ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2022 р. Справа № 924/1255/21

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Субботіної Л.О. за участю секретаря судового засідання Мізика М.А., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "А-Бетон Україна" с. Велика Омеляна Рівненського району Рівненської області

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" м. Нетішин Хмельницької області

про стягнення 777060,47 грн заборгованості, 4805,97 грн 3% річних та 12585,64 грн інфляційних втрат

Представники сторін: не викликались

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Хмельницької області 21.12.2021 надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "А-Бетон Україна" с. Велика Омеляна Рівненської області до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" м. Нетішин Хмельницької області про стягнення 824100,47 грн заборгованості, 4805,97 грн 3% річних та 12585,64 грн інфляційних втрат. В обґрунтування позову позивач зазначає, що відповідно до укладеного між сторонами договору поставки №17509/53-124-01-21-14474 від 28.04.2021 та специфікації №1 позивач здійснив відповідачу поставку товару на загальну суму 1062000,00 грн, що підтверджується видатковими накладними. Однак відповідач в порушення умов договору не у повному обсязі розрахувався за отриманий товар, у зв`язку із чим в останнього на момент звернення позивача до суду утворилась заборгованість в сумі 824100,47 грн. В в`язку з порушенням відповідачем зобов`язань, позивач на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України нарахував 4805,97 грн 3% річних та 12585,64 грн інфляційних втрат.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.12.2021 вказану позовну заяву передано для розгляду судді Субботіній Л.О.

Ухвалою суду від 24.12.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №924/1255/21 в порядку розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено сторонам строк для подачі відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив.

На адресу суду 11.01.2021, в межах строку, встановленого судом, надійшов відзив на позов від 05.01.2022, в якому відповідач просить відмовити в позові у повному обсязі. Вказує, що умовами укладеного між сторонами договору не передбачено обов`язку покупця здійснювати оплату частини товару, якщо товар не поставлений у повному обсязі. Зі змісту п. 5.1 договору вбачається, що обов`язковою умовою для початку перебігу встановленого договором 45-тиденного строку оплати товару є відповідність поставленого товару вимогам договору щодо його кількості. Отже, у разі, коли постачальником поставлено для покупця лише частину товару, яка не відповідає умовам договору щодо кількості товару, передбачений договором строк для оплати товару не розпочинає свого перебігу. Так, у зв`язку з тим, що відповідно до накладних від 21.05.2021, 13.07.2021, 15.07.2021, 25.08.2021, 27.08.2021 та 12.10.2021 постачальник поставив і покупець прийняв частину визначеного договором товару згідно з вказаними видатковими накладними, то передбачений договором строк для оплати вартості товару не розпочав свого перебігу з наступного дня, оскільки кількість поставленого по цих накладних товару не відповідала тій кількості товару, що визначена специфікацією до договору. Звертає увагу, що лише 19.10.2021 згідно з накладною від 19.10.2021 на суму 6497,40 грн постачальник здійснив поставку товару за договором у повному обсязі. Тому ця дата має братись до уваги при обчисленні строку оплати за товар. З огляду на викладене, кінцева дата оплати за договором 03.12.2021. Враховуючи зазначене, позивач у позовній заяві неправильно визначив момент початку перебігу строку оплати та кінцевий строк оплати вартості товарів, поставлених за договором, що спричинило нарахування 3% річних та інфляційних за неправильний період. Також вказує, що відповідач не мав можливості у строк, встановлений договором, повністю здійснити оплату для позивача поставленого товару, у зв`язку з вкрай важким фінансовим становищем, в якому він опинився в умовах законодавчих змін, що відбулися на енергетичному ринку країни. Зауважує, що опинившись в умовах функціонування нового ринку електроенергії, відповідач зазнав значного фінансового навантаження, адже тих грошових коштів, що надходили від продажу електроенергії, було недостатньо для виконання попередніх та поточних договірних зобов`язань з оплати товарів, робіт та послуг. Крім того, значна частина грошових коштів спрямовувалась для оплати невідкладних першочергових платежів в бюджет, забезпечення безпеки в роботі АЕС, а також для проведення позапланових закупівель з метою забезпечення карантинних заходів, запроваджених у відповідача у зв`язку зі складною епідеміологічною ситуацією у світі, спричиненою розповсюдженням поширення коронавірусу СОVID-19. Відтак, відповідач не мав можливості здійснити оплату поставленого позивачем товару у строки, визначені умовами договору, внаслідок дії об`єктивних та незалежних від відповідача обставин, оскільки невиконання прийнятого на себе відповідачем зобов`язання не пов`язано із ризиками господарської діяльності підприємства та не є наслідком його неефективної роботи. Зазначає, що наведені позивачем у позовній заяві розрахунки 3% річних та інфляційних втрат проведено без належного врахування висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19, а також у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19 та від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19. Відповідач звертає увагу, що позивач невірно визначив початок перебігу строку оплати товарів, так як брав до уваги момент поставки частини товарів за договором, а не поставку всього товару, що відповідає вимогам п. 5.1 договору по кількості. При обрахуванні інфляційних втрат позивач проводив нарахування: за період прострочення, починаючи з місяця, у якому мав бути здійснений платіж, а не починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж; за неповний місяць. Отже, як вказує відповідач, позивач здійснив невірні розрахунки 3% річних та інфляційних нарахувань, що призвело до збільшення суми, яку просить стягнути, що є неправомірним. З огляду на викладене, відповідач просить відмовити у позові у повному обсязі.

