РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.02.2022Справа № 910/14095/21
Суддя Господарського суду міста Києва Спичак О.М., за участю секретаря судового засідання Тарасюк І.М., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Гансо Компані»

до 1. Публічного акціонерного товариства «Український Професійний Банк»

2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста»

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів:

1. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

2. приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мурська Наталія Василівна

3. Товариство з обмеженою відповідальністю «Держзакупівлі.Онлайн»

про визнання недійсними відкритих торгів, визнання недійсним протоколу електронного аукціону, визнання недійсними договорів

Представники учасників справи:

від позивача: Пустовіт О.Ю.;

від відповідача 1: Кустова Т.В.;

від відповідача 2: Лісовський С.В.;

від третьої особи 1: Кустова Т.В.;

від третьої особи 2: не з`явився;

від третьої особи 3: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

30.08.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Гансо Компані» з вимогами до Публічного акціонерного товариства «Український Професійний Банк» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» про визнання недійсними відкритих торгів, визнання недійсним протоколу електронного аукціону, визнання недійсними договорів.

В обґрунтування позовних вимог позивач, посилаючись на норми ст. 228 Цивільного кодексу України, вказує, що відповідачем 1 неправомірно включено до пулу власного активу, що був реалізований на відкритих торгах (аукціоні) із використанням електронної торгової системи для проведення електронного аукціону, що відбулися 30.03.2020, та який було оформлено протоколом електронного аукціону № UA-EA-2020-03-19-000019-b від 30.03.2020, внаслідок чого між Публічним акціонерним товариством «Український професійний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» було укладено Договір № 81 та Договір № 81/1, що на переконання позивача порушує його охоронювані законом права та інтереси.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.09.2021 відкрито провадження у справі №910/14095/21, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мурську Наталію Василівну, підготовче засідання призначено на 06.10.2021, встановлено учасникам справи строк для подання заяв по суті справи.

06.10.2021 відповідачем 2 подано клопотання про зупинення провадження у справі до набранням законної сили судовим рішенням у справі №910/17954/20.

06.10.2021 до Господарського суду міста Києва від відповідача 2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти задоволення позову з тих підстав, що Публічне акціонерне товариство «Український Професійний Банк» володіло правами вимоги до позичальників за кредитними договорами та договором іпотеки, а тому могло відступити такі права відповідачу 2. Крім того, за твердженням відповідача 2, позивачем не доведено порушення публічного порядку під час проведення аукціону, з огляду на що посилання позивача на підставу позову у даній справі на норми ст. 228 Цивільного кодексу України є необґрунтованим.

У підготовчому засіданні 06.10.2021 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення підготовчого засідання на 03.11.2021.

26.10.2021 від відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву, який суд долучив до матеріалів справи.

26.10.2021 до Господарського суду міста Києва від третьої особи 1 надійшли письмові пояснення, які суд долучив до матеріалів справи.

03.11.2021 позивачем подано заперечення на клопотання про зупинення провадження у справі.

У підготовчому засіданні 03.11.2021 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та відкладення підготовчого засідання на 17.11.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.11.2021 залучено до участі у справі третю особу 3, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - Товариство з обмеженою відповідальністю «Держзакупівлі.Онлайн».

11.11.2021 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив.

У підготовчому засіданні 17.11.2021 судом було відмовлено у задоволенні клопотання відповідача 2 про зупинення провадження у справі; постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення підготовчого засідання на 15.12.2021.

У підготовчому засіданні 15.12.2021 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення підготовчого засідання на 12.01.2022.

У підготовчому засіданні 12.01.2022 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 09.02.2022.

У судовому засіданні 09.02.2022 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення судового засідання на 16.02.2022.

Представник позивача у судовому засіданні 16.02.2022 надав усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представники відповідача 1, відповідача 2 та третьої особи 1 у судовому засіданні 16.02.2022 надали усні пояснення по справі, проти задоволення позову заперечили.

