ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2022 р. м.Львів Справа №914/1463/21

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді І.Б. Малех

суддів В.М. Гриців

О.В. Зварич

секретар судового засідання Кришталь М.Б.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дрогобицької міської ради Львівської області, б/н від 14.12.2021 (вх. № апеляційного суду 01-05/4239/21, 01-05/4270/21 від 21.12.2021)

на рішення Господарського суду Львівської області від 11 листопада 2021 року (суддя Фартушок Т.Б., повний текст рішення складено 22.11.2021, м. Львів)

у справі №914/1463/21

за позовом: Дрогобицької міської ради Львівської області, м. Дрогобич, Львівська область

до відповідача: Обслуговуючого кооперативу Газовик (надалі ОК «Газовик»), м. Дрогобич, Львівська область

про стягнення безпідставно збережених коштів орендної плати в сумі 912866,76 грн.

за участю учасників справи:

від позивача: Галамага Н.М. представник;

від відповідача: Коваль О.І. - керівник, Тунський А.Р. представник;

ВСТАНОВИВ:

Дрогобицька міська рада Львівської області звернулася до Господарського суду Львівської області із позовом до ОК «Газовик» про стягнення безпідставно збережених коштів орендної плати в розмірі 912866,76 грн (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог а.с. 103-107).

Рішенням Господарського суду Львівської області від 11.11.2021 у справі № 914/1463/21 в позові відмовлено повністю.

Дане рішення обґрунтоване тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що спірна земельна ділянка площею 4,8392 га кадастровий номер :01:030:0069 є об`єктом цивільних прав в розумінні ст.79-1 ЗК України, що, в свою чергу виключає можливість позивача обчислювати розмір безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за землю, а також не доведено обставини існування на вказаній земельній ділянці належних відповідачу на праві власності об`єктів нерухомого майна.

Не погоджуючись з даним рішенням, Дрогобицька міська рада Львівської області подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано надані нею докази та аргументи, відтак, винесено незаконне рішення, просить його скасувати, прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги повністю. Зокрема, скаржник вважає, що на земельну ділянку кадастровий номер :01:030:0069, яка перебуває в комунальній власності Дрогобицької міської територіальної громади, не обов`язково вносити відомості про реєстрацію речових прав. Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги клопотання відповідача про долучення доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу, оскільки таке клопотання подане за межами строку підготовчого провадження та підлягало залишенню без розгляду на підставі ст. 207 ГПК України.

Представник скаржника в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав повністю.

Представники відповідача в судовому засіданні проти доводів скаржника заперечили, з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу (зареєстрований в канцелярії суду за вх №01-04/218/22 від 13.01.2022), рішення суду першої інстанції вважають законним та обґрунтованим, просять суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Вивчивши апеляційну скаргу, здійснивши оцінку доказів, що містяться в матеріалах справи, заслухавши учасників справи, Західний апеляційний господарський суд встановив таке.

05.09.2017 голова ОК «Газовик» звернувся до Дрогобицької міської ради із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 5,7535га на вул. Самбірській 108/6 для обслуговування території гаражного кооперативу (а.с. 32).

Рішенням Дрогобицької міської ради від 12.04.2018 №1174 «Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянко під об`єктами нерухомого майна», з врахуванням рішенням 15.08.2019 №1889 «Про внесення змін до рішень міської ради», вирішено надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо підведення земельної ділянки орієнтовною площею 57535 кв.м. на вул. Самбірській, 108/6, для колективного гаражного будівництва ОК «Газовик» (О. Коваль); Юридичній та фізичній особам, вказаним у п. 3,4,7,8,9 цього рішення, звернутися до суб`єкта господарювання, що є виконавцем робіт із землеустрою, згідно із законом, для розроблення проектів землеустрою. Розроблення проектів проводити у відповідності до вимог чинного земельного законодавства (а.с. 27, 111-114).