Крім того, у відзиві на позов відповідач не визнає вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі, оскільки вважає їх безпідставними і необґрунтованими, а їх розмір надмірно завищеним, безпідставним і не підтвердженим належними, допустимими і достатніми доказами, зокрема відсутні докази надання професійної правничої допомоги та її оплати. Звертає увагу, що позивачем в порушення ч. 3 ст. 126 ГПК України не наведено детального опису робіт, що виконані адвокатом, не наведено кількість витраченого часу. Враховуючи характер спірних правовідносин, предмет доказування, обсяги досліджуваних обставин справи та доказів, справа № 924/1255/21 є нескладною, а тому витрати позивача на правову допомогу не відповідають складності цієї справи, є необґрунтованими і надмірно завищеними, а також не є пропорційними до предмета спору за позовом.

Позивач у відповіді на відзив від 18.01.2021, яка надійшла до суду 25.01.2022, вказує, що він здійснював поставку товару декількома партіями, кожна з яких супроводжувалася повним пакетом товаросупровідних документів, які були передані відповідачу. Після отримання кожної окремої партії відповідач здійснював її приймання у встановленому порядку і кожного разу приймав рішення про те чи приймати таку партію товару чи ні. За наслідками аналізу всіх видаткових накладних вбачається, що на жодній із накладних не міститься напису про те, що партія товару є такою, що не відповідає по кількості або якості, а підписи та штампи відповідача в повній мірі свідчать про факт прийняття кожної окремої партії товару та її відповідність умовам договору. Позивач зазначає, що відсутність будь-яких зауважень зі сторони відповідача на адресу позивача в частині порядку поставки, строків, обсягів партій та якості товару вбачається в тому, що до матеріалів відзиву відповідачем не було долучено жодних документів, які мали б складатися за умовами договору між сторонами у разі виявлення певних фактів порушення порядку поставки та передачі товару зі сторони позивача. Оскільки відповідачем було прийнято усі партії товару без будь-яких зауважень, то відповідно у нього виник обов`язок по оплаті, а тому позивач вважає, що у позовній заяві було правильно визначено строк початку виникнення обов`язку у відповідача щодо оплати кожної партії товару, отриманого за відповідними видатковими накладними. У зв`язку із викладеним, позивач звертає увагу на безпідставність тверджень відповідача про неправильність визначення строку для нарахування 3% річних та інфляційних втрат. Крім того, позивач вказує, що відповідач не надав в матеріали справи жодних доказів виникнення форс - мажорних обставин, у зв`язку із якими останній звільняється від обов`язку виконати зобов`язання з оплати отриманого товару.

До суду 31.01.2021 надійшла заява позивача про відшкодування витрат на правову допомогу, згідно з якою останній просить стягнути з відповідача понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12000,00 грн та витрати на забезпечення надання правової допомоги (поштові витрати) в розмірі 76,00 грн. До заяви долучені докази понесених судових витрат.

Також 10.02.2022 надійшло клопотання відповідача про поновлення строку на подання доказів. В обґрунтування клопотання відповідач вказує, що після надіслання до суду відзиву на позовну заяву і після спливу строку для його подання на рахунок позивача було перераховано грошові кошти в сумі 47040,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №1031 від 28.01.2022. Відповідач зазначає, що він не мав можливості подати до суду вказаний доказ разом із відзивом, оскільки станом на час його подання вказаний доказ був відсутній. Тому просить поновити строк на подачу доказів та прийняти до розгляду вищевказане платіжне доручення в якості доказу.

Розглянувши клопотання представника відповідача про поновлення строку для подання доказів, суд зазначає, що відповідно до ч.ч. 1, 3, 8 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно з ч. 1 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Зважаючи на наведені приписи, з метою повного та всебічного з`ясування усіх обставин справи, а також з огляду на те, що відповідач здійснив часткову сплату спірної заборгованості після подання відзиву на позов, суд вважає за можливе поновити відповідачу встановлений законом процесуальний строк для подачі доказів по справі та прийняти до розгляду платіжне доручення №1031 від 28.01.2022 на суму 47040,00 грн.

Суд під час розгляду матеріалів справи встановив наступні обставини.

Між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (Відокремлений підрозділ "Хмельницька атомна електрична станція") (далі - покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "А-Бетон Україна" (далі - постачальник) 28.04.2021 укладено договір поставки №17509/53-124-01-21-14474 (далі - договір), згідно з п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупцю товар, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити даний товар згідно з найменуванням, виробником, асортиментом, кількістю, ціною та по коду УКТ ЗЕД товару, які зазначаються в специфікації № 1 (додаток №1 до договору), та є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до п. 1.2 договору предметом поставки по даному договору є товар: код 14210000-6 згідно ДК 021-2015 гравій, пісок, щебінь і наповнювачі.

Пунктом 2.1 договору визначено, що якість товару повинні відповідати технічним характеристикам зазначеним в технічній специфікації (додаток №2 до договору), умовам договору, технічній документації, якою встановлені вимоги щодо його якості, та підтверджуватися сертифікатом якості або паспортом якості виробника чи іншими документами на товар, що підтверджують якість товару, які передаються постачальником для покупця разом із товаром.

Відповідно до п. 2.2 договору у разі поставки неякісного товару, товару, що не відповідає умовам договору, а також при недопоставці товару - покупець письмово повідомляє постачальника про виявлені недоліки товару.

Згідно з п. 2.3 договору постачальник зобов`язується здійснити за свій рахунок заміну неякісного товару, товару, що не відповідає умовам договору, чи допоставити його у 20-тиденний строк з моменту одержання повідомлення покупця про виявлення недоліків товару, або про установлення факту недопоставки товару.

