ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2022 р.м. ХарківСправа № 922/4895/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Погорелової О.В

при секретарі судового засідання Федоровій К.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Полімерелектро", м. Тернопіль
до Акціонерного товариства "Завод "Електроважмаш", м. Харків
про стягнення 431947,32 грн.
за участю представників учасників справи:

позивача - Веприк Т.М.

відповідача - Бакулін А.С.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Полімерелектро", звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Акціонерного товариства "Завод "Електроважмаш", відповідач, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором №231/26-20 від 10.11.2020 у розмірі 431947,32 грн., з яких: 402000,00 грн. сума основного боргу, 8074,11 грн. інфляційні втрати, 1773,21 грн. один процент річних та 20100,00 грн. пеня. Позов обґрунтований неналежним виконанням відповідачем умов вказаного договору щодо повної та своєчасної оплати поставленого товару. Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 14.12.2021 позовна заява була прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

04.01.2022 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він вимогу щодо стягнення основної заборгованості у розмірі 402000,00 грн. залишає на розсуд суду; стягнення пені та 1% річних просить зменшити на 80 %, тобто до 4374,64 грн.; вимогу щодо стягнення втрат від інфляції залишає на розсуд суду; просить здійснити розподіл судових витрат, відповідно до розміру задоволених позовних вимог.

У судовому засіданні 15.02.2022 представник позивача підтримав позов у повному обсязі та просив суд його задовольнити.

Присутній у судовому засіданні 15.02.2022 представник відповідача підтримав клопотання про зменшення розміру пені та річних відсотків на 80%, викладене у відзиві на позовну заяву, та просив суд його задовольнити.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками справи докази, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, суд встановив наступне.

10 листопада 2020 року між Державним підприємством Завод Електроважмаш (замовник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Полімерелектро" (постачальник, позивач) був укладений договір №231/26-20 (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого, постачальник зобов`язується поставити продукцію у власність замовника ванна ковпакова з катодом в комплекті з технічною документацією, в кількості, асортименті та ціні згідно зі специфікацією (додаток № 1), відповідної вимогам технічного завдання (додаток №2) та креслень (додаток №3), а замовник зобов`язується прийняти від постачальника продукцію та оплатити її в порядку, передбаченому цим договором.

За п. 1.2. договору, найменування, номенклатура, кількість та ціна за одиницю продукції, а також код і назва, відповідно до Національного класифікатора України ДК 021:2015 "Єдиний закупівельний словник", затверджений наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 23.12.2015 N1749 зазначається у специфікації (додаток N 1), яка є невід`ємною частиною договору.

Згідно п. 1.3. договору, постачальник зобов`язується здійснити силами своїх фахівців авторський нагляд монтажних робіт, пусконалагоджувальні роботи, випробування та запуск продукції в експлуатацію, поставленої згідно з п. 1.1. цього договору, у відповідності з керівництвом по експлуатації.

Замовлення на поставку продукції повинно бути оформлено замовником у формі листа, який включає в себе найменування, кількість, ціну та термін поставки продукції, (п. 1.4. договору).

Відповідно до п. 2.1. договору, постачальник здійснює поставку продукції замовнику протягом 150 календарних днів з моменту направлення письмового листа/замовлення замовника, згідно п. 1.4. договору.

Згідно з п. 2.2. договору датою поставки продукції вважається дата передачі продукції на склад ДП "Завод "Електроважмаш" за адресою: м. Харків, пр. Московський, 299 (місце розвантаження), з одночасною відміткою уповноваженим представником замовника видаткової та товарно-транспортної накладних. З цього моменту право власності на продукцію переходить до замовника.

Дострокова поставка продукції допускається тільки з письмової згоди заявника. Продукція відправляється одночасно і в повному обсязі (п. 2.3. договору).

Згідно п. 2.11 договору, постачальник виконує силами своїх фахівців авторський нагляд монтажних робіт, проводить пусконалагоджувальні роботи, випробування та запуск продукції в експлуатацію, постановленої згідно з п.1.1 цього договору, протягом 15 (п`ятнадцяти) робочих днів з дати отримання продукції замовником.