18.11.2019 Відділом містобудування та архітектури ВК Дрогобицької міської ради складено Висновок №708 «Про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для колективного гаражного будівництва», яким погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для колективного гаражного будівництва, та повідомлено, що намічена земельна ділянка на вул. Самбірській, 108/6, територія існуючого гаражного кооперативу, орієнтовною площею 4,8392 га розташована, згідно плану зонування території м. Дрогобича, в комунально-складській зоні - КС-5 - зона передбачена для комунальних та складських підприємств V-го класу шкідливості (санітарно-захисна зона відповідно 50м, допустимі види забудови та іншого використання земельних ділянок - ... об`єкти зберігання автомобілів: гаражі боксового типу, багатоповерхові підземні і наземні гаражі, автостоянки на окремих земельних ділянках), та може використовуватись для колективного гаражного будівництва (код КВЦПЗ-02.06) (а.с. 115-116).

20.01.2020 відповідач звернувся до позивача із заявою про надання згоди на затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 4,8392 га по вул. Самбірській для колективного гаражного будівництва (а.с. 109).

Рішенням Дрогобицької міської ради від 19.03.2020 №2272 «Про затвердження матеріалів проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок під об`єктами нерухомого майна та передачу в оренду земельних ділянок» вирішено затвердити матеріали з виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передати оренду строком на 3 роки земельну ділянку для колективного гаражного будівництва: ОК «Газовик» земельну ділянку площею 48392 кв.м на вул. Самбірській, 108/6, кадастровий номер :01:030:0069, для колективного гаражного будівництва (а.с. 108).

Витягом з технічної документації про нормативно-грошову оцінку земельної ділянки ОК «Газовик» від 19.05.2020 щодо земельної ділянки кадастровий номер :01:030:0000 площею 48392 кв.м. визначено НГО земельної ділянки в розмірі 2273001,28 грн.

Листом від 11.02.2021 позивач повідомив відповідача про призначення засідання комісії по відшкодуванню збитків власникам землі та землекористувачам на 19.02.2021 о 10:00 год та просив скерувати свого представника на таке засідання (а.с. 12).

19.02.2021 Відділом оренди та приватизації комунального майна Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради складено розрахунок збитків у вигляді неотриманої орендної плати, які завдано Дрогобицькій міській раді ОК «Газовик» №9 визначено безпідставно збережені кошти, збережені ОК «Газовик» у вигляді неоплаченої орендної плати за користування земельною ділянкою площею 48392 м.кв. на вул.Самбірській у м.Дрогобичі за період з 01.03.2018 по 28.02.2021 без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї земельної ділянки і які підлягають поверненню Дрогобицькій міській раді в розмірі 1803267,52 грн (а.с. 20-21).

Рішенням Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 16.03.2021 затверджено Акт про визначення безпідставно збережених коштів, які підлягають поверненню власнику землі від 19.02.2021 №4/2-21, які завдав ОК «Газовик», за користування земельною ділянкою площею 48392 м.кв., розташованою за адресою: вул.Самбірська в м.Дрогобичі згідно з додатком (а.с. 13-19).

Додатком №1 до вказаного рішення є Акт про визначення безпідставно збережених коштів, які підлягають поверненню власнику землі від 19.02.2021 №4/2-21, яким комісія по відшкодуванню збитків власникам землі землекористувачам, встановила, що ОК «Газовик» користується земельною ділянкою на території м. Дрогобича, площа ділянки становить 48392 м.кв без оформлення відповідних документів, що посвідчує право на неї та державної реєстрації на неї, що є підставою для стягнення безпідставно збережених коштів у вигляді неоплаченої орендної плати за користування земельною ділянкою площею 48392 м.кв. на вул. Самбірській у м. Дрогобичі за період з 01.03.2018 по 28.02.2021 в розмірі 1 803 267,52 грн.

22.03.2021 позивачем надіслано на адресу відповідача повідомлення про розгляд комісією по визначенню збитків позивача матеріалів про розрахунок нанесених відповідачем збитків внаслідок використання земельної ділянки площею 48392м.кв. на вул. Самбірській у м. Дрогобичі з порушенням вимог законодавства про плату за землю та у 10 денний строк з моменту надходження даного повідомлення розглянути його разом з актом та інформувати про результати відділ оренди та приватизації Дрогобицької міської ради (а.с. 9-10).

У відповідь на повідомлення відповідач листом повідомив позивача, що відповідне питання не може бути розглянуте одноособово, оскільки належить до виключної компетенції загальних зборів членів кооперативу (а.с. 11).

Враховуючи, що відповідач добровільно не сплатив зазначено суму, позивач звернувся до суду із даним позовом про стягнення безпідставно збережених коштів у вигляді неотриманої орендної плати, які завдано Дрогобицькій міській раді за користування ОК «Газовик» земельною ділянкою за період з 17.01.2020 по 18.05.2021, в розмірі 912 866,76 грн.

При винесенні постанови колегія суддів керувалася таким.

Статтею 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов`язана повернути доходи.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Статтею 206 ЗК України установлено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності (пп. 14.1.147 п.14.1 ст.14 ПК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (пп. 14.1.72, пп.14.1.136 п.14.1 ст.14 ПК України).

Землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (п. "в" ч. 1 ст. 96 ЗК України).

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (ч.1 ст.126 ЗК України).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державній реєстрації прав підлягають речові права на нерухоме майно, похідні від права власності: право оренди (суборенди) земельної ділянки.

За змістом ч.1 ст.27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема, укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації; інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Отже, право власності на земельну ділянку виникає після державної реєстрації такого права, яка проводиться державним реєстратором у порядку, передбаченому Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", документів, які підтверджують набуття права власності на земельну ділянку.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 26.08.2021 у справі №910/12464/20.

Частиною 1 ст. 79 ЗК України встановлено, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

За змістом частин 1, 3, 4, 9, 10 статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру; сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі; земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера; земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї; державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

З врахуванням наведеного суд зазначає, що позивачем не доведено належними засобами доказування обставини того, що спірна земельна ділянка площею 4,8392 га кадастровий номер :01:030:0069 є об`єктом цивільних прав в розумінні ст.79-1 ЗК України, оскільки подані позивачем Витяги з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 17.01.2020 №НВ-020 та від 24.02.2020 №НВ-020 підтверджують обставину сформованості земельної ділянки з кадастровим номером :10:030:0069 та внесення відомостей про неї до Державного земельного кадастру в порядку, передбаченому приписами ч.ч.2, 3 ст.79-1 ЗК України (а.с. 37, 117), однак не доводять того, що згадана земельна ділянка є об`єктом цивільних прав, оскільки позивачем не доведено факт державної реєстрації прав на ділянку після реєстрації її в Державному земельному кадастрі в порядку ч.9, 10 ст.79-1 ЗК України.

Більше того, згідно Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 09.07.2021 №265221001 (а.с. 83), в Реєстрах відсутні відомості про реєстрацію прав на земельну ділянку кадастровий номер :10:030:0069, спростовуються доводи позивача про те, що земельна ділянка з кадастровим номером :10:030:0069 є об`єктом цивільних прав, оскільки станом на час формування Інформації (09.07.2021) відомості про державну реєстрацію прав на ділянку з кадастровим номером :10:030:0069 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в порядку ч.9, 10 ст.79-1 ЗК України не внесено.

З врахуванням наведеного суд зазначає, що зазначена обставина виключає можливість обчислювати розмір безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за землю, оскільки об`єктом оренди може бути тільки земельна ділянка як сформований у встановленому законодавством порядку об`єкт цивільних прав. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 05.03.2020 у справі №922/926/19 та від 09.03.2021 у справі №922/1453/20.

Верховним Судом вже сформована стала практика щодо безпідставного стягнення збережених коштів у вигляді орендної плати. Серед іншого, Верховний Суд наголошував, що об`єктом цивільних прав може бути земельна ділянка з моменту її формування та державної реєстрації права власності. Для вирішення спору щодо фактичного користування земельною ділянкою без укладення правовстановлюючих документів та без державної реєстрації прав на неї встановленню підлягають обставини, зокрема, чи є земельна ділянка, за фактичне користування якою міськрада просить стягнути безпідставно збережені кошти, сформованим об`єктом цивільних прав протягом усього періоду, зазначеного у позові.