Кількість та асортимент товару зазначається в специфікації № 1 (додаток №1 до договору) (п.2.4 договору).

За умовами п. 3.1 договору строк поставки замовленої партії товару становить 25-ть календарних днів з дня отримання постачальником письмової заявки від покупця на поставку партії товару, яка направляється на електронну адресу постачальника з електронної адреси покупця , з наступним направленням письмової заявки поштою на адресу постачальника м. Рівне, вул. Млинівська 16Б.

Поставка товару здійснюється транспортом і за рахунок постачальника на умовах DРP згідно з Інкотермс 2020 на складі вантажоотримувача за адресою: (30100, м. Нетішин, Хмельницька обл., ВП ХАЕС ДП НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ") (п. 3.2 договору).

Відповідно до п. 4.1 ціна товару по договору становить: 885000,00 (вісімсот вісімдесят п`ять тисяч гривень 00 копійок), крім того ПДВ 20%: 177000,00 (сто сімдесят сім тисяч гривень 00 копійок). Всього ціна договору: 1062000,00 (один мільйон шістдесят дві тисячі гривень 00 копійок).

Ціна за одиницю товару, загальна ціна та кількість товару по договору визначається специфікацією №1 (п. 4.2 договору).

Згідно з п. 5.1 договору, оплату за поставлений товар покупець здійснює шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 45 календарних днів з дати поставки товару на склад вантажоотримувача, за умови відповідності поставленого товару вимогам договору щодо його кількості та якості.

За умовами п. 5.4 договору датою проведення розрахунку вважається дата списання коштів з розрахункового рахунку покупця.

Датою поставки товару вважається дата підписання вантажоотримувачем видаткової накладної (п. 6.3 договору).

Пунктом 7.1 договору передбачено, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у разі виникнення форс-мажорних обставин, зазначених в п.2 ст. 14-1 Закону України "Про Торгово - промислові палати в Україні", які не існували під час укладання договору та виникли поза волею сторін.

Сторона, для якої склалась неможливість виконання обов`язків за договором, зобов`язана письмово повідомити іншу сторону про настання або припинення вищезгаданих обставин не пізніше 3 днів з моменту їх настання або припинення (п. 7.2 договору).

Відповідно до п. 7.3 договору у разі настання форс-мажорних обставин строк виконання сторонами своїх зобов`язань згідно з цим договором відстрочується пропорційно, на час їх дії.

За умовами п. 7.5 договору доказом виникнення форс-мажорних обставин та строку їх дії є Сертифікат (довідка) Торгово - промислової палати України відповідно до ЗУ "Про Торгово-промислові палати України" або інших компетентних органів відповідно до діючого законодавства.

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками (за наявності печатки) і діє до повного виконання зобов`язань сторонами (п. 11.1 договору).

Договір підписано та скріплено відтисками печаток сторін.

Додатком №1 до договору сторони оформили специфікацію №1, згідно з якою вартість товару (відсів гранітний, пісок будівельний та щебінь гранітний) становить 1062000,00 грн з ПДВ.

Додатком №2 до договору оформлено технічну специфікацію до договору поставки.

На виконання умов договору №17509/53-124-01-21-14474 від 28.04.2021 позивач поставив відповідачу визначений у договорі товар на загальну суму 1062000,00 грн з ПДВ, що підтверджується видатковими накладними: №РН-0000001 від 21.05.2021 на суму 46944,59 грн, №РН-0000002 від 21.05.2021 на суму 32896,78 грн, №РН-0000001 від 13.07.2021 на суму 122564,42 грн, №РН-0000002 від 13.07.2021 на суму 132616,21 грн, №РН-0000001 від 15.07.2021 на суму 87834,16 грн, №РН-0000001 від 25.08.2021 на суму 47040,00 грн, №РН-0000002 від 25.08.2021 на суму 187759,64 грн, №РН-0000001 від 27.08.2021 на суму 70224,00грн, №РН-0000001 від 12.10.2021 на суму 279652,80 грн, №РН-0000002 від 12.10.2021 на суму 47970,00 грн, №РН-0000001 від 19.10.2021 на суму 6497,40 грн. Товар отриманий відповідачем, про що міститься підпис уповноваженої особи відповідача.

На момент звернення позивача до суду відповідач розрахувався за отриманий товар частково на суму 237899,53 грн, що підтверджується платіжними дорученнями: №5673 від 27.07.2021 на суму 32896,78 грн (за товар, отриманий згідно з накладною №РН-0000002 від 21.05.2021), №6163 від 11.08.2021 на суму 46944,59 грн (за товар, отриманий згідно з накладною №РН-0000001 від 21.05.2021), №7231 від 16.09.2021 на суму 87834,16 грн (за товар, отриманий згідно з накладною №РН-0000001 від 15.07.2021) та №10286 від 14.12.2021 на суму 70224,00 грн.

Враховуючи, що відповідач не розрахувався у повному обсязі із позивачем за отриманий товар, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення вартості товару в сумі 824100,47 грн. Крім того, у зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язання, позивач на підставі ч.2 ст.625 ЦК України нарахував 4805,97 грн 3% річних та 12585,64 грн інфляційних втрат.

