ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"22" лютого 2022 р. Справа № 914/2355/14

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

Желіка М.Б.

отримавши апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця Баличик Галини Михайлівни від 20.12.2021

на рішення Господарського суду Львівської області від 09.09.2014 (повний текст рішення складено 15.09.2014, суддя Козак І.Б.)

у справі №914/2355/14

за позовом суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 , м. Львів,

до відповідача суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_2 , м. Львів,

про стягнення 25?639 грн. 84 коп. суми основної заборгованості за договором та 284?378 грн. 40 коп. неустойки

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 09.09.2014 у справі №914/2355/14 позов суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 задоволено частково, а саме: - визнано недійсним в порядку п. 1 ч. 1 ст. 83 ГПК України пункт 3.2 договору оренди №7 від 15.09.2011 наступного змісту: P.S. Термін дії договору 10 (десять) років з подальшим продовженням оренди. З доповненням згідні: СПД Ходак М.В. (підпис); СПД Баличик Г.М. (підпис); - стягнуто з відповідача на користь позивача 25?639,84 грн. суми основної заборгованості за договором, 100?136 грн. 36 коп. неустойки та 2515,52 грн. судового збору; -в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням Господарського суду Львівської області від 09.09.2014 у справі № 914/2355/14, ФОП Баличик Г.М. оскаржила його в апеляційному порядку, надіславши 20.12.2021 на адресу Західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, до якої долучила лише копію свідоцтва про право на заняття адвокатської діяльністю та ордер, виданий її представнику.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Західного апеляційного господарського суду від 22.12.2021 апеляційну скаргу у справі № 914/2355/14 передано на розгляд колегії суддів в складі головуючої судді Орищин Г.В., суддів Галушко Н.А. та Желіка М.Б.

З огляду на сплив значного строку з моменту ухвалення оскаржуваного рішення, ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 28.12.2021 відкладено вирішення питання про відкриття апеляційного провадження та витребувано матеріали справи №914/2355/14 із Господарського суду Львівської області.

18.01.2022 до Західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи та клопотання від скаржника про поновлення строків на подання апеляційної скарги.

В своєму клопотанні про поновлення строку на подання апеляційної скарги скаржниця покликається на наступне:

- про судові засідання у даній справі відповідачці не було відомо, копії судового рішення вона не отримувала;

- в період часу з 28.03.2014 по 22.10.2021 відповідачка не проживала в Україні за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки разом з чоловіком ( ОСОБА_3 , який проходив лікування) знаходилися на території Російської Федерації;

- довіреність від 23.05.2014, яка видана від імені відповідачки і копія якої наявна у матеріалах даної справи (а.с. 85, т.1), була підроблена, з приводу чого ОСОБА_2 звернулася із відповідною заявою до правоохоронних органів;

- про судовий наказ, виданий в межах даної справи, ОСОБА_2 довідалася 10.12.2021, після ознайомлення із матеріалами зведеного виконавчого провадження. Після цього вона звернулася до місцевого господарського суду із заявою про ознайомлення із матеріалами даної справи, за результатами якого їй стало відомо про зміст оскаржуваного рішення.

На підтвердження того, що у заявлений період ОСОБА_2 не проживала за адресою: АДРЕСА_1 , до клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вона додала наступні докази: копію закордонного паспорта відповідачки із відмітками про перетин кордону; акти ЛКП Хуторівка № 800, № 801 від 08.12.2021; заяву мешканців житлового будинку від 21.12.2021; заяви ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 03.02.2022 було визнано неповажними причини пропуску строку на подання апеляційної скарги ФОП Яковенко Н.М.; вказану апеляційну скаргу залишено без руху; запропоновано апелянтці усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки шляхом подання документально підтвердженого клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги із зазначенням інших (додаткових) причин пропуску такого строку та доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі та доказів направлення апеляційної скарги з додатками іншій стороні у справі (опис вкладення).

Вказана ухвала мотивована наступним:

1) при вивченні апеляційної скарги судом встановлено, що в додатках ні до апеляційної скарги, ні до клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду, скаржницею не було долучено доказів сплати судового збору і надіслання копії апеляційної скарги позивачу;

2) рішення Господарського суду Львівської області у даній справі було ухвалене 09.09.2014, тобто більше, ніж сім років тому, при цьому, процесуальний закон, чинний на момент ухвалення оскаржуваного рішення (ст. 93 ГПК України), встановлював 10-ти денний строк на оскарження такого рішення суду, який починав свій перебіг з дня його оголошення, а у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення з дня підписання повного тексту рішення. Із врахуванням вказаної обставини, а також положень ст. 13, 42, 261 ГПК України, суд зазначив, що апелянтка, обґрунтовуючи подане у 2022 році клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення від 2014 року, зобов`язана належним чином довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу для поновлення пропущеного процесуального строку; докази, подані нею в обґрунтування такого клопотання, повинні беззаперечно підтверджувати ті обставини, на які вона покликається, та не викликати сумнівів у суду;

3) скаржниця не довела належним чином того, що їй було невідомо про існування судового процесу у даній справі та про ухвалене рішення, а також тієї обставини, що у період 2014-2021 років вона не проживала на території України, оскільки:

- з матеріалів даної судової справи вбачається, що суд першої інстанції повідомляв відповідачку про судовий розгляд у справі №914/2355/14 згідно адреси, відомості про яку містились в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с. 81-82, т.1);

- в матеріалах даної справи міститься клопотання про відкладення розгляду справи, підписане представником відповідачки ОСОБА_6 (а.с. 84, т.1), який діяв на підставі письмової довіреності від 23.05.2014, яка містить підпис та відбиток печатки відповідачки (а.с. 85, т.1). Крім того, відповідно до відмітки на звороті судового рішення від 09.09.2014 (а.с. 150, т.1), вказаний представник отримав копію судового рішення у даній справі 16.09.2014. Вказане свідчить про обізнаність відповідачки із існуванням спору у даній справі та результатом його вирішення. Щодо доводів відповідачки про підробленість довіреності від 09.09.2014 суд зазначив, що такі є голослівними та не обґрунтовані жодними доказами;

- надані відповідачкою документи належним чином не підтверджують факту її відсутності на території України з 2014 по 2021 роки та не доводять того, що в цей період ФОП Баличик Г.М. не проживала за адресою: АДРЕСА_1 . Зокрема, із копії закордонного паспорта відповідачки неможливо встановити період її відсутності на території України;

- на підтвердження факту лікування свого чоловіка на території Російської Федерації, ОСОБА_2 додала до свого клопотання документи про надання медичних послуг, які датовані 2020-2021 роками. Більше того, факт лікування чоловіка відповідачки за межами території України не свідчить про те, що сама відповідачка у той час перебувала також за межами України.

16.02.2022 ФОП Баличик Г.М. подала до суду клопотання, яке обґрунтоване необхідністю виконання вимог ухвали Західного апеляційного господарського суду від 03.02.2022.

До вказаного клопотання скаржниця долучила роздруківку банківської квитанції №КАМ1-612К-0СМС-РЕ98 від 16.02.2022 на суму 3773,28 грн про сплату судового збору за подання апеляційної скарги та докази направлення апеляційної скарги ФОП Ходак М.В.

Також до свого клопотання скаржниця долучила більш якісні копії раніше поданих доказів: - копію закордонного паспорта ОСОБА_2 ; - копію бланка повідомлення про прибуття іноземного громадянина або особи без громадянства в місце перебування, яка стосується прибуття ОСОБА_7 на територію Російської Федерації 23.09.2021.

У клопотанні скаржниця навела наступні доводи стосовно наявності інших (додаткових) підстав для поновлення провадження у справі:

1) про судові засідання у даній справі їй не було відомо, копії судового рішення вона не отримувала. Довіреність від 23.05.2014 видана не ОСОБА_2 , а невідомою особою Баличик Марією Михайлівною. Крім того, наявна копія довіреності не засвідчена у встановленому порядку, що вказує на недопустимість врахування судом цього доказу при наданні оцінки обставин даної справи. Скаржниці не відомо, хто такий ОСОБА_6 , а відмітка про отримання ним копії рішення у даній справі містить виправлення невідомого характеру;

2) ОСОБА_2 стало відомо про зміст рішення у даній справі після її ознайомлення із матеріалами справи, яке відбулося у 20 грудня 2021 року (а.с. 221, т.2). Саме з цього моменту слід відраховувати строк на апеляційне оскарження;

3) скаржниця повторно наголосила на тому, що у період з 28.03.2014 по 22.10.2021 вона разом із своїм чоловіком перебувала на території Російської Федерації. З метою виконання вимог ухвали суду від 03.02.2021, її представником адвокатом Лукою Т.М. подано адвокатські запити до уповноважених органів Російської Федерації з метою отримання інформації щодо перебування Баличик Г.М. на міграційному обліку на території Російської Федерації. У зв`язку із наведеним скаржниця просила продовжити процесуальні строки, визначені судом в ухвалі суду від 03.02.2022.

Дослідивши доводи та докази, наведені відповідачкою у клопотанні про поновлення строку на подання апеляційної скарги, поданому вдруге, суд зазначає наступне:

Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Частина друга вказаної статті наділяє учасника справи безумовним правом на поновлення пропущеного процесуального строку на подання апеляційної скарги у разі якщо, учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, оскаржить його протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до вказаної статті, строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу

Згідно ч. 2 ст. 261 ГПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Як було зазначено вище, Господарський суд Львівської області ухвалив судове рішення у даній справі в судовому засіданні 09.09.2014. Вступну та резолютивну частини рішення вказаного рішення було проголошено за участю представника позивача, а повний текст вказаного рішення було складено і підписано 15.09.2014.

Процесуальний закон, чинний на момент ухвалення оскаржуваного рішення (ст. 93 ГПК України), встановлював 10-ти денний строк на оскарження рішення суду першої інстанції, який обраховувався з дня його оголошення, а у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення з дня підписання повного тексту рішення.

Апеляційну скаргу у даній справі ФОП Баличик Г.М. подала 20.12.2021, тобто, із пропуском строку на оскарження судового рішення більше, ніж на сім років.

При вирішенні процесуальних питань, пов`язаних із подальшим рухом апеляційної скарги відповідачки, застосуванню підлягає процесуальний закон, чинний станом на момент вчинення судом відповідної процесуальної дії. Отже, суд констатує, що оскільки апеляційну скаргу у даній справі було подано з пропуском річного строку, передбаченого ч. 2 ст. 261 ГПК України, вказане свідчить про те, що єдиною підставою для поновлення скаржниці відповідного строку, є факт її неповідомлення про розгляд даної справи. У своєму клопотанні про поновлення строку відповідачка покликається саме на цю обставину.

Згідно з ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Рябих проти Росії).

В контексті вищенаведеного, колегія суддів наголошує, що настільки значний та суттєвий пропуск відповідачкою строку на апеляційне оскарження рішення суду у даній справі (сім років), вимагає від неї наведення настільки ж суттєвих та незаперечних аргументів, які би підтверджували факт її неповідомлення про розгляд даної справи.

У повторно поданому клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення від 09.09.2014 відповідачка повторно послалась на те, що вона не видавала довіреність від 23.05.2014, яка наявна у матеріалах даної справи (а.с. 85, т.1). Саме ця довіреність вказує на те, що Завада Т.Р. як представник відповідачки, був обізнаний про даний судовий процес та отримав копію рішення у даній справі.

При цьому, відповідачка звернула увагу на те, що у тексті довіреності зазначено про її видачу невідомою особою Баличик Марією Михайлівною. Дослідивши вказану довіреність, колегія суддів констатує, що у першому реченні довіреності дійсно зазначено про те, що її видавником є Баличик Марія Михайлівна.

Однак, вказане суд вважає явною опискою, оскільки: - у довіреності зазначено ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , який належить Баличик Галині Михайлівні (наявний у матеріалах справи); - вказана довіреність підписана від імені ОСОБА_2 та містить відбиток печатки ФОП Баличик Г.М.

Твердження скаржниці про наявність виправлень у відмітці про отримання ОСОБА_6 копії рішення у даній справі (а.с. 150, т.1; зворот) не спростовує того, що відповідна відмітка дійсно зроблена ОСОБА_6 , ця відмітка містить його підпис та дату отримання.

Доводи відповідачки про підробленість довіреності від 09.09.2014 надалі залишились голослівними та не обґрунтованими жодними доказами. Такі бездоказові твердження відповідачки не можуть бути покладені в основу рішення суду про поновлення строку на подання апеляційної скарги, який було пропущено більше, ніж на 7 років.

Як вже було встановлено судом апеляційної інстанції, з матеріалів даної справи вбачається, що суд першої інстанції повідомляв відповідачку про судовий розгляд у справі №914/2355/14 згідно адреси, відомості про яку містились в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с. 81-82, т.1). Процедура судових повідомлень відповідала чинним на той момент нормам ст. 64 та 87 ГПК України.

Так, про судовий процес у даній справі скаржниця була повідомлена місцевим господарським судом в ухвалах від 04.07.2014 (а.с. 1-3, 5-7, т.1), від 15.07.2014 (а.с. 58-60, т.1), від 26.08.2014 (а.с. 75-77, т.1).

Той факт, що відповідні поштові конверти повертались від відповідачки на адресу суду першої інстанції за закінченням терміну зберігання, не спростовує вищенаведеного висновку колегії суддів про належність повідомлення відповідачки, яке було здійснено судом.

При цьому, як було зазначено вище, колегія суддів враховує факт обізнаності представника відповідачки про даний судовий процес та, додатково, звертає увагу на те, що у Єдиному державному реєстрі судових рішень у порядку, встановленому Законом України Про доступ до судових рішень, було оприлюднено усі ухвали суду першої інстанції, а також, 18.09.2014, повний текст рішення.

Стосовно доводів скаржниці про те, що вона у період з 28.03.2014 по 22.10.2021 разом із своїм чоловіком перебувала на території Російської Федерації, суд повторно зазначає про те, що надані відповідачкою документи належним чином не підтверджують цієї обставини.

Так, у копії закордонного паспорта відповідачки містяться численні відмітки про перетин нею прикордонних контрольно-пропускних пунктів у Російській Федерації та Грузії у період 2015, 2016, 2017, 2018 та 2019 років. При цьому із наданих копій окремих сторінок паспорта неможливо встановити дати перетину нею кордону України. Також колегія суддів звертає увагу на те, що датою видачі закордонного паспорту є 26.01.2015, а кодове позначення уповноваженого органу, що видав паспорт (4601), свідчить про те, що свій закордонний паспорт ОСОБА_2 отримувала на території України, а саме, у м.Львові (https://dmsu.gov.ua/services/code.html).

Колегія суддів повторно відхиляє доводи відповідачки про лікування її чоловіка на території Російської Федерації, оскільки додані відповідачкою документи про надання медичних послуг датовані лише 2020-2021 роками, а факт лікування її чоловіка за межами території України не свідчить про те, що сама відповідачка у той час перебувала також за межами України. З цих же підстав колегія суддів не враховує покликань відповідачки на бланк повідомлення про прибуття іноземного громадянина або особи без громадянства в місце перебування, яка підтверджує факт прибуття та реєстрації на території Російської Федерації лише ОСОБА_7 , який мав місце 23.09.2021.

Також, колегія суддів вказує на те, що запитувана адвокатом Лукою Т.М. інформація від уповноважених органів Російської Федерації щодо перебування ОСОБА_2 на міграційному обліку на території Російської Федерації не є допустимим доказом у розумінні ст. 77 ГПК України, який би міг підтвердити факт перебування фізичної особи за межами території України. Таким доказом є оформлена встановленим чином інформація від Державної прикордонної служби України про перетин особою державного кордону України. Однак, відповідачка такої інформації суду не надала. Вказане виключає можливість задоволення клопотання відповідачки про продовження процесуальних строків, визначених судом в ухвалі від 03.02.2022.

Колегія суддів відхиляє покликання скаржниці на відсутність засвідчувальної відмітки на копії довіреності від 23.05.2014, виданої Баличик Г.М. своїм представникам Заваді Т.Р. та Жиравецькому Т.М.

Відсутність відповідної засвідчувальної відмітки, з огляду на сукупність інших доказів, які містяться у даній справі, жодним чином не свідчить про те, що відповідачка не була повідомлена про даний судовий розгляд, що, у розумінні ст. 262 ГПК України, їй слід було довести для поновлення пропущеного строку на подання апеляційної скарги.

Більше того, як вже зазначав суд, відповідачка, з огляду на суттєвий пропуск такого строку, повинна була надати суду суттєві та незаперечні аргументи, підтверджені відповідними доказами. Сама лише відсутність засвідчувальної відмітки на довіреності, не може вважатись таким. У цьому контексті, твердження відповідачки про її необізнаність про даний судовий розгляд не є вірогідними у розумінні ст. 79 ГПК України.

Отже, твердження відповідачки про те, що лише у листопаді 2021 року їй стало відомо про існування судового спору у даній справі, а у грудні 2021 року про зміст оскаржуваного рішення, не можуть бути покладені в основу рішення суду апеляційної інстанції про поновлення їй процесуального строку на подання апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 3 ст. 260 ГПК України, апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 256 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до ч. 4 вказаної статті, якщо вказані особою підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 261 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 261 ГПК України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Відповідно до ч.4 вказаної статті, копія ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження надсилається учасникам справи. Скаржнику надсилається копія ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження разом з апеляційною скаргою та доданими до скарги матеріалами. Копія апеляційної скарги залишається в суді апеляційної інстанції.

З урахуванням викладеного, колегія суддів зазначає, що слід відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою фізичної особи підприємця Баличик Галини Михайлівни на рішення Господарського суду Львівської області від 09.09.2014 у справі №914/2355/14, а саму скаргу повернути скаржниці.

Керуючись статтями 234, 260, 261 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

1. Визнати неповажними причини пропуску строку на подання апеляційної скарги, що зазначені фізичною особою - підприємцем Баличик Г.М. у клопотанні від 10.02.2022.

2. Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою фізичної особи - підприємця Баличик Г.М. на рішення Господарського суду Львівської області від 09.09.2014 у справі №914/2355/14.

3. Апеляційну скаргу повернути фізичній особі підприємцю Баличик Г.М.

4. Копію ухвали надіслати учасникам справи, а фізичній особі підприємцю Баличик Г.М. - копію ухвали разом з оригіналом апеляційної скарги з додатками, всього на 6 арк.

5. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20-ти днів відповідно до ст. 287, 288 ГПК України.

Головуюча суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б. Желік