Відповідно до п. 3.1 договору, загальна вартість цього договору складає 402000,00 грн.

Згідно п. 4.1 договору замовник здійснює оплату у розмірі 100% вартості продукції, що складає 402000,00 грн. протягом 30(тридцяти) календарних днів з моменту поставки і приймання обладнання за якістю і кількістю, проведення монтажу, підписання приймально-здавального акту, проведення пусконалагоджувальних робіт та проведення тестових випробувань.

За п. 5.3 договору постачальник зобов`язаний провести авторський нагляд монтажних робіт, пусконалагоджувальні роботи, випробування та запуск продукції в експлуатацію; забезпечити поставку продукції в строки, передбачені цим договором; забезпечити поставку продукції належної якості; письмово повідомляти замовника про зміни статусу платника податків, в засновницьких документах, юридичної та/або фактичної адреси та інше протягом 3 календарних днів з моменту, коли такі зміни відбулися.

Відповідно до п. 14.1 цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2021.

У специфікації (додаток №1) сторони визначили кількість, асортимент та ціну продукції, а саме: поставці замовнику підлягає ванна ковпакова з катодом у кількості 2 шт., загальною вартістю 402 000,00 грн. з ПДВ. У цій специфікації сторони визначили також комплектацію продукції та перелік технічної документації з експлуатації.

19 листопада 2020 року ДП "Завод "Електроважмаш" направило на електронну скриньку позивача скановану копію листа за №261/1354, яким повідомило ТОВ "Полімерелектро" про необхідність поставки ванни ковпакової з катодом, в кількості 2 шт. згідно умов договору.

10 березня 2021 року ТОВ "Полімерелектро", на виконання вищевказаного листа/замовлення, повідомило ДП "Завод "Електроважмаш" про готовність до відвантаження продукції та направлення спеціалістів для проведення авторського нагляду монтажних робіт, пусконалагоджувальних робіт, випробування та запуску продукції в експлуатацію.

16 березня 2021 року ДП "Завод "Електроважмаш" у відповідь на лист ТОВ "Полімерелектро" від 10.03.2021, направило на електронну скриньку позивача скановану копію листа за №261-22/277 від 16.03.2021, яким повідомило про можливість прийняття обладнання згідно умов договору не раніше квітня 2021 року (по причині перебування працівників у простої у зв`язку з карантинними заходами зумовленими СОVID-19).

24 березня 2021 року ДП "Завод "Електроважмаш" направило на електронну скриньку позивача скановану копію листа за №261-22/310, яким повідомило ТОВ "Полімерелектро" про готовність прийняття обладнання (ванна ковпакова з катодом - 2 од.) 05-08 квітня 2021 року.

З огляду на наведене, 02 квітня 2021 року ТОВ "Полімерелектро" на умовах договору було поставлено ДП "Завод "Електроважмаш" ванни ковпакові з катодом (2 шт.) на загальну суму 402000,00 грн. з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною №РН-0000158 від 02.04.2021 та товарно-транспортною накладною №000009 від 02.04.2021. Від імені ДП "Завод "Електроважмаш" продукцію було отримано завідувачем відділення Устиновим І.І. за довіреністю №107 від 01.04.2021, про що свідчать його підписи на накладних. За результатами вищенаведеної поставки, позивач на виконання приписів Податкового кодексу та п. 10.8 договору також склав та зареєстрував податкову накладу за №5 від 02.04.2021.