Після відкриття провадження у справі, відповідач подав до суду платіжне доручення №1031 від 28.01.2022, згідно з яким відповідач сплатив на користь позивача 47040,00 грн в якості погашення кредиторської заборгованості за отримані ТМЦ згідно договору 17509/53-124-01-21-14474 від 28.04.2021, накладна №РН-0000001 від 25.08.2021.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивач долучив до матеріалів справи копію ордера серії ВК №1035007 від 14.12.2021, виданого Адвокатським бюро "Миколи Бляшина" адвокату Красовському В.Б., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №398 від 02.09.2005, договір про надання правової допомоги від 14.12.2021, укладений між Адвокатським бюро "Миколи Бляшина" та ТОВ "А-Бетон Україна", додаток 1 до договору від 14.12.2021, рахунок від 18.01.2022, акт приймання - передачі наданої правової допомоги №01/АБН-2022 від 18.01.2022, платіжне доручення №1048 від 20.01.2022 на суму 12076,00 грн, звіт з описом наданої правової допомоги по справі №924/1255/21 у Господарському суді Хмельницької області, фіскальні чеки ВПЗ Рівне-13 на загальну суму 76,00 грн.

Аналізуючи надані докази, оцінюючи їх у сукупності, суд приймає до уваги наступне.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України (далі - ГК України) майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст. 173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, а в силу вимог ч.1 ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Як вбачається з правовідносин, що виникли між сторонами, їм притаманні ознаки, що характеризують цивільні відносини, які виникають із договорів поставки. Так, на підставі договору №17509/53-124-01-21-14474 від 28.04.2021 та специфікації № 1 (додаток №1 до договору) позивач передав, а відповідач прийняв відсів гранітний, пісок будівельний та щебінь гранітний на загальну суму 1062000,00 грн з ПДВ, що підтверджується підписаними між сторонами видатковими накладними: №РН-0000001 від 21.05.2021, №РН-0000002 від 21.05.2021, №РН-0000001 від 13.07.2021, №РН-0000002 від 13.07.2021, №РН-0000001 від 15.07.2021, №РН-0000001 від 25.08.2021, №РН-0000002 від 25.08.2021, №РН-0000001 від 27.08.2021, №РН-0000001 від 12.10.2021, №РН-0000002 від 12.10.2021, №РН-0000001 від 19.10.2021.

Положеннями ст. 692 ЦК України врегульовано порядок оплати товару за договорами купівлі-продажу, який згідно з ч. 2 ст. 712 ЦК України застосовується також до договорів поставки. Зокрема, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

Частиною 1 ст. 691 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно з п. 5.1 договору, оплату за поставлений товар покупець здійснює шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 45 календарних днів з дати поставки товару на склад вантажоотримувача, за умови відповідності поставленого товару вимогам договору щодо його кількості та якості.

Поставка товару здійснюється транспортом і за рахунок постачальника на умовах DРP згідно з Інкотермс 2020 на складі вантажоотримувача за адресою: (30100, м. Нетішин, Хмельницька обл., ВП ХАЕС ДП НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ") (п. 3.2 договору). Датою поставки товару вважається дата підписання вантажоотримувачем видаткової накладної (п. 6.3 договору).

Положеннями ч.1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 251 ЦК України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

За приписами ст. 252 ЦК України строк визначається, зокрема, місяцями, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку (ч. 3 ст.254 ЦК Україня).

Частиною 5 ст. 254 ЦК України передбачено, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Отже, при визначенні строку (терміну) виконання зобов`язання слід враховувати загальні положення ЦК України про порядок визначення та обчислення строків (термінів), зокрема, щодо початку і закінчення строку (терміну), а також умови вчиненого сторонами спору правочину, на підставі якого виникло зобов`язання.

З урахуванням положень ст. 253 ЦК України щодо початку перебігу строку, період у часі, упродовж якого має місце прострочення відповідача щодо виконання зобов`язання з оплати перед позивачем, починається з наступного дня після настання події, з якою пов`язано його початок, а саме з наступного дня після поставки товару (підписання вантажоотримувачем видаткової накладної).

Якщо останній день строку для оплати товару припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, то в силу ч.5 ст. 254 ЦК України, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 у справі №910/13071/19).

Враховуючи викладене, положення п.п. 5.1, 6.3 договору, відповідач повинен був провести розрахунок за отриманий товар у наступні строки:

- за видатковими накладними від 21.05.2021 на загальну суму 79841,37 грн у строк по 05.07.2021 року включно;

- за видатковими накладними від 13.07.2021 на загальну суму 255180,63 грн у строк по 27.08.2021 включно;

- за видатковою накладною від 15.07.2021 на суму 87834,16 грн у строк по 30.08.2021 включно, оскільки 29.08.2021 - вихідний день;

- за видатковими накладними від 25.08.2021 на загальну суму 234799,64 грн у строк по 11.10.2021 включно, оскільки 9-10 жовтня 2021 - вихідні дні;

- за видатковою накладною від 27.08.2021 на суму 70224,00 грн у строк по 11.10.2021 включно;

- за видатковими накладними від 12.10.2021 на загальну суму 327622,80 грн у строк по 26.11.2021 включно;

- за видатковою накладною від 19.10.2021 на суму 6497,40 у строк по 03.12.2021 включно.

Доводи відповідача з приводу того, що кінцева дата оплати за договором - 03.12.2021, оскільки лише 19.10.2021 постачальник здійснив поставку товару за договором у повному обсязі, суд до уваги не приймає з огляду на наступне.

Положеннями п. 5.1 договору чітко передбачено, що оплату за поставлений товар відповідач здійснює шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача протягом 45 календарних днів з дати поставки товару на склад вантажоотримувача за умови відповідності поставленого товару вимогам договору щодо його кількості та якості.

Датою поставки товару вважається дата підписання вантажоотримувачем видаткової накладної (п. 6.3 договору).

