне споживання за показами індивідуальних лічильників окремих членів СТ завжди буде меншим від споживання, зафіксованого загальним приладом обліку. Оскільки СТ має розраховуватися за загальним приладом обліку, згадана різниця розподіляється між членами СТ. Порядок розподілу знаходиться у виключній компетенції СТ (відповідно до Статуту).

Кошти товариства складаються з вступних, пайових, членських, цільових внесків товариства та інших надходжень згідно з чинним законодавством. Садівницьке товариство самостійно вирішує всі питання щодо фінансування власної діяльності, визначає розмір та порядок формування і використання коштів.

При цьому установчими документами та/або укладеними у встановленому законодавством порядку договорами між споживачами КПС та КПС регулюються, зокрема, умови технічного забезпечення електропостачання електроустановок споживачів КПС, утримання та обслуговування технологічних електричних мереж КПС та визначення технологічних витрат електричної енергії в її елементах.

Оскільки договорів між Садівничим товариством КАРАВАН» та його членами не укладалось, то відповідно, споживач відповідно до обсягів спожитої ним електричної енергії відшкодовує колективному побутовому споживачу вартість послуг з розподілу (передачі) електричної енергії за відповідним тарифом оператора системи, до мереж якого приєднаний колективний побутовий споживач, вартість електричної енергії на колективні побутові потреби та вартість електричної енергії, втраченої внаслідок її розподілу до електроустановки споживача, втрати електроенергії в мережах СТ повинні відшкодовуватись (додатково до оплати електроенергії по своєму лічильнику) членами товариства через механізми, прийняті згідно з статутом (пункт 10.2.10 Правил роздрібного ринку електричної енергії)

З наведеного випливає, що відповідальність учасників садівничого товариства, в тому числі і позивача за спожиту електроенергію не обмежується оплатою по індивідуальному лічильнику по тарифу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Отже, для забезпечення безперебійного постачання електроенергії, виходячи з порядку розрахунків, які склалися між товариством та постачальником електроенергії, щомісяця необхідно реально забезпечувати покриття витрат в мережах СТ.

Механізм покриття втрат електроенергії, що використовується товариством також контролюється положеннями статуту, а тому несплата членських внесків садоводами Садівничого товариства КАРАВАН також є підставою для відключення від електроенергії споживачів КПС за її несвоєчасну оплату.

Окрім викладеного, судова колегія також враховує, що відповідно до пункту 10.2.11 Правил роздрібного ринку електричної енергії, електроустановки споживачів колективного побутового споживача та споживачів на території колективного побутового споживача, які не дотримуються умов договорів, укладених згідно з вимогами цих Правил з постачальником електричної енергії або колективним побутовим споживачем, підлягають відключенню від електричних мереж колективного побутового споживача.

На вимогу постачальника електричної енергії колективний побутовий споживач зобов`язаний відключити електроустановки споживача на території колективного побутового споживача у порядку, встановленому цими Правилами. Колективний побутовий споживач у випадку відключення споживача на території колективного побутового споживача за заявою постачальника електричної енергії виконує дії, передбачені цими Правилами для оператора системи.

Відповідно до пункту 10.2.12 Правил роздрібного ринку електричної енергії, постачальник електричної енергії не несе відповідальності за припинення електропостачання споживача на території колективного побутового споживача у разі відключення колективного побутового споживача за порушення останнім умов договору про постачання електричної енергії, укладеного між постачальником електричної енергії та колективним побутовим споживачем, або договору про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, укладеного між оператором системи та колективним побутовим споживачем.

Таким чином, відповідно до Правил роздрібного ринку електричної енергії саме колективний побутовий споживач (Садівниче товариство КАРАВАН) у всіх випадках порушення умов договорів, має право відключати електроустановки споживачів на території КПС. Такі відключення може проводити КПС на підставі Статуту, рішень Загальних зборів, а у випадку наявності вимоги постачальника електричної енергії в обов`язковому порядку з дотриманням ПРРЕЕ при наявності Договору .

Матеріалами справи підтверджується, що Садівничим товариством КАРАВАН процедура відключення земельних ділянок та будинків садоводів від енергопостачання врегульована оскаржуваним пунктом 3.6.11 Статуту, яким встановлено, що у разі невиконання членом товариства вимог статуту, рішень правління або загальних зборів, він попереджається правлінням в письмовій формі про необхідність усунення порушення в місячний термін. В разі ігнорування попередження правління має повноваження відключити ділянку від електромережі та водопостачання до усунення порушень, на що дається додатково місячний термін. Якщо порушення і в цей термін не буде усунуто, то питання виноситься на загальні збори для прийняття остаточного рішення про виключення порушника із членів товариства

Згідно зі статтею 8 Закону України Про кооперацію, статут кооперативу є правовим документом, що регулює його діяльність, який повинен містити зокрема, відомості щодо порядку встановлення розмірів і сплати внесків та паїв членами кооперативу та відповідальність за порушення зобов`язань щодо їх сплати;

З наведеного випливає, що оскаржуване положення Статуту Садівничого товариства "КАРАВАН" не порушує прав та охоронюваних законом інтересів позивача, оскільки в повній мірі відповідають положенням статті 8 Закону України Про кооперацію.

Крім того, колегія суддів також зазначає, що посилання позивача на положення статті 4 Закону України Про захист прав споживачів, а також пункту 12.10 Правил користування електричною енергією, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики (надалі НКРЕ) від 31.07.1996р. №28 як на підставу для визнання недійсним оскаржуваного пункту статуту є такими, що ґрунтуються на довільному тлумаченні норм законодавства.