Оскільки умовами договору (п.п. 1.4, 2.11, 5.3), окрім обов`язку постачальника поставити продукцію, передбачено також обов`язки провести авторський нагляд монтажних робіт, пусконалагоджувальні роботи, випробування та запуск продукції в експлуатацію, сторонами, за результатами вчинення постачальником вищезазначених дій, 27 травня 2021 року складено та підписано акт прийому-здачі ванни ковпакової з катодом до договору №231/26-20 від 10.11.2020. Із зазначеного акту випливає, що постачальник здав, а замовник прийняв відповідно до вимог договору №231/26-20 від 10.11.2020 ванну ковпакову з катодом в комплекті з технічною документацією, в кількості, асортименті та ціні згідно зі специфікацією (додаток №1), відповідної вимогам: технічного завдання (додаток №2) та креслень (додаток №3). Згідно п.п. 1.3., 2.11, 5.3 вищевказаного договору, постачальником виконані: авторський нагляд монтажних робіт, пусконалагоджувальні роботи, випробування та запуск продукції в експлуатацію в повному обсязі. Ванни ковпакові з катодом в кількості 2 шт. - прийняті в експлуатацію. Сторони претензій одна до одної не мають. Таким чином, позивач 27 травня 2021 року виконав перед відповідачем свої обов`язки згідно договору по поставці продукції у повному обсязі.

Згідно п. 4.1. договору, оплата замовником продукції повинна була бути здійснена у термін до 29.06.2021 включно (останній день 30 денного строку від 27.05.2021 припадає на 26.06.2021 (субота), 26-28.06.2021 - вихідні і святкові дні, отже перший робочий день 29.06.2021). Відповідно, 30.06.2021 є датою початку прострочення боржника.

Проте, у передбачені пунктом 4.1 договору та законодавством строки, тобто до 29.06.2021 включно, відповідач поставленої продукції не оплатив, чим порушив виконання свого грошового зобов`язання в сумі 402 000,00 грн.

Про необхідність оплати поставленої продукції позивач неодноразово повідомляв відповідача, зокрема, листами за №31 від 14.07.2021, №38 від 30.07.2021, які залишились без реагування.

15 вересня 2021 року між позивачем та відповідачем укладено угоду до договору про заміну сторони правонаступником.

Пунктом 1 угоди передбачено, що у зв`язку з реорганізацією Державного підприємства Завод Електроважмаш () в Акціонерне товариство Завод Електроважмаш (), сторони домовились, що усі права та обов`язки замовника за договором №231/26-20 від 10.11.2020 перейшли до АТ Завод Електроважмаш з 27 серпня 2021 року.

Згідно п. 2 угоди, з моменту набрання нею чинності, зобов`язання сторін, що виникли з договору поставки продовжують виконуватись у тому ж порядку, як вони мали б виконуватися, якщо реорганізація Замовника не відбулася або не відбувалася.

Листом за №47 від 28.09.2021 ТОВ "Полімерелектро" у черговий раз направило АТ Завод Електроважмаш претензію про необхідність оплати поставленої продукції. Проте, незважаючи на неодноразові звернення позивача, АТ Завод Електроважмаш оплати товару не здійснило.

На даний час сума заборгованості відповідача перед позивачем за поставлений згідно договору товар складає 402 000,00 грн., у т.ч. ПДВ 67 000,00 грн.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до статті 11 ЦК України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 174 ГК України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Приписами ч. 2 ст. 628 ЦК України встановлено, що сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є змішаним договором, оскільки містить в собі елементи як договору поставки, так і договору підряду.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. До окремих видів договорів підряду, встановлених параграфами 2 - 4 цієї глави, положення цього параграфа застосовуються, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про ці види договорів.

Частиною 4 ст. 882 ЦК України передбачено, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформлюється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Згідно із ч. 1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 ЦК України відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Станом на момент розгляду справи, відповідач вказану заборгованість не сплатив та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу. Враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобов`язання з оплати поставленого товару на суму 402000,00 грн., а позовні вимоги в цій частині визнаються судом обґрунтованими, підтвердженими доданими до матеріалів справи доказами та такими, що підлягають до задоволення.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 8074,11 грн. інфляційних втрат, 1773,21 грн. 1% річних та 20100,00 грн. пені суд зазначає наступне.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно із пунктом 4 статті 231 Господарського кодексу України у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