Суд враховує, що усі долучені до матеріалів справи видаткові накладні були підписані уповноваженою особою відповідача та не містять відомостей щодо іншої дати отримання товару відповідачем та будь-яких зауважень.

За таких обставин, відповідач зобов`язаний був здійснити оплату за отриманий за кожною накладною товар протягом 45 календарних днів з дати поставки товару. При цьому зазначення у п.5.1 договору слів "за умови відповідності поставленого товару вимогам договору щодо його кількості та якості" не змінює строку оплати товару у разі здійснення його поставки частинами, а передбачає обов`язок відповідача здійснити оплату за товар у разі відповідності його вимогам щодо якості товару та здійснення поставки в межах кількості, визначеній договором.

В той же час будь-яких доказів, які б вказували на невідповідність поставленого позивачем товару вимогам договору щодо його кількості та якості, в тому числі і передбачених п. 2.2 договору повідомлень відповідача, матеріали справи не містять.

Положеннями ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) стаття 610 ЦК України визначає, як порушення зобов`язання.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Суд встановив, що на момент звернення позивача до суду відповідач розрахувався за отриманий товар лише частково на суму 237899,53 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями№5673 від 27.07.2021, №6163 від 11.08.2021, №7231 від 16.09.2021 та №10286 від 14.12.2021. Отже, заборгованість відповідача перед позивачем за отриманий товар становила 824100,47 грн.

Після відкриття провадження у справі (ухвала від 24.12.2021) відповідач сплатив позивачу 47040,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №1031 від 28.01.2022 року.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається (ч. 3 ст. 231 ГПК України).

Закриття провадження у справі - це одна з форм закінчення розгляду справи без винесення рішення суду, у зв`язку з виявленням після відкриття провадження обставин, зокрема, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. За таких обставин, подальше продовження процесу стає не доцільним.

З огляду на вказане, суд на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України вважає за необхідне закрити провадження у справі в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "А-Бетон Україна" до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" про стягнення 47040,00 грн заборгованості.

Отже, предметом спору є позовні вимоги про стягнення 777060,47 грн заборгованості, 4805,97 грн 3% річних та 12585,64 грн інфляційних втрат.

У зв`язку з порушенням відповідачем договірних зобов`язань, позивач нарахував 3% річних в розмірі 4805,97 грн за період з 04.07.2021 по 15.12.2021 та інфляційні втрати в сумі 12585,64 грн за вересень - листопад 2021 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проаналізувавши наданий позивачем розрахунок 3 % річних, суд встановив, що позивач невірно визначив строк оплати товару за видатковими накладними від 15.07.2021 та 25.08.2021, оскільки не врахував, що останній день строку припав на вихідні дні.

Крім того, згідно з п. 1.4 постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою. День фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені (п. 1.9 вищевказаної постанови). В той же час позивач нарахував 3% річних на суму боргу 70224,00 грн в тому числі і за день фактичної її сплати (14.12.2021), що суперечить вищевказаним положенням.

З огляду на викладене та зважаючи на встановлені судом вище строки здійснення розрахунку за товар, суд провів перерахунок заявлених до стягнення 3% річних та встановив, що правомірним буде нарахування в сумі 4754,39 грн, з яких:

- 138,90 грн за період з 06.07.2021 по 10.08.2021 (36 днів) на суму боргу 46944,59грн;

- 56,78 грн за період з 06.07.2021 по 26.07.2021 (21 день) на суму боргу 32896,78 грн;

- 1108,12 грн за період з 28.08.2021 по 15.12.2021 (110 днів) на суму боргу 122564,42 грн;

- 1199,00 грн за період з 28.08.2021 по 15.12.2021 (110 днів) на суму боргу 132616,21 грн;

- 115,51 грн за період з 31.08.2021 по 15.09.2021 (16 днів) на суму боргу 87834,16 грн;

- 251,31 грн за період з 12.10.2021 по 15.12.2021 (65 днів) на суму боргу 47040,00 грн;

- 1003,10 грн за період з 12.10.2021 по 15.12.2021 (65 днів) на суму боргу 187759,64 грн;

- 363,63 грн за період з 12.10.2021 по 13.12.2021 (63 дні) на суму боргу 70224,00 грн;

- 436,72 грн за період з 27.11.2021 по 15.12.2021 (19 днів) на суму боргу 279652,80 грн;

- 74,91 грн за період з 27.11.2021 по 15.12.2021 (19 днів) на суму боргу 47970,00 грн;

- 6,41 грн за період з 04.12.2021 по 15.12.2021 (12 днів) на суму боргу 6497,40 грн.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що правомірним буде нарахування 3% річних в сумі 4754,39 грн. Нарахування 51,58 грн є безпідставним.

Також суд перевірив розрахунок інфляційних втрат та встановив, що позивач правомірно, в межах максимально можливого розміру, заявив до стягнення 12585,64 грн інфляційних втрат.

При цьому суд встановив, що останній проведено з врахуванням правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19, постановах Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19 та від 20.11.2020 у справі №910/13071/19.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача з приводу дії об`єктивних та незалежних від нього обставин, що є підставою для звільнення від відповідальності за невиконання зобов`язань, з огляду на наступне.

Згідно з ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Частиною 2 ст. 218 ГК України визначено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

Положеннями 7.1 договору визначено, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у разі виникнення форс-мажорних обставин, зазначених в п. 2 ст. 14-1 ЗУ "Про торгово-промислові палати в Україні", які не існували під час укладання договору та виникли поза волею сторін.

