РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.02.2022Справа № 910/20054/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Ярмак О.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) господарську справу

За позовом Комунального підприємства "Головний інформаційно-обчислювальний центр"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Експлуатуюча організація "Голосієво"

про стягнення 841,07 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство "Головний інформаційно-обчислювальний центр" звернулось з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Експлуатуюча організація "Голосієво" про стягнення 612,00 грн основного боргу - заборгованості за надані послуги за актами №333-1415 від 13.01.2018, № 333-3076 від 28.02.2018 по договору № 1862 від 01.04.2008, 161,29 грн інфляційних втрат, 67,78 грн 3% річних.

Господарський суд міста Києва ухвалою суду від 09.12.2021 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі № 910/20054/21 та призначив її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання), надав учасникам справи строк для реалізації процесуальних прав.

Згідно з положеннями ст. 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Судом встановлено факт належного повідомлення сторін про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання. Ухвалу суду про відкриття провадження у справі 09.12.2021 позивач згідно з повідомленням про вручення поштового відправлення за № 996 отримав 20.12.2021, відповідач - 21.12.2021 (поштове повідомлення № 988).

30.12.2021 відповідач засобами поштового зв`язку (відправлено 28.12.2021) подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив, стверджуючи про пропуск позивачем строку позовної давності для звернення із позовом до суду із вимогами про стягнення боргу за Актами №333-1415 від 13.01.2018, № 333-3076 від 28.02.2018 по договору № 1862 від 01.04.2008, у задоволенні позову просив відмовити.

04.01.2022 позивач звернувся до суду із клопотанням про залишення відзиву на позовну заяву без розгляду з огляду на порушення відповідачем процесуальних строків для його подання, та відповідь на відзив, зі змісту якої надав пояснення про звернення із позовом у межах позовної давності.

Відповідач правом на подачу заперечень на відповідь на відзив не скористався.

Розглянувши клопотання позивача про залишення відзиву без розгляду, суд зазначає, що враховуючи отримання відповідачем ухвали суду від 09.12.2021 - 21.12.2021, встановлений судом 15-ти денний строк для надання відзиву на позов відповідно до ст. 165 ГПК України настав 05.01.2022, тому направлення відповідачем відзиву до суду поштою 28.12.2021 (згідно дати поштової квитанції Укрпошти) є процесуальною дією, вчиненою в межах цього строку, тому підстави для залишення відзиву без розгляду відсутні.

Зважаючи на належне повідомлення сторін про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику їх уповноважених представників (без проведення судового засідання) та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

01.04.2018 між КП «Головний інформаційно-обчислювальний центр» (виконавець за договором, позивач) та ТОВ «Експлуатуюча організація «Голосієво» (замовник за договором, відповідачем) був укладений договір на виконання робіт № 1862, за умовами якого замовник доручає та оплачує, а виконавець приймає на себе виконання робіт по наданню та інформаційно-технологічному супроводженню програмного забезпечення виконавця на ПК замовника, відповідно до Додатку № 1 до Договору.

Відповідно до п. 3.1 договору визначено, що місячна вартість робіт, обумовлених даним договором, визначається згідно з додатком № 1 до договору.

Згідно п.3.4 договору, виконані виконавцем роботи оплачуються замовником шляхом безготівкового розрахунку на основі узгодженого сторонами Акта виконаних робіт та по пред`явленню платіжної вимоги-доручення.

Вартість робіт, що обумовлені в Акті виконаних робіт оплачуються замовником протягом одного місяця з дня отримання Акта (п.3.5 договору).