За приписами ч. 9 ст. 79-1 ЗК України земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Тобто під час розгляду спору про стягнення безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати зазначені положення ст. 79-1 ЗК України не можуть застосовуватися окремо, тільки в частині її формування із присвоєнням кадастрового номеру, оскільки лише після державної реєстрації права власності, така земельна ділянка набуває статусу об`єкта, щодо якого можуть виникнути будь-які цивільні права.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 05.03.2020 у справі №922/926/19 та від 09.03.2021 у справі №922/1453/20.

Як зазначалося вище, згідно із Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 09.07.2021 №265221001 (а.с. 83), в Реєстрах відсутні відомості як щодо реєстрації земельної ділянки кадастровий номер :10:030:0069 як об`єкта цивільних прав, так і наявності на вказаній земельній ділянці об`єктів нерухомого майна, які належать відповідачу чи третім особам.

Тобто, позивачем не доведено, що на спірній земельній ділянці з кадастровим номером :10:030:0069, за не оформлення якої стягуються кошти у вигляді неотриманої орендної плати, знаходиться нерухоме майно відповідача, яке належить йому на праві власності.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 ГПК України).

Таким чином суд зобов`язаній надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Водночас, частини 1,3,4 ст. 13 ГПК України регламентують, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Зважаючи на викладене, за результатами дослідження та оцінки за правилами статті 86 ГПК України зібраних у справі доказів та обставин у сукупності, з урахуванням ст.ст. 2, 13, 14 ГПК України, судом апеляційної інстанції встановлено, що матеріали справи не містять доказів, що земельна ділянка площею 4,8392 га кадастровий номер :01:030:0069 за адресою: м. Дрогобич, вул. Самбірська, 108/6 є об`єктом цивільних прав в розумінні ст.79-1 ЗК України, що, в свою чергу виключає можливість позивача обчислювати розмір безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за землю, а також недоведеність позивачем обставини існування на земельній ділянці з кадастровим номером :10:030:0069 належних відповідачу на праві власності об`єктів нерухомого майна, то суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість та безпідставність заявлених позовних вимог.

Щодо твердження скаржника, що судом першої інстанції було неправомірно стягнуто витрати на професійно правничу допомогу на підставі поданого відповідачем клопотання вже після закриття підготовчого провадження, то колегія суддів зазначає таке.

Згідно п.1 ч.3 ст.123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Приписами ч.1 ст.124 ГПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Позивачем при поданні позовної заяви до господарського суду надано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, згідно якого позивач очікує понести у зв`язку із розглядом справи судові витрати в розмірі 27049,02 грн.

В свою чергу, відповідачем у поданому відзиві на позовну заяву наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 грн. При цьому долучено копії договору про надання правової допомоги №21 від 09.07.2021, укладеного між адвокатом Тунським А.Р. та ОК «Газовик», платіжного доручення №362 від 09.07.2021 про оплату коштів в розмірі 15 000,00 грн та ордеру на надання правничої (правової) допомоги ВС №1085866 від 12.07.2021 (а.с. 80-82, 88-91).

Зі змісту п.1.2 зазначеного договору вбачається, що правова допомога надається в господарській справі №914/1463/21 за позовом Дрогобицької міської ради до ОК «Газовик» про стягнення безпідставно збережених коштів орендної плати.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за надання правової допомоги клієнту. За надання правової допомоги визначеної в п.1.2 договору у суді першої інстанції клієнт сплачує гонорар у розмірі 15000 грн, що вносять на розрахунковий рахунок адвоката не пізніше дати першого судового засідання у цивільній справі визначеній у п.1.2. Розмір гонорару не залежить від результату розгляду справи. За надання правової допомоги в суді апеляційної інстанції розмір гонорару визначається додатковою угодою.

За результатами надання правової допомоги у суді першої інстанції, після постановлення судом рішення, складається акт надання правової допомоги (п.3.2 договору).