Сторона, для якої склалась неможливість виконання обов`язків за договором, зобов`язана письмово повідомити іншу сторону про настання або припинення вищезгаданих обставин не пізніше 3 днів з моменту їх настання або припинення (п. 7.2 договору).

Доказом виникнення форс-мажорних обставин та строку їх дії є сертифікат (довідка) Торгово-промислової палати України відповідно до ЗУ "Про торгово-промислові палати в Україні" або інших компетентних органів відповідно до діючого законодавства (п. 7.5 договору).

З аналізу наведених норм та положень договору слідує, що на особу, яка порушила зобов`язання, покладається обов`язок доведення того, що відповідне порушення є наслідком дії певної непереборної сили, тобто, що непереборна сила не просто існує, а безпосередньо призводить до порушення стороною свого зобов`язання (необхідність існування причинно-наслідкового зв`язку між виникненням форс-мажорних обставин та неможливістю виконання стороною своїх зобов`язань).

Однак відповідач не підтвердив належними та допустимими доказами наявності форс - мажорних обставин для відповідача, і що саме такі обставини зробили неможливим виконання ним свого зобов`язання за договором.

З огляду на вказане не може вважатись також форс-мажорною обставиною і посилання відповідача на скрутне фінансове становище, спричинене наявністю заборгованості перед ДП "НАЕК "Енергоатом". При цьому суд також враховує положення ст. 617 ЦК України, згідно з якими не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Крім того, відповідач не надав суду будь-яких доказів, які б підтверджували скрутне фінансове становище саме відповідача, доказів вжиття відповідачем заходів щодо його покращення.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Відповідно до ст. 73 ГПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13, ст. 74 ГПК України).

Приймаючи до уваги наведені вище положення закону, враховуючи встановлені судом факти та зміст позовних вимог, суд вважає правомірними вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 777060,47 грн основної заборгованості, 4754,39 грн 3% річних та 12585,64 грн інфляційних втрат. У стягненні 51,58 грн 3% річних суд відмовляє.

При розподілі судових витрат суд враховує наступне.

Статтею 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Представник позивача у позовній заяві просив стягнути з відповідача усі понесені ним судові витрати, в тому числі витрати на правову допомогу. Крім того, на виконання вимог ст. 162 ГПК України повідомив, що розмір судових витрат позивача складає витрати на сплату судового збору, а також витрати на професійну правничу допомогу, що надається позивачу за договором з Адвокатським бюро "Миколи Бляшина " в орієнтовному розмірі 15000,00 грн.

До суду 31.01.2022 надійшла заява представника позивача про відшкодування витрат на правову допомогу від 26.01.2022, згідно з якою останній просить стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у справі №924/1255/21 у розмірі 12000,00 грн та витрати на забезпечення надання правової допомоги (поштові витрати) в розмірі 76,00 грн.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в ст. 1 вищевказаного Закону, згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Приписами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, зробленого у постанові від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Отже, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини (аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).

Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю (постанова Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.11.2020 у справі №910/13071/19).

Як вбачається із наданих доказів, 14 грудня 2021 року між Адвокатським бюро "Миколи Бляшина" (далі -адвокатське бюро (захисник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "А-Бетон Україна" (далі - клієнт) укладено договір про надання правової допомоги (далі - договір), згідно з п. 1 якого за цим договором адвокатське бюро (захисник) зобов`язується надати правову (правничу) допомогу клієнту у формі представництва інтересів в судах першої та апеляційної інстанції (у разі наявності розгляду в цій інстанції) у справі за позовом клієнта до ВП "Хмельницька АЕС" ДП НАЕК "Енергоатом" (надалі по тексту договору - судова справа) щодо стягнення боргу у сумі 841492,47 грн, з них: 824100,47 - основний борг; 4805,97 - 3% річних, 12585,64 - інфляційні втрати, яка включає в себе:

1.1.1.правовий аналіз відомостей, фактів та обставин правовідносин, що мають відношення до предмету договору;

1.1.2. надання усних консультацій щодо предмету договору;

1.1.3. збір і аналіз доказів, отримання та збирання відомостей про факти, які можуть бути використані, як джерело відомостей та докази у судовій справі /при потребі/;

1.1.4. складання та підготовка процесуальних документів та документів правового характеру для подачі до суду в судовій справі;

1.1.5. контроль стану розгляду справи;

1.1.6. представництво в суді першої, апеляційної та касаційної інстанцій (при наявності розгляду в цій інстанції) під час розгляду судової справи (до проголошення рішення у справі) /при потребі і за наявності процесуальної можливості/, здійснення інших дій відповідно до закону для надання правової допомоги у відповідності до предмету договору, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та всі фактичні витрати, необхідні для виконання договору на умовах визначених сторонами.

За умовами п. 3.1 договору вартість правової допомоги (гонорар) погоджується сторонами і вказується в додатку до цього договору.

Згідно з п. 3.2 договору при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід захисника, фінансовий стан клієнта, важливість справи для клієнта та інші істотні обставини відповідно до закону. Гонорар визначений за цим договором сторонами є розумним і співмірним та враховує витрачений адвокатом час як в цілому так і на кожні дії. Гонорар за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включає підготовку до її розгляду, збір доказів, підготовку процесуальних документів по справі /при потребі/, участь в судових засіданнях /при потребі/, тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, інших витрат захисника.