Представники третьої особи 2 та третьої особи 3 у судове засідання 16.02.2022 не з`явились, про призначене судове засідання повідомлялись в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

У судовому засіданні 16.02.2022 судом було закінчено розгляд справи по суті та оголошено вступну і резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

03.12.2007 між Відкритим акціонерним товариством «Український Професійний Банк» (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю підприємством з іноземними інвестиціями «ІТ Інвест» (позичальник) укладено Договір №888 про надання кредиту, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит на суму 34050000,00 грн терміном до 22.11.2010 для поповнення обігових коштів; плата за користування кредитом становить 18,5% річних; позичальник зобов`язаний повернути одержаний кредит в строк у відповідності до п. 1.1 договору та сплатити нараховані проценти.

25.12.2007 між Відкритим акціонерним товариством «Український Професійний Банк» (банк) та Відкритим акціонерним товариством «Експериментально-механічний завод» (позичальник) укладено Договір №967 про надання кредиту, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит на суму 40400000,00 грн терміном до 22.11.2010 для поповнення обігових коштів; плата за користування кредитом становить 18,5% річних; позичальник зобов`язаний повернути одержаний кредит в строк у відповідності до п. 1.1 договору та сплатити нараховані проценти.

В подальшому до вказаних кредитних договорів вносились зміни та доповнення, якими, зокрема, змінювалась процента ставка за користування кредитом та строк користування кредитом.

25.12.2007 між Відкритим акціонерним товариством «Український Професійний Банк» (іпотекодержатель) та Відкритим акціонерним товариством «Експериментально-механічний завод» (іпотекодавець), яке також виступає майновим поручителем Товариства з обмеженою відповідальністю підприємством з іноземними інвестиціями «ІТ Інвест» (позичальник), укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лавренюк С.М., зареєстрований в реєстрі за №949, предметом якого є надання іпотекодавцем в іпотеку майна, зазначеного у п. 6 договору, в забезпечення виконання своїх зобов`язань, а також зобов`язань позичальника перед іпотекодержателем.

Відповідно до п. 2 Іпотечного договору №949 від 25.12.2007 за цим договором забезпечується 1) виконання зобов`язань іпотекодавця відповідно до Договору про надання кредиту №967 від 25.12.2007 та 2) виконання позичальником зобов`язань відповідно до Договору про відкриття кредитної лінії №888 від 03.12.2007.

У п. 6 Іпотечного договору №949 від 25.12.2007 зазначено, що в забезпечення виконання зобов`язань іпотекодавця та позичальника за кредитними договорами іпотекодавець надав в іпотеку наступне нерухоме майно: майновий комплекс, загальною площею 28223,10 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Будіндустрії, буд. 6, до складу якого входять: - адміністративно-побутовий корпус (літера А), загальною площею 1643,70 кв.м., - цех баштових кранів (літера б) загальною площею 3833,70 кв.м., - механо-складальнй цех, заготовочний цех, цех ремонту екскаваторів, адміністративно-господарські приміщення (літера В), загальною площею 11361,00 к.м., - виробничий корпус (літера Г), загальною площею 9805,80 кв.м., - киснева станція, приміщення балонів кисневої рампи, навіс кисневий станції (літера д), загальною площею 81,40 к.в.м; - будинок РОУ (літера Е), загальною площею 125,50 кв.м.; - очисні споруди, споруди для зливних і виробничих каналізацій (літера З), загальною площею 26,70 кв.м.; - блок-пост заводської готовності (літера И), загальною площею 3,10 кв.м.; - заготовче відділення, столярний цех, склад матеріалів (літера К), загальною площею 1227,20 кв.м.; - склад шихти, блок кімната (літера Л), загальною площею 115,00 кв.м.

Загальними зборами учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Гансо Компані», проведених 15.05.2018 (протокол №1), вирішено створити Товариства з обмеженою відповідальністю «Гансо Компані».

За актом приймання-передачі від 16.05.2018 ОСОБА_1 передав Товариству з обмеженою відповідальністю «Гансо Компані» в якості вкладу до статутного капіталу майно - майновий комплекс загальною площею 28223,10 кв.м., за адресою: м. Київ, вул. Будіндустрії, 6.

Відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (долучені сторонами до матеріалів справи), 17.05.2018 відбулась державна реєстрація права власності на вказаний майновий комплекс за Товариством з обмеженою відповідальністю «Гансо Компані» (підстава виникнення права власності - акт приймання-передачі нерухомого майна від 16.05.2018, складений між позивачем та ОСОБА_1 , протокол №1 від 15.05.2019).

30.03.2020 були проведені відкриті торги (аукціон) з продажу активів Публічного акціонерного товариства «Український Професійний Банк», а саме пулу активів, що складається з права вимоги та інших майнових прав за кредитними договорами, що укладені з суб`єктами господарювання та фізичними особами, частина з яких знаходяться в заставі Національного банк України (лот GL16N717120).

Переможцем вказаних торгів визнано Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста», що підтверджується протоколом електронного аукціону UA-EA-2020-03-19-000019-b від 30.03.2020.

27.04.2020 між Публічним акціонерним товариством «Український професійний банк» (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» (новий кредитор) укладено Договір №81 про відступлення прав вимоги за кредитними договорами, договорами поруки, договорами застави та договорами іпотеки суб`єктів господарювання (посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В., зареєстрований в реєстрі за №618), відповідно до умов якого банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів, зазначених у Додатку №1 до цього договору (боржники), включаючи права вимоги до правонаступників боржників, або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)) та/або договорами поруки та/або договорами іпотеки (іпотечними договорами) та/або договорами застави та/або договорами та/або контрактами та/або, з урахуванням всіх змін, доповнень і додатків до них, згідно з Реєстром у Додатку №1 (основні договори), а новий кредитор сплачує банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначеними цим договором.

У п. 2 Договору №81 від 27.04.2020 зазначено, що за цим договором новий кредитор в день укладення цього договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання банком у повному обсязі коштів, відповідно до п. 4 договору, набуває усі права кредитора за основними договорами.

Відповідно до п. 4 Договору №81 від 27.04.2020 за відступлення прав вимоги за основними договорами, а також за продаж майнових прав за Договором №81/1 від 27.04.2020 новий кредитор сплачує банку 2496405,57 грн. Ціна договору сплачена банку у повному обсязі до моменту набуття чинності цим договором відповідно до п. 14 цього договору на підставі протоколу, сформованого за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких став новий кредитор.

Як вбачається з Додатку №1 до Договору №81 від 27.04.2020 (Реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами), новий кредитор набув права вимоги, зокрема, до Відкритого акціонерного товариства «Експериментально-механічний завод» за Договором про надання кредиту №967 від 25.12.2007 на суму 130890341,61 грн (заборгованість за кредитом станом на 27.04.2020 - 40310000,00 грн, заборгованість за процентами станом на 27.04.2020 - 90580341,61 грн) та до Товариства з обмеженою відповідальністю підприємством з іноземними інвестиціями «ІТ Інвест» за Договором №888 про надання кредиту від 03.12.2007 на суму 110221690,65 грн (заборгованість за кредитом станом на 27.04.2020 - 33960000,00 грн, заборгованість за процентами станом на 27.04.2020 - 76311690,65 грн).

27.04.2020 між Публічним акціонерним товариством «Український професійний банк» (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» (покупець) укладено Договір №81/1 купівлі-продажу майнових прав за кредитними договорами, договорами поруки, договорами застави та договорами іпотеки суб`єктів господарювання (посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В., зареєстрований в реєстрі за №619), відповідно до умов якого продавець передає у власність покупцю, а покупець приймає у власність майнові права, які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому та які включають:

- право оскаржувати як у судовому, так і в позасудовому порядку припинення, ліквідацію позичальників, заставодавців, іпотекодавців та майнових поручителів (поручителів), зазначених у Додатку №1 до цього договору (боржники), які є (були) боржниками за правами вимоги, договорами, наведеними у Додатку №1, з урахуванням всіх змін, доповнень і додатків до них, та/або на інших підставах, наведених у Додатку №1;

- право звернення до правонаступників, спадкоємців боржників та органів місцевого самоврядування в межах повноважень власника прав вимоги;