У пункті 10.1. спірного договору визначено, що сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов`язань, передбачених цим договором згідно вимог чинного законодавства України. Пунктом 10.5 договору передбачено, що за порушення строку остаточного розрахунку, передбачених цим договором, постачальник має право пред`явити замовнику вимогу про сплату пені у розмірі 0,1% від суми простроченої оплати за кожен день прострочення, але не більше 5% від несплаченої суми. Пунктом 10.6. договору встановлено, що за порушення строків оплати продукції, передбачених цим договором, постачальник має право вимагати оплату 1 % річних та індексу інфляційних витрат.

Перевіривши правильність нарахування позивачем пені, відсотків річних та втрат від інфляції, суд дійшов висновку, що дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства України, здійснено позивачем арифметично вірно, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача 20100,00 грн. пені, 1773,21 грн. 1% річних та 8074,11 грн. втрат від інфляції суд визнає обґрунтованими.

Разом з тим, відповідачем у справі заявлене клопотання про зменшення розміру річних та пені на 80%. В обґрунтування клопотання відповідач вказує на те, що відповідач є виробником комплектного електрообладнання для залізничного та міського електротранспорту, а саме електродвигунів та тепловозних генераторів, питома вага яких складає понад 70% в загальній структурі запланованого виробництва країни, відповідач виконує замовлення на відповідних ринках різних країн світу. 29.12.2018 Постановою уряду Російської Федерації від 29.12.2018 №1716-83 Про заходи з реалізації Указу Президента РФ від 22.10.2018 №592 введено заборону на ввезення до РФ товарів, країною походження або країною відправлення яких є Україна або які переміщуються через територію України, згідно відповідного переліку, до якого у тому числі включено товари за кодом ТН ЗЕД ЭАЕС 8501 - двигуни та генератори електричні. На сьогоднішній момент, відповідач з об`єктивних причин не може самостійно здійснити швидке переорієнтування ринку збуту існуючого запланованого обсягу тягового виробництва на нових замовників. Відповідач не отримує ані бюджетного фінансування, ані будь-яких дотацій чи преференцій. У зв`язку із тяжкої економічною ситуацією, яка склалася не тільки у галузі важкого машинобудування, але й у всій державі, відповідачем було запроваджено низку операційних заходів, основною метою яких є збереження робочих місць, додержання соціальних гарантій працівників та своєчасного наповнення бюджету держави. ДП Завод Електроважмаш внесено до переліку об`єктів державної власності, що підлягають приватизації у 2017-2020 роках. Наказом Фонду державного майна України №777 від 08.06.2018 було прийнято рішення про приватизацію ДП Завод Електроважмаш. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16.01.2019 №36-р затверджено перелік об`єктів великої приватизації державної власності (зі змінами внесеними 03.03.2020), відповідно до якого ДП Завод Електроважмаш включено до цього переліку. Зазначене розпорядження Кабінету Міністрів України є актом, для якого не встановлений кінцевий строк його дії, тобто розпорядження від 16.01.2019 №36-р залишається актуальним і у 2021 році. Також розпорядженням Кабінету Міністрів України від 17.11.2021 №1443-р Акціонерне товариство Завод Електроважмаш, в якості повного правонаступника прав та обов`язків Державного підприємства Завод Електроважмаш було внесено до даного переліку. Таким чином, накладення стягнення надмірних сум штрафних санкцій, значно зменшує вартість підприємства, що в результаті приватизації завдасть збитків державі в наслідок недоотримання реальної вартості підприємства. У даному випадку, кожного разу коли стягуються надмірні штрафні санкції, це впливає на ділову репутацію боржника, що зумовить погіршення економічного стану боржника під час проведення процедури приватизації державного майна і призведе до економічних наслідків у вигляді упущеної вигоди для Держави України. Підприємство не могло вчасно здійснювати розрахунки з позивачем, оскільки з грудня 2019 року по сьогоднішній день існує заборгованість по заробітній платі, яка станом на 22.07.2021 склала 14,7 млн. грн., а станом на 06.12.2021 - 66,4 млн. грн. Негативним чином на підприємство відповідача впливає така надзвичайна подія, як епідеміологічна ситуація через поширення гострої респіраторної хвороби COVІD-19, спричиненою короновірусом SaRs-Co-V-2. Через надтяжкий епідеміологічний стан на підприємстві АТ Завод Електроважмаш були винесені накази про встановлення на підприємстві неповного робочого тижня, неповного робочого дня та накази про простій на підприємстві. Майже весь 2021 рік АТ "Завод "Електроважмаш" не здійснював повноцінну господарську діяльність. У 2022 році у зв`язку з тим що наказ №309 від 24.07.2020 продовжує діяти повноцінна господарська діяльність не відновлена. Стягнення на користь позивача втрат від інфляції у розмірі 8 074,11 грн. певною мірою компенсує знецінення несплачених відповідачем коштів, а тому при зменшенні розміру штрафних санкцій позивач не зазнає значних негативних наслідків для свого фінансового стану.

Розглядаючи вказане клопотання відповідача суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

При цьому, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд об`єктивно оцінює, чи є даний випадок винятком, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

В даній нормі під "іншими учасниками господарських відносин" слід розуміти третіх осіб, які не беруть участь в правовідносинах між боржником та кредитором, проте, наприклад, пов`язані з кредитором договірними відносинами. Отже, якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Норми матеріального права, а саме ст. 233 ГК України, яка цілком кореспондується із ч.3 ст. 551 ЦК України встановлює, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду. В чинному законодавстві України відсутній перелік таких виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Судом при цьому враховуються фактичні обставини справи та надається оцінка наявним доказам, якими заявник обґрунтовує свої заперечення.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Отже, враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку щодо доцільності зменшення розміру заявлених штрафних санкцій у вигляді пені та відсотків річних, що підлягають до стягнення з відповідача, до 50% від заявленої позивачем суми. Таке зменшення суд вважає оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін.

Аналогічна правова позиція суду знайшла своє відображення у постанові Верховного Суду України від 04.11.2015 у справі № 6-1120цс15, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 703/1181/16-ц, від 20.03.2019 у справі № 761/26293/16-ц, постановах Верховного Суду від 20.06.2019 у справі №916/2283/18, від 12.06.2019 у справі №904/4085/18 та у справах №№ 924/1089/17, 903/827/17, 925/1587/17.

Отже, клопотання відповідача про зменшення розміру пені та відсотків річних на 80% суд задовольняє частково, зменшує розмір заявлених до стягнення пені та річних на 50% та з відповідача підлягає стягненню пеня за несвоєчасну оплату поставленої продукції у розмірі 10050,00 грн. та 1% річних у розмірі 886,61 грн.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України). Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача - 402000,00 грн. основного боргу; 10050,00 грн. пені, 886,61 процентів річних та 8074,11 грн. інфляційних втрат. В решті позовних вимог суд відмовляє.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати з оплати судового збору покладаються на відповідача..

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 525, 526, 530, 610-612, 625, 692, 712, 837 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 73, 74, 76-79, 91, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Завод "Електроважмаш" (61089, м. Харків, пр. Московський, 299, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Полімерелектро" (46027, м. Тернопіль, вул. Лук`яновича, 34, ) - 402000,00 грн. заборгованості за договором №231/26-20 від 10.11.2020; 8074,11 грн. інфляційних втрат, 886,61 грн. 1% річних; 10050,00 грн. пені та 6479,21 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову - відмовити.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст.ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Полімерелектро" (46027, м. Тернопіль, вул. Лук`яновича, 34, ).

Відповідач - Акціонерне товариство "Завод "Електроважмаш" (61089, м. Харків, пр. Московський, 299, ).

Повне рішення підписано 21 лютого 2022 року.

Суддя О.В. Погорелова