Відповідно до п. 3.5 договору понесені при виконанні договору всі фактичні витрати (витрати на відрядження, добові в розмірі визначеному відповідно до чинного законодавства України, проживання під час відрядження, транспортні витрати всіма видами транспорту без обмеження, в тому числі і витрати на пальне відповідно до розрахунків захисника, судові збори, витрати на нотаріальні послуги, переклад, виготовлення копій документів, та всі інші фактичні витрати пов`язані з виконанням договору) підлягають відшкодуванню клієнтом відповідно до рахунку. Клієнт вправі вимагати подання захисником документів, що підтверджують розмір цих витрат та їх зв`язок з цим договором. Допускається, за згодою клієнта, здійснення авансування на фактичні витрати.

Надання правової допомоги та її зміст засвідчуються актом, який складається в порядку та на умовах, що визначені в цьому договорі (п. 3.10 договору).

За умовами п. 5.1 цей договір набуває чинності з моменту його укладення і діє до повного виконання.

Договір підписано та скріплено відтисками печаток сторін.

14 грудня 2021 року між сторонами підписано додаток 1 до договору про надання правової допомоги, згідно з п. 1 якого сторонами з урахуванням принципу свободи договору погоджено, що розмір гонорару за договором щодо представництва та захисту інтересів клієнта за позовом клієнта до ВП "Хмельницька АЕС" ДП НАЕК "Енергоатом" (надалі по тексту договору - судова справа) щодо стягнення боргу у сумі 841492,47 грн, з них: 824100,47 - основний борг; 4805,97 - 3% річних, 12585,64 - інфляційні втрати у формі нарахування та виплати гонорару за представництво в суді першої інстанції в розмірі 12000,00 грн. (до проголошення рішення), в суді апеляційної інстанції в розмірі 8000,00 грн. (до проголошення рішення).

Відповідно до п. 2 додаткової угоди гонорар не залежить від прийнятого рішення судами та/або результатів розгляду справи в суді, і підлягає сплаті не пізніше 3-х днів з дати виставлення рахунку.

Сторонами при визначенні розміру гонорару та порядку його сплати, враховано та узгоджено, що розмір гонорару є співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи, складність справи, кваліфікацію і досвід захисника, фінансовий стан клієнта та всі інші істотні обставини. Гонорар визначений за цим договором сторонами є розумним та враховує витрачений захисником час (п. 3 додаткової угоди).

Відповідно до п. 4 гонорар за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включає підготовку до її розгляду, збір доказів, підготовку процесуальних документів по справі (при потребі), участь в судових засіданнях (при потребі), тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, інших витрат захисника.

Сторонами погоджено, що гонорар також включає суму в розмірі 1000,00 грн. (транспорті та інші витрати відшкодовуються окремо) з 3-ого і за кожне наступне судове засідання, в якому взяв участь захисник. Кількість засідань/поїздок вказується в акті за підписами сторін (п. 5 додаткової угоди).

Цей Додаток є невід`ємною частиною договору і набуває чинності з моменту укладення і діє до повного виконання (п. 8 додаткової угоди).

Матеріали справи містять акт приймання - передачі наданої правової допомоги №01/АБН-2022 від 18.01.2022, в якому вказано, що захисник, за завданням клієнта, належно виконав зобов`язання щодо представництва інтересів в суді та правову допомогу у справі за позовом клієнта до ВП "Хмельницька АЕС" ДП НАЕК "Енергоатом" щодо стягнення боргу у сумі 841492,47 грн, з них: 824100,47 - основний борг; 4805,97 - 3% річних, 12585,64 - інфляційні втрати, яка включає в себе: правовий аналіз відомостей, фактів та обставин щодо правовідносин між ТОВ "А-Бетон Україна" та ВП "ХАЕС" ДП НАЕК "Енергоатом" за договором поставки №17509/53-124-01-21-14474, надання консультації та узгодження з клієнтом правової позиції щодо предмету судової справи та перспективи стягнення з відповідача штрафних санкцій, збір і аналіз доказів, отримання та збирання відомостей про факти, які можуть бути використані, як джерело відомостей та докази у судовій справі, складання та підготовка позовної заяви, здійснення розрахунків штрафних санкцій, аналіз відзиву на позовну заяву, складання та підготовка відповіді на відзив.

У п. 2 акту вказано, що розмір гонорару за вказану правову допомогу погоджено сторонами у фіксованій сумі 12000,00 грн. без ПДВ.

Витрати на забезпечення надання правової допомоги (поштові витрати) склали 76,00 грн. Разом сума оплати за даним актом складає 12076,00 грн. (п.п. 3, 4 акту).

Акт підписаний сторонами та скріплений відтисками їх печаток.

Адвокатське бюро виставило клієнту рахунок №INV-000184 від 18.01.2022на оплату гонорару в сумі 12076,00 грн.Згідно з платіжним дорученням №1048 від 20.01.2022 ТОВ "А-Бетон Україна" сплатило на користь Адвокатського бюро "Миколи Бляшина" 12076,00 грн в якості гонорару за юридичну допомогу згідно з рахунком №01/АБН-2022 від 18.01.2022.

Крім того, позивачем долучено до матеріалів справи звіт з описом наданої допомоги позивачу адвокатським бюро по справі №924/1255/21 у Господарському суду Хмельницької області, зокрема:

правовий аналіз відомостей, фактів та обставин щодо правовідносин між ТОВ "А-Бетон Україна" та ВП "ХАЕС" ДП НАЕК "Енергоатом" за договором поставки №17509/53-124-01-21-14474 від 28.04.2021 року, витрати часу - 2 год. 00 хв.;

надання консультації та узгодження з клієнтом правової позиції щодо предмету судової справи та перспективи стягнення з відповідача штрафних санкцій - 1 год. 00 хв.;

збір і аналіз доказів, отримання та збирання відомостей про факти, які можуть бути використані, як джерело відомостей та докази у судовій справі - 1 год. 00 хв.;

складання та підготовка позовної заяви, здійснення розрахунків штрафних санкцій, забезпечення надіслання відповідачу та подання до суду - 5 год. 00 хв.;

аналіз відзиву на позовну заяву, складання та підготовка відповіді на відзив, витрати часу - 3 год. 00 хв. Всього 12 год. 00 хв.