Платіжним дорученням №362 від 09.07.2021 клієнтом перераховано адвокату 15 000,00 грн. Призначення платежу: «Оплата за надання правової допомоги згідно договору №21 від 02.07.2021».

Частиною 8 ст. 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.11.2021 представником відповідача подано до суду першої інстанції клопотання про долучення доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 216-222). В якості додатків до клопотання, представником долучено: копія договору про надання правової допомоги №21 від 02.07.2021, платіжне доручення №362 від 09.07.2021 на суму 15 000,00 грн та акт про надання правової допомоги від 10.11.2021, яким підтверджено факт надання правової допомоги обумовленої сторонами у договору №21 від 02.07.2021.

Тобто, відповідачем у відповідності до норм ч.1 ст. 124, ч.8 ст. 129 ГПК України була подана заява про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та подані докази на понесення таких витрат.

Наведеним спростовуються доводи скаржника щодо необхідності залишення клопотання про долучення доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу без розгляду, оскільки таке подане до закінчення судових дебатів у справі, а не як помилково вважає скаржник, після закриття підготовчого провадження.

Також колегія зазначає, що частиною 6 ст. 126 ГПК України визначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Твердження скаржника про те, що у зв`язку з тим, що відповідачем в останньому судовому засіданні були подані докази в обґрунтування розміру понесених ним судових витрат на оплату адвоката, то це відповідно позбавило позивача об`єктивної можливості подати відповідне клопотання про зменшення чи необґрунтованості заявлених до стягнення витрат на професійно правничу допомогу, то колегія суддів вважає їх безпідставними та такими, що не відповідають дійсним матеріалам справи.

Як зазначалося вище, представником відповідача попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 грн було заявлено у відзиві на апеляційну скаргу (а.с. а.с. 80-82).

Докази отримання відзиву та додатків до нього (в т.ч. копії договору про надання правової допомоги №21 від 09.07.2021, платіжного доручення №362 від 09.07.2021 про оплату коштів в розмірі 15 000,00 грн та ордеру на надання правничої (правової) допомоги ВС №1085866 від 12.07.2021) знаходяться в матеріалах справи, згідно яких вбачається, що Дрогобицька міська рада отримала зазначений пакет документів ще 12.07.2021 (а.с. 92).

А відтак, суд апеляційної інстанції вважає, що позивач мав достатньо часу та можливості для підготовки та подання доказів щодо необґрунтованості та неспівмірності заявлених до стягнення судових витрат на послуги адвоката, чи заявити відповідне клопотання про зменшення таки, однак своїм правом не скористався.

Відповідно до позиції Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду, викладену в постановах від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та від 18.12.2019 у справі №910/13731/18, за змістом п.1 ч.2 ст.126, ч.8 ст.129 ГПК України, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

З врахуванням вищенаведеного, оцінивши подані відповідачем докази в підтвердження розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу, місцевий господарський правомірно стягнув з позивача на користь відповідача судових витрат в розмірі 15000 грн для забезпечення належного захисту прав відповідача під час розгляду справи №914/1463/20 Господарським судом Львівської області.

Згідно зі ст. ст. 73,74,77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Однак, апелянтом всупереч вищенаведеним нормам права, не подано доказів, які б спростували факти, викладені в позовній заяві, а доводи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваних рішеннях суду першої інстанції.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Оскільки, апеляційна скарга до задоволення не підлягає, то відповідно понесені судові витрати на сплату судового збору за подання апеляційної скарги залишаються за скаржником.

Керуючись, ст.ст. 129, 236, 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Апеляційну скаргу Дрогобицької міської ради Львівської області, б/н від 14.12.2021 (вх. № апеляційного суду 01-05/4239/21, 01-05/4270/21 від 21.12.2021) залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 11 листопада 2021 року у справі №914/1463/21 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Дрогобицьку міську раду Львівської області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів відповідно до ст.ст. 286 - 289 ГПК України.

5. Матеріали справи №914/1463/21 повернути Господарському суду Львівської області.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст постанови складено 24.02.2022.

Головуючий суддя І.Б. Малех

судді В.М. Гриців

О.В. Зварич