Вказаний висновок суду також узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 09.10.2019р. у справі №317/629/15-ц, в якій суд вказав, що посилання на необхідність застосування Правил користування електричною енергією, є помилковими, оскільки ці правила діють у тому випадку, коли електроустановки фізичних осіб - споживачів електричної енергії приєднані безпосередньо до електричних мереж постачальника електричної енергії. В цьому випадку споживач за особистим приладом обліку розраховується безпосередньо із постачальником електричної енергії за врегульованими державою тарифами. Отже, положення Закону України Про захист прав споживачів на правовідносини сторін у даному випадку також не поширюються.

Частиною 1 статті 5 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до частини 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Статтею 16 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 ГК України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України встановлені способи захисту цивільних прав та інтересів судом.

Зазначений перелік способів захисту не є вичерпним, однак у разі порушення цивільного права чи інтересу у позивача виникає право на застосування конкретного засобу захисту, який залежить від виду порушення. Тобто, позивач повинен обрати саме такий спосіб захисту, який відповідає характеру порушення його права чи інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 15.11.1996 у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства Суд зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Відповідно до статті 45 Господарського процесуального кодексу України позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Згідно з положеннями статей 2, 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) зазначеного права відповідачем з урахуванням належності обраного способу судового захисту (відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 18.12.2019р. у справі 922/561/19).

Судова колегія повторно зазначає, що оскаржувані положення Статуту Садівничого товариства "Караван" не порушують прав та охоронюваних законом інтересів позивача, оскільки положення Статуту товариства, що є предметом спору в повній мірі відповідають положенням статті 8 Закону України Про кооперацію.

Крім того, колегія суддів зазначає, що позивачем не обґрунтовано яким чином буде відновлено його право у разі визнання спірних положень Статуту недійсним.

Отже, визнання недійсними положень Статуту Садівничого товариства "Караван", не є ефективним способом захисту позивачів у даній справі, оскільки визнання їх недійсними не відновить порушених прав позивача.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в частині часткового визнання недійсним пункту 3.6.11 розділу 3 Статуту Садівничого товариства КАРАВАН, з огляду на обрання позивачем неналежного способу захисту.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 в частині відшкодування матеріальної шкоди в сумі 50000,00грн. судова колегія зазначає наступне.

В обґрунтування наявності підстав для задоволення позовних вимог у відповідній частині позивач посилався на те, що внаслідок протиправних дій відповідача не було проведено реконструкцію садового будинку, крім того, позивач був вимушений придбати електростанцію на сонячній батареї загальною вартістю 18270,00грн.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Частиною 3 статті 386 Цивільного кодексу України визначено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

З матеріалів справи вбачається, що 11.06.2018р. між ОСОБА_4 (замовник) та ТОВ ПКФ Промтехком (підрядник) було укладено договір підряду №144/06-2018 (надалі- договір підряду т.1 а.с.39-44), відповідно до умов якого відповідно до умов якого підрядник зобов`язався виконати роботи вартістю 96000,00грн., з реконструкції садового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , Садівниче товариство Караван.

На виконання вказаного договору, 16.07.2018р. позивачем було перераховано на рахунок підрядника 28000,00грн. (т.1 а.с.47), проте згідно касового ордеру від 13.08.2018р. вказані кошти були повернуті позивачу (т.1 а.с.48). у зв`язку із односторонньою відмовою підрядника від умов договору підряду (т.1 а.с. 49).

З наведеного випливає, що реконструкція будинку не була виконана не внаслідок відключення садового будинку від електропостачання, а внаслідок односторонньої відмови підрядника ТОВ ПКФ Промтехком від виконання умов договору у зв`язку із невиконанням п. 3.2.7 договору.

При цьому, матеріали справи не містять доказів на підтвердження тих обставин, що вказана відмова пов`язана саме з відключенням садового будинку позивача від мережі електропостачання.

Крім того, судова колегія зауважує, що позивачем не було надано ані під час розгляду справи місцевим господарським судом ані під час апеляційного перегляду даної справи доказів щодо крайньої необхідності придбання автономної сонячної електростанції Пасіка-380 з інвертором 1000Вт (т. 2 а.с. 3).

В матеріалах справи також відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що придбане обладнання встановлено у належному позивачу садовому будинку та дійсно виконує свою функцію по відновленню постачання електричної енергії, у зв`язку із чим, судова колегія вважає, що витрати позивача були здійсненні для забезпечення власних потреб, які з моменту придбання залишаються в його власності та користуванні.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок відключення від електропостачання садового будинку, який належить на праві власності позивачу, не підлягають задоволенню, оскільки є недоведеними, та розраховані позивачем на власний розсуд.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 в частині стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 20000,00грн., судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно пункту 3 абзацу 3 Постанови пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995р. №4 (надалі Постанова), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуального), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку із незаконним перебування під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до положень пункту 9 Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Пунктом 5 вказаної Постанови роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду ті з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За загальними правилами відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії певних осіб чи органів завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування.

З огляду на те, що позивачем не було доведено наявності страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), небезпеки для життя і здоров`я, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), який би відповідав вимогам щодо відшкодування в розмірах 20000,00грн., колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог у відповідній частині.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

За таких обставин, враховуючи межі перегляду рішення місцевого господарського суду, визначені частиною 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх фактичних обставин справи, дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, через що підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при перегляді оскаржуваного рішення в апеляційному порядку та відхиляються судовою колегією апеляційної інстанції за необґрунтованістю, у зв`язку з чим апеляційна скарга фізичної особи ОСОБА_2 не підлягає до задоволення, рішення господарського суду Харківської області від 25.10.2021р. у справі №922/1786/21 з урахуванням меж його перегляду, визначених частиною 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 254, 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 25.10.2021р. у справі №922/1786/21 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 23 лютого 2022р.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий суддя О.В. Плахов

Суддя О.О. Крестьянінов

Суддя Н.О. Мартюхіна