У п.5.1 договору визначено, що термін дії договору встановлено з 01.04.2008 по 31.12.2008. Якщо за місяць до припинення строку дії договору ні одна із сторін не заявила про зміни його умов, він вважається пролонгованим на тих самих умовах на кожний наступний рік (п.5.2).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказав, що у період січень-лютий 2018 року, належним чином виконало взяті за договором перед ТОВ «ЕО «Голосієво» зобов`язання (виконано роботи) та, відповідно, на виконання п. 3.4 договору передало на підписання акти виконаних робіт від 31.01.2018 № 333-1415 на суму 306,00 грн (зі строком оплати до 28.02.2018), від 28.02.2018 № 333-3076 на суму 306,00 грн (зі строком оплати до 31.03.2018) разом із платіжними вимогами для оплати вартості робіт, проте ТОВ «ЕО «Голосієво» у встановлені договором строки не оплатило зазначені акти та не повернуло їх до КП ГІОЦ, не надавши жодних письмових зауважень щодо виконання, у зв`язку із чим позивачем заявлено вимогу про стягнення вартості робіт за вказаними актами на загальну суму 612,00 грн, за прострочення оплати також нараховано 161,29 грн інфляційних втрат, 67,78 грн 3% річних.

Відповідач у відзиві на позовну заяву вказав, що жодних доказів, що підтверджували б надання послуг у спірний період не отримував, заявив про сплив строку позовної давності для звернення з даним позовом.

Розглянувши спір по суд заявлених вимог, суд зазначає таке.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до узгоджених між сторонами умов договору № 1862 від 01.04.2008 позивач, як виконавець робіт, зобов`язався виконати роботи по наданню та інформаційно-технологічному супроводженню програмного забезпечення виконавця на ПК замовника з використанням програмного забезпечення виконавця, результати робіт передаються за Актами виконаних робіт, що є підставою для розрахунків за виконані роботи.

Підставою для здійснення розрахунків між сторонами позивач вказує оформлені та передані для підписання, за його доводами, акти № 333-1415 від 31.01.2018 на суму 306,00 грн, № 333-3076 від 28.02.2018 на суму 306,00 грн по договору, всього на суму 612,00 грн.

Водночас, примірники доданих до позову копій актів № 333-1415 від 31.01.2018 на суму 306,00 грн, № 333-3076 від 28.02.2018 на суму 306,00 грн відповідачем не підписані.

Відповідно до п. 2.3.3 договору узгоджено, що замовник зобов`язаний своєчасно, протягом 5-ти днів з дня отримання, розглядати надані виконавцем на підпис акти виконаних робіт, та відповідно до умов договору, оплачувати вартість виконаних робіт. У разі не отримання від замовника протягом п`яти робочих днів по завершенню кожного календарного місяця письмових зауважень щодо виконання робіт, обумовлених п. 1.1 договору, роботи вважаються виконаними належним чином.

Судом враховано, що відповідно до норм законодавства підрядник не повинен вчиняти жодних дій щодо спонукання замовника до підписання акта виконаних робіт, а має лише констатувати факт відмови замовника від підписання акта.

Однак, для можливості висловлення зауважень та констатації відмови від підписання актів № 333-1415 від 31.01.2018 на суму 306,00 грн, № 333-3076 від 28.02.2018 на суму 306,00 грн, визначальним є факт їх передачі для підписання виконавцем замовнику.

У матеріалах справи відсутні та позивачем на виконання вимог ухвали суду від 09.12.2021 не надано доказів передачі відповідачу для підписання цих актів відповідно до п.2.3.3 договору у будь яких спосіб (нарочно під підпис уповноваженому представнику, письмово засобами поштового/електронного зв`язку та ін.).

Відповідач факт отримання послуг, як і вказаних актів заперечив.

Позивачем іншими засобами доказування не доведено факту виконання робіт на спірну суму, висловлення вимог у встановленому порядку про оплату виконаних робіт за вказаними актами.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено підстав та обставин, покладених в основу позову, тому позовні вимоги про стягнення 612,00 грн основного боргу, та 161,29 грн інфляційних втрат, 67,78 грн 3% річних, як похідні вимоги, задоволенню не підлягають у повному обсязі.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності суд вказує таке.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч. 4 ст. 257 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Водночас пунктом 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» № 10 від 29.05.2013 роз`яснено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш, ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено по суті заявлених вимог, підстави для застосування положення законодавства щодо позовної давності відсутні.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 86, 123, 129, 233, 236-240, 248-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволені позову відмовити.

2. Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст.241 ГПК України та може бути оскаржене в порядку та строки встановлені статтями 256 - 258 ГПК України.

Суддя О.М.Ярмак