- права кредитора за правами вимоги (зокрема, права вимоги застосування наслідків недійсності правочинів, вимоги з отримання коштів від реалізації заставного та іншого майна, вимоги, які випливають з розірвання та/або визнання недійсним договорів та/або визнання нікчемними договорів, права, які випливають із судових справ, в тому числі справ про банкрутство, виконавчих проваджень, в тому числі щодо майна, яке не було реалізоване на торгах та підлягатиме передачі стягувачу в погашення боргу після укладення цього договору, права, які випливають з мирових угод, договорів з арбітражними керуючими, охоронними організаціями, права участі в колегіальних органах, в тому числі в комітеті кредиторів, тощо), які виникнуть в майбутньому у разі скасування реєстрації припинення/ліквідації боржників;

- право набути у власність гроші та/або майно на підставах, що пов`язані із здійсненням продавцем кредитних операцій, укладенням відповідних договорів та фактичною видачею грошових коштів;

- право отримання грошових коштів/відшкодування внаслідок порушення вимог закону при здійсненні господарської діяльності, вчинення кримінального порушення;

- інші права, що пов`язані або випливають із прав вимоги (майнові права).

Відповідно до п. 1.2 Договору №81/1 від 27.04.2020 покупець сплачує продавцю за майнові права грошові кошти (плату) у розмірі та у порядку, визначеними цим договором.

Майнові права вважаються переданими покупцю з моменту підписання цього договору (п. 1.3 Договору №81/1 від 27.04.2020).

Як вбачається з Додатку №1 до Договору №81/1 від 27.04.2020 (Реєстр договорів, майнові права за якими відступаються, та боржників за такими договорами, новий кредитор (покупець) набув права вимоги, визначені Договором №81/1 від 27.04.2020, зокрема до Відкритого акціонерного товариства «Експериментально-механічний завод» Договором за Іпотечним договором №949 від 25.12.2007, яким забезпечувалось виконання зобов`язань за Договором про надання кредиту №967 від 25.12.2007 та Договором №888 про надання кредиту від 03.12.2007.

Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 15.10.2020 відбулась державна реєстрація права власності на майновий комплекс загальною площею 28223,10 кв.м., за адресою: м. Київ, вул. Будіндустрії, 6 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» (підстава для державної реєстрації - дублікат іпотечного договору №1929, виданий 08.05.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лавренюк С.М.; рішення суду у справі №910/14571/17 від 15.11.2017; повідомлення від 21.08.2020 Публічного акціонерного товариства «Український Професійний Банк»; повідомлення від 24.09.2015 Публічного акціонерного товариства «Український Професійний Банк»).

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує на те, що будучи учасником судових справ та враховуючи обізнаність банку з рішеннями судів, які були прийняті не на користь банку (справи №№911/3892/15, 910/22726/15, 911/3875/15, 911/3885/15, 910/22539/15, 910/22563/15, 910/22736/15, 910/22746/15, 910/22730/15, 910/22721/15, 910/14751/17, 911/3880/15, 911/3886/15, 910/24605/15, 911/3878/15, 910/13850/18, 910/22336/15, 755/7502/16-ц, 755/7957/16-ц, 911/571/19), банк проводить аукціон, де єдиним учасником є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста», яке стає переможцем торгів на підставі укладених договорів купівлі-продажу майнових прав здійснило реєстрацію права власності на нерухоме майно, належне позивачу. При цьому, відповідачі розуміли, що своїми діями порушують порядок, визначений Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про судоустрій та статус суддів», Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тощо. Банк навмисно присвоїв майно, що не належить банку, з метою продажу такого майна на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» та отримання за це грошових коштів.

Наразі ж судами розглядаються справи №910/8644/20, №910/9351/20, де оскаржуються проведені банком торги та в межах яких встановлені обставини про безпідставність включення банком до лоту майнових прав за рядом договорів.

Неправомірне включення банком до пулу активів та продаж на аукціоні майна, що належить третім особам, призвело до незаконного привласнення банком майна третіх осіб, реалізації майна на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста», незаконного позбавлення реальних власників їх майна, завдання збитків власникам майна в сумі вартості майна та збитків у зв`язку з неможливістю користуватися цим майном та витрат, пов`язаних із зверненням до суду за захистом своїх прав.