Надання Адвокатським бюро "Миколи Бляшина" правової допомоги позивачу у Господарському суді Хмельницької області при розгляді справи №924/1255/21 підтверджується також ордером серії ВК №1035007 від 14.12.2021, що виданий адвокатським бюро адвокату Красовському В.Б. на надання правничої допомоги ТОВ "А-Бетон Україна" та свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю №398 від 02.09.2005.

Суд приймає до уваги, що позовна заява у даній справі, лист від 23.12.2021, відповідь на відзив від 18.01.2021 та заява про відшкодування витрат на правову допомогу від 26.01.2022 підписані адвокатом Красовським В.Б.

Таким чином, позивач згідно з вимогами ст. 74 ГПК України довів надання йому послуг професійної правничої допомоги під час розгляду справи №924/1255/21 у Господарському суді Хмельницької області.

Згідно з ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України).

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Вказане узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.02.2021 у справі №922/743/20, від 24.11.2020 у справі №911/4242/15.

Зі змісту наявного в матеріалах справи відзиву на позов вбачається, що відповідач заперечує з приводу заявленого позивачем розміру витрат на надання правничої допомоги. Звертає увагу, що позивач не надав жодних доказів надання та оплати такої допомоги. Зазначає, що враховуючи характер спірних правовідносин, предмет доказування, обсяги досліджуваних обставин справи та доказів, справа № 924/1255/21 є нескладною, а тому витрати позивача на правову допомогу не відповідають складності цієї справи та є необґрунтованими і надмірно завищеними.

Суд враховує, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями ч.ч. 6, 7, 9 ст. 129 цього Кодексу.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткові постанови від 28.04.2021 у справі №902/1051/19 та від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір

Таким чином, розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Такі докази, відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведеного вище та враховуючи фактичний об`єм наданих адвокатом послуг, співмірність суми витрат зі складністю справи, відповідність суми понесених витрат критеріям реальності і розумності з урахуванням ціни позову у справі, беручи до уваги доведеність позивачем відповідно до вимог ст. 74 ГПК України надання йому послуг професійної правничої допомоги, суд не приймає до уваги викладені відповідачем заперечення та дійшов висновку, що позивач обґрунтовано заявив до стягнення судові витрати на професійну правничу допомогу (гонорар) в розмірі 12000,00 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати на забезпечення надання правової допомоги (поштові витрати) в розмірі 76,00 грн.

Суд враховує, що понесення адвокатом вказаних витрат підтверджується наявними в матеріалах справи фіскальними чеками ВПЗ Рівне-13 на загальну суму 76,00 грн.

Таким чином, з огляду на наявність в матеріалах справи підтверджуючих документів, положення п. 3.5 договору про надання правової допомоги від 14.12.2021, суд приходить до висновку про правомірність та обґрунтованість заявлених до стягнення 76,00 грн витрат на забезпечення надання правової допомоги (поштові витрати).

Згідно з п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням вказаного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12074,79 грн пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому зауважується, що судові витрати зі сплати судового збору за вимогами про стягнення 47040,00 грн заборгованості, провадження за якими закрито, між сторонами не розподіляються, і у разі надходження заяви вказаний судовий збір буде повернуто з Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 20, 24, 27, 73, 74, 76-79, 86, 129, 231-233, 236-238, 240-242, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Закрити провадження у справі в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "А-Бетон Україна" с. Велика Омеляна Рівненського району Рівненської області до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" м. Нетішин Хмельницької області про стягнення 47040,00 грн основної заборгованості.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "А-Бетон Україна" с. Велика Омеляна Рівненського району Рівненської області до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" м. Нетішин Хмельницької області про стягнення 777060,47 грн заборгованості, 4805,97 грн 3% річних та 12585,64 грн інфляційних втрат задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" (Хмельницька обл., м. Нетішин, вул.Енергетиків, буд.20, код 21313677) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "А-Бетон Україна" (Рівненська обл., Рівненський р-н, с. Велика Омеляна, вул. Присадибна, 9Б, код 42571539) 777060,47 грн (сімсот сімдесят сім тисяч шістдесят гривень 47 коп.) заборгованості, 4754,39 грн (чотири тисячі сімсот п`ятдесят чотири гривні 39 коп.) 3% річних, 12585,64 грн (дванадцять тисяч п`ятсот вісімдесят п`ять гривень 64 коп.) інфляційних втрат, 11915,59 грн (одинадцять тисяч дев`ятсот п`ятнадцять гривень 59 коп.) витрат на оплату судового збору, 12074,79 грн (дванадцять тисяч сімдесят чотири гривні 79 коп.) витрат на професійну правничу допомогу.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

У стягненні 51,58 грн 3% річних відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення. Порядок подання апеляційної скарги визначений ст. 257 ГПК України та підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України.

Суддя Л.О. Субботіна

Виготовлено у 4 примірниках:

1- до справи,

2- позивачу на ел. адресу: ,

3- представнику позивача адвокату Красовському В.Б. на ел. адресу: ІНФОРМАЦІЯ_1,

4 - відповідачу на електронну адресу: