ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" лютого 2022 р. Справа№ 910/9672/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Тарасенко К.В.

Шаптали Є.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "НІСА"

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2021

у справі № 910/9672/21 (суддя Балац С.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "НІСА"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "КОРУМ СОРС"

про стягнення 44 031,93 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "НІСА" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "КОРУМ СОРС" про стягнення 44 031,93 грн.

Позовні вимоги мотивовані наявністю підстав для стягнення з відповідача 26 313,83 грн - 3 % річних та 17 718,10 грн. - інфляційних втрат, у зв`язку з невиконанням рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2019 у справі № 910/7726/19.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.09.2021 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не подано до суду копії позовної заяви та копії заяв про зменшення/збільшення позовних вимог у справі № 910/7726/19, що в свою чергу за висновком місцевого господарського суду, виключає можливість встановити періоди заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача сум у справі № 910/7726/19 та обґрунтованість заявлених до стягнення сум 3 % річних та інфляційних втрат у даному спорі.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "НІСА" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2021 у справі №910/9672/21 повністю та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів

В обґрунтування наведеної позиції, викладеної у апеляційній скарзі позивач зазначає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, не з`ясовано обставин, що мають значення для справи.

Узагальнені доводи апеляційної скарги позивача зводяться до того, що місцевий господарський суд неправомірно відмовив у задоволенні позовної заяви, зазначаючи на те, що без позовної заяви та копії заяв про зменшення/збільшення позовних вимог у справі №910/7726/19, неможливо встановити періоди заявлених позивачем позовних вимог у справі №910/9672/21.

В свою чергу позивач вказує на те, що роблячи розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат по справі №910/9672/21, останній керувався судовим рішення по справі №910/7726/19.

Також позивач, зауважує на тому, що на момент розгляду даної справи, судове рішення у справі №910/7726/19 набрало законної сили, та обставини, які були встановлені під час розгляду справи №910/7726/19 не підлягають доказуванню в межах даної справи, зокрема:

- сума заборгованості, розмір якої вставлено судом першої інстанції від 29.11.2019 по справі №910/7726/19 та яка становить 961 667,72 грн;

- встановлення дати періоду розрахунку, адже 08.10.2019 від позивача по справі №910/7726/19 до суду першої інстанції було подано заяву про зміну позовних вимог, в якій позивачем було змінено розміри ціни позову та додано новий розрахунок сум, що стягується з відповідача;

- обставини щодо прострочення виконання зобов`язання зі сторони відповідача.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу та узагальнення його доводів

Заперечуючи проти доводів викладених у апеляційній скарзі, відповідач наголошує на тому, що позивач протягом розгляду Господарським судом міста Києва справи №910/7726/19 неодноразово користувався правом щодо збільшення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України.

Враховуючи, що відповідачем 11.09.2020 було повністю здійснено повне погашення заборгованості згідно наказом Господарського суду міста Києва від 28.11.2019 у справі №910/7726/19, відповідач стверджує, що у нього відсутній обов`язок перед позивачем щодо сплати інфляційних втрат та 3 % річних у справі № 910/9672/21.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2022 у справі № 910/9672/21 призначено повторний автоматизований розподіл, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 910/9672/21 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "НІСА" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2021 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді: Тарасенко К.В., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.02.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "НІСА" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2021 у справі №910/9672/21. Апеляційний перегляд оскаржуваного рішення вирішено здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд апеляційної скарги здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ніса" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Корум Сорс" про стягнення 2 023 521,48 грн суми основного боргу та 637 682,61 грн штрафних санкцій.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 28.11.2019 у справі № 910/7726/19, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.07.2020, позов задоволено повністю. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Корум Сорс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ніса" 961 667,72 грн основної заборгованості, 847 790,53 грн штрафних санкцій та 27 144,66 грн витрат по сплаті судового збору. Вирішено повернути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ніса" 12 912,18 грн надмірно сплаченого судового збору.

В подальшому, вказана заборгованість повністю була погашена Товариством з обмеженою відповідальністю "Корум Сорс" 11.09.2020, про що сторонами не заперечується.

Враховуючи тривале невиконання відповідачем рішення Господарського суду м. Києва від 28.11.2019 у справі № 910/7726/19 позивач звернувся до суду першої інстанції із позовними вимогами про стягнення з відповідача 26 313,83 грн - 3 % річних та 17 718,10 грн - інфляційних втрат за період з 09.10.2019 по 11.09.2020.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.09.2021 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

В силу вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, вивчивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого судового рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню з наступних підстав.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів не погоджується з висновками місцевого господарського суду, зважаючи на наступне.

Предметом спору у цій справі є застосування до відповідача відповідальності, встановленої чинним законодавством, за невиконанням рішення Господарського суду м. Києва від 28.11.2019 у справі №910/7726/19 у вигляді стягнення 3 % річних та інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (п. 3 ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 Цивільного кодексу України).

Враховуючи, що рішенням Господарського суду м. Києва від 28.11.2019 у справі № 910/7726/19, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.07.2020 було встановлено розмір наявної заборгованості відповідача перед позивачем, а в силу положень ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, факт наявності у відповідачів заборгованості перед позивачем має преюдиційне значення у розгляді даної справи та не підлягає доказуванню.

За змістом ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Окрім цього, оскільки інфляційні втрати пов`язані з інфляційними процесами в державі та за своєю природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненнями грошових коштів, а три проценти річних - платою за користування коштами, що не були своєчасно сплачені боржником, то ні три проценти річних, ні індекс інфляції не можна розцінювати як заходи відповідальності за порушення зобов`язань.

Колегія суддів також зазначає, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц викладено правову позицію стосовно того, що оскільки ст. 625 Цивільного кодексу України розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 Цивільного кодексу України, приписи розділу І книги 5 Цивільного кодексу України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 Цивільного кодексу України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 Цивільного кодексу України).

Отже, за висновком Великої Палати Верховного Суду у зазначеній справі, у ст. 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Також, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 зазначила, що приписи ст. 625 Цивільного кодексу України поширюються на всі види грошових зобов`язань та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01.06.2016 у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Окрім цього, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, зокрема, і факту наявності боргу, встановленого рішенням суду (висновки, викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 926/263/17 та від 03.09.2018 р. у справі № 910/5811/16).

За таких обставин, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

При цьому, право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України).

В силу вимог ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем нараховано відповідачу 3% річних за період з 09.10.2019 по 11.09.2020 у розмірі 26 313,83 грн та інфляційних втрат за цей самий період у розмірі 17 718,10 грн. Зазначені розрахунки здійснені позивачем виключно з урахуванням сум заборгованості, визначених рішенням Господарського суду міста Києва від 28.11.2019 у справі № 910/7726/19.

Розрахунок вказаних сум перевірений судом апеляційної інстанції, відповідає обставинам справи, умовам правовідносин, що склалися між сторонами, та вищевикладеним нормам законодавства України.

Підсумовуючи вище викладене, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про те, що позовні вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, у зв`язку з невиконанням рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2019 у справі № 910/7726/19 не підлягають задоволенню.

За встановлених апеляційним судом обставин справи рішення місцевого господарського суду, яке прийняте при невідповідності висновків суду обставинам справи, призвело до порушення норм матеріального права, внаслідок чого підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.

Наведені в апеляційній скарзі доводи є документально обґрунтованими та такими, що неналежним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді даної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: не з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Висновки за результатами апеляційної скарги

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права, крім того не з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, не відповідають обставинам справи, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Судові витрати

У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 277, 281 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "НІСА" задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2021 у справі № 910/9672/21 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції:

"Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КОРУМ СОРС" (02122, місто Київ, вулиця Магнітогорська, будинок 1А; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "НІСА" (03151, місто Київ, вулиця Молодогвардійська, будинок 28А; ) 3 % річних у розмірі 26 313,83 грн (двадцять шість тисяч триста тринадцять грн 83 коп.), інфляційних втрат у розмірі 17 718,10 грн (сімнадцять тисяч сімсот вісімнадцять грн 10 коп.) та витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2270,00 грн (дві тисячі двісті сімдесят грн 00 коп.)"

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КОРУМ СОРС" (02122, місто Київ, вулиця Магнітогорська, будинок 1А; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "НІСА" (03151, місто Київ, вулиця Молодогвардійська, будинок 28А; ) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3405,00 грн (три тисячі чотириста п`ять грн 00 коп).

Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.

Матеріали справи № 910/9672/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 289 ГПК України.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді К.В. Тарасенко

Є.Ю. Шаптала