На думку позивача, є достатньо підстав вважати, що дії відповідачів щодо формування пулу, проведення аукціону та укладення за його результатами договорів купівлі-продажу прав вимоги були свідомо спрямовані на незаконне заволодіння майном юридичних та фізичних осіб, в тому числі і майном позивача, що є порушенням публічного порядку, що суперечить інтересам держави і суспільства.

Позивач зазначає, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства мета вчинення правочину щодо проведення банком аукціону з продажу прав вимоги та його наслідки, що полягали у тому, щоб свідомо порушити встановлений Конституцією України (ст. 41), ст. 1 Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Законом України «Про судоустрій і статус суддів» (ст. 13), Цивільним кодексом України (ст.ст. 321,656), Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (ст.ст. 50, 51) порядок непорушності права приватної власності, принцип правової визначеності, як елемента верховенства права, обов`язковості виконання судових рішень, належність продавцю на праві власності товару, формування ліквідаційної маси банку та організація продажу активів (майна) банку, що як наслідок призвело до незаконного привласнення Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» прав вимог.

За таких обставин, посилаючись на норми ст. 228 Цивільного кодексу України та вказуючи, що аукціон з продажу прав вимоги порушує публічний порядок, а отже є нікчемним, позивач просить суд:

1) визнати недійсними відкриті торги (аукціон) із використанням електронної торгової системи для проведення електронного аукціону, що відбулися 30.03.2020, з реалізації лоту GL16N717120 (ідентифікатор аукціону UA-EA-2020-03-19-000019-b);

2) визнати недійсним протоколом електронного аукціону UA-EA-2020-03-19-000019-b від 30.03.2020, складений за результатами проведених відкритих торгів (аукціону) із використанням електронної торгової системи для проведення електронного аукціону від 30.03.2020 з реалізації лоту GL16N717120;

3) визнати недійсними з моменту укладення Договір №81 про відступлення прав вимоги за кредитними договорами, договорами поруки, договорами застави та договорами іпотеки суб`єктів господарювання, посвідчений Мурською Н.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №618, укладений між Публічним акціонерним товариством «Український Професійний Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» за результати проведених відкритих торгів (аукціону) GL16N717120, оформлених протоколом електронного аукціону UA-EA-2020-03-19-000019-b від 30.03.2020;

4) визнати недійсними з моменту укладення Договір №81/1 купівлі-продажу майнових прав за кредитними договорами, договорами поруки, договорами застави та договорами іпотеки суб`єктів господарювання, посвідчений Мурською Н.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №619, укладений між Публічним акціонерним товариством «Український Професійний Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» за результати проведених відкритих торгів (аукціону) GL16N717120, оформлених протоколом електронного аукціону UA-EA-2020-03-19-000019-b від 30.03.2020.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідачі вказують на те, що Публічне акціонерне товариство «Український Професійний Банк» володіло правами вимоги до позичальників за кредитними договорами та договором іпотеки, а тому могло відступити такі права відповідачу 2. Крім того, позивачем не доведено порушення публічного порядку під час проведення аукціону, з огляду на що посилання позивача на підставу позову у даній справі на норми ст. 228 Цивільного кодексу України є необґрунтованим.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним.

Правові наслідки недійсності правочину визначені статтею 216 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 216 Цивільного кодексу України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно з ч. 2 ст. 216 Цивільного кодексу України правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін.

Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою (ч. 5 ст. 216 Цивільного кодексу України).

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача (відповідачів), стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Предмет повинен мати правовий характер і випливати з певних матеріально-правових відносин.

Підстава позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, що тягнуть за собою певні правові наслідки. Поряд із цим, підставу позову становлять фактична й правова підстава. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача (відповідачів). Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача. Правильне встановлення підстави позову визначає межі доказування, є гарантією прав відповідача (відповідачів) на захист проти позову.

Підставою позову у даній справі позивач визначає порушення норм ст. 228 Цивільного кодексу України, у зв`язку з чим в межах розгляду даної справи підлягають юридичній оцінці доводи щодо нікчемності відкритих торгів з продажу лоту GL16N717120, які ґрунтуються на положеннях ч. 2 статті 228 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частин першої та другої статті 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Виділяючи правочин, що порушує публічний порядок, як окремий вид нікчемних правочинів, Цивільний кодекс України виходить зі змісту самої протиправної дії та небезпеки її для інтересів держави і суспільства загалом, а також значимості порушених інтересів внаслідок вчинення такого правочину.

