ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2022 р. м. Київ Справа