При цьому категорія публічного порядку застосовується не до будь-яких правовідносин у державі, а лише щодо суттєвих основ правопорядку.

З огляду на зазначене, публічний порядок - це публічно-правові відносини, які мають імперативний характер і визначають основи суспільного ладу держави.

Отже, положеннями статті 228 Цивільного кодексу України визначено перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об`єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об`єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об`єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не вважаються такими, що порушують публічний порядок.

При кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України потрібно враховувати вину, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 у справі №910/4932/19.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Необхідною умовою для визнання господарського договору недійсним як такого, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, є наявність наміру хоча б у однієї з сторін щодо настання відповідних наслідків.

Для прийняття рішення зі спору необхідно встановлювати, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення господарського договору, якою із сторін і в якій мірі виконано зобов`язання, а також наявність наміру у кожної із сторін.

Наявність такого наміру у сторін (сторони) означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладуваного договору і суперечність його мети інтересам держави і суспільства та прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків. Намір юридичної особи визначається як намір тієї посадової або іншої фізичної особи, яка підписала договір, маючи на це належні повноваження. За відсутності останніх наявність наміру у юридичної особи не може вважатися встановленою.

Суд зазначає, що ті обставини, на які посилається позивач у позовній заяві, не свідчать про наявність підстав для визнання недійсними торгів та договорів відступлення прав вимоги або про їх нікчемність.

Зокрема, наявність судових спорів (справи №№911/3892/15, 910/22726/15, 911/3875/15, 911/3885/15, 910/22539/15, 910/22563/15, 910/22736/15, 910/22746/15, 910/22730/15, 910/22721/15, 910/14751/17, 911/3880/15, 911/3886/15, 910/24605/15, 911/3878/15, 910/13850/18, 910/22336/15, 755/7502/16-ц, 755/7957/16-ц, 911/571/19) та прийнятих не на користь банку судових рішень на час проведення торгів не може безумовно свідчити як про порушення відповідачами порядку, визначеного Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про судоустрій та статус суддів», Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», так і про усвідомлення відповідачами своїх протиправної поведінки.

Доводи ж позивача про те, що дії відповідачів щодо формування пулу, проведення аукціону та укладення за його результатами договорів купівлі-продажу прав вимоги були свідомо спрямовані на незаконне заволодіння майном юридичних та фізичних осіб, в тому числі і майном позивача, що є порушенням публічного порядку, що суперечить інтересам держави і суспільства, суд також вважає необгрунтованими та не доведеними належними та допустимими доказами.

Оскільки при кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України потрібно враховувати вину, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін, та доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо, однак позивачем не надано суду вищевказаних доказів вини відповідачів (відповідача), яка виражається в намірі порушити публічний порядок шляхом проведення оспорюваних торгів та укладення оспорюваних договорів відступлення прав вимоги, суд вважає доводи позивача про нікчемність торгів та договорів відступлення прав вимоги необгрунтованими припущеннями (ч.ч. 1, 2 ст. 228 Цивільного кодексу України).

Так само суд вважає необгрунтованими доводи позивача стосовно того, що оспорювані торги та договори відступлення прав вимоги не відповідають інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, оскільки необхідною умовою для визнання господарського договору недійсним як такого, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, є наявність наміру хоча б у однієї з сторін щодо настання відповідних наслідків (ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України).

Однак, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета оспорюваних торгів та договорів відступлення прав вимоги, не доведено наявності обставин суперечності їх мети інтересам держави і суспільства.

З огляду на викладені обставини, беручи до уваги, що підставою позову у даній справі позивач визначає норми ст. 228 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку відмовити у позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Гансо Компані» до Публічного акціонерного товариства «Український Професійний Банк» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» про визнання недійсними відкритих торгів, визнання недійсним протоколу електронного аукціону, визнання недійсними договорів.

При цьому, судом встановлено, що у листопаді 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Гансо Компані» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Український Професійний Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Держзакупівлі.Онлайн» про визнання недійсним електронних торгів та їх результатів (справа №910/17954/20).

Позивач у справі №910/17954/20 просив:

- визнати недійсними відкриті торги (аукціон) із використанням електронної торгової системи для проведення електронного аукціону, що відбулися 30.03.2020, з реалізації лоту №: GL16N717120 (ідентифікатор аукціону UA-EA-2020-03-19-000019-b) в частині продажу майнових прав/прав вимоги за Договором про надання кредиту №967 від 25.12.2007 р.. Договором про надання кредиту №888 від 03.12.2007 р.. Іпотечним договором, посвідченим 25.12.2007 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лавренюк С.М. за реєстровим номером 949.

- визнати недійсним з моменту укладення Договір № 81 про відступлення прав вимоги за кредитними договорами, договорами поруки, договорами застави та договорами іпотеки суб`єктів господарювання, посвідчений Мурською Н. В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 618, укладений ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ "УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК" і ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА" за результатами проведених відкритих торгів (аукціону) № GL16N717120, оформлених протоколом електронного аукціону № UA-EA-2020-03-19-000019-b від 30.03.2020 року в частині продажу майнових прав вимоги за Договором про надання кредиту №967 від 25.12.2007 р.. Договором про надання кредиту №888 від 03.12.2007 р.

- визнати недійсним з моменту укладення Договір № 81/1 купівлі-продажу майнових прав за кредитними договорами, договорами поруки, договорами застави та договорами іпотеки суб`єктів господарювання, посвідчений Мурською Н. В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 619, укладений ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ "УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК" і ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА" за результатами проведених відкритих торгів (аукціону) №GL16N717120, оформлених протоколом електронного аукціону № UA-EA-2020-03-19-000019-b від 30.03.2020 року, в частині продажу прав вимоги за Іпотечним договором, посвідченим 25.12.2007 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лавренюк С.М, за реєстровим номером 949.

В обґрунтування позовних вимог, позивач у справі №910/17954/20 посилався на те, що з 17.05.2018 він є власником нерухомого майна - майнового комплексу загальною площею 28223,10 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Будіндустрії, буд. №6 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000) (далі - спірний майновий комплекс) та вважає, що ПАТ "УПБ" неправомірно включило до пулу власного активу, який був реалізований ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" на відкритих торгах (аукціоні), оформлених протоколом №EA-2020-03-19-000019-b від 30.03.2020, права вимоги за кредитними та іпотечними договорами внаслідок чого між ПАТ "УПБ" і ТОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" були укладені договори № 81 та № 81/1, що порушують законні права та інтереси позивача як власника спірного нерухомого комплексу. Вказує на те, що на момент набуття позивачем права власності на спірний майновий комплекс, останній був вільний від будь-яких обтяжень, що підтверджується інформаційними довідками з відповідного реєстру.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.02.2021 у справі №910/17954/20 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Гансо Компані» задоволено повністю.

Задовольняючи позовні вимоги, суд у справі №910/17954/20 виходив з того, що продавши на торгах право вимоги за Іпотечним договором 949, відповідачі порушили права позивача вільно володіти та розпоряджатися своїм майном, оскільки продаж неіснуючого права призвів до позбавлення права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Гансо Компані» на майновий комплекс, розташований по вул. Будіндустрії, 6 в м. Києві, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 09.06.2021 у справі №910/17954/20 рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2021 скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що в даній справі, враховуючи те, що позивач, звертаючись із позовом та заявляючи позовні вимоги про визнання недійсними правочинів, стороною яких він не є, суду, перш за все, треба дослідити підстави виникнення та обставини існування у позивача права власності на спірне нерухоме майно, яке за словами позивача, вибуло з його права власності внаслідок оспорюваних ним договорів, виходячи з того, що сама по собі реєстрація права власності в державному реєстрі не є підставою набуття особою такого права. Так, апеляційний господарський суд зазначив, що матеріали справи не містять жодного із вказаних у статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» документу, на підставі якого за позивачем було зареєстровано право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Із наявних в матеріалах справи витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, вбачається, що право власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Гансо Компані» було зареєстровано на підставі акта приймання-передачі нерухомого майна б/н, виданого 16.05.2018. В той же час, суд апеляційної інстанції зазначив, що стаття 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не містить такої підстави реєстрації права власності як акт приймання-передачі нерухомого майна, виданого самою ж особою, за якою право власності на таке майно реєструється, а позивачем не наведено, якою нормою законодавства передбачена реєстрація права власності на підставі акта приймання-передачі - іншого документу, як це передбачено в п. 14 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» З огляду на викладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що позивачем не доведено порушення його прав власника спірного нерухомого майна оспорюваними ним правочинами, адже не доведено належними та допустимими доказами набуття самого права власності на це майно в тому числі, й на час проведення спірних електронних торгів та укладення оспорюваних ним договорів.

Постановою Верховного Суду від 28.09.2021 постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.06.2021 у справі №910/17954/20 скасовано; справу №910/17954/20 передано на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.

Наразі Північним апеляційним господарським судом здійснюється апеляційний перегляд рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2021 у справі №910/17954/20.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини першої статті 175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною другою статті 175 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Оскільки підстави позову у даній справі та у справі №910/17954/20 відмінні, відсутні підстави для закриття провадження у справі №910/14095/21.

Судом також встановлено, що у червні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Гансо Компані» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» та приватного нотаріуса про витребування майна та скасування рішень (справа №910/9669/21).

Зокрема, позивач у справі №910/9669/21 просив суд:

1) витребувати від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Гансо Компані» нерухоме майно - майновий комплекс, що розташований в місті Києві, по вулиці Будіндустрії, будинок 6 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), загальною площею 28223,10 кв.м, до складу якого входять: адміністративно-побутовий корпус (літ. А) загальною площею 1643,7 кв.м., цех баштових кранів (літ. Б) загальною площею 3833,7 кв.м., механо-складальний цех, заготовчий цех, цех ремонту екскаваторів, адміністративно-господарські приміщення (літ. В) загальною площею 11361,00 кв.м., виробничий корпус (літ. Г) загальною площею 9805,8 кв.м., киснева станція, приміщення балонів кисневої рампи, навіс кисневої станції (літ. Д) загальною площею 81,4 кв.м., будинок РОУ (літ. Е) загальною площею 125,5 кв.м., очисні споруди, споруди для зливних і виробничих каналізацій (літ. З) загальною площею 26,7 кв.м., блок-пост заводської готовності (літ. И) загальною площею 3,10 кв.м., заготовче відділення, столярний цех, склад матеріалів (літ. К) загальною площею 1227,2 кв.м., склад шихти, блок кімната (літ. Л) загальною площею 115,00 кв.м;

2) скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна Максима Анатолійовича, а саме:

- рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 54421899 від 05.10.2020 17:10:55;

- рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 54422313 від 05.10.2020 17:30:04;

- рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 54423577 від 05.10.2020 19:12:42.

- рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 54599126 від 15.10.2020 22:25:04;

- рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 54599147 від 15.10.2020 22:49:37;

- рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 54599162 від 15.10.2020 23:10:42.

Позовні вимоги у справі №910/9669/21 обґрунтовані тим, що між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» відсутні будь-які договірні відносини, що передбачають перехід права власності на спірний майновий комплекс, а також Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» не набуло статусу іпотекодержателя за іпотечним договором № 949 та до нього не перейшло право вимоги за вказаним договором. Відтак, внаслідок укладення договорів про відступлення права вимоги та купівлі-продажу майнових прав, майновий комплекс безпідставно вибув з власності позивача. Враховуючи викладене, позивач у справі №910/9669/21 просив витребувати від відповідача-1 нерухоме майно. Разом із віндикаційним позовом, позивачем було заявлено вимоги про скасування рішень відповідача-2 про реєстрацію іпотеки, про реєстрацію обтяження майнового комплексу та про реєстрацію за ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» права власності на майновий комплекс.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.11.2021 у справі №910/9669/21 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Гансо Компані» задоволено повністю.

Наразі вказане судове рішення переглядається в апеляційному порядку Північним апеляційним господарським судом.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Судовий збір покладається на позивача у зв`язку з відмовою у позові (відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 256 та ст. 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено та підписано 21.02.2022.

Суддя О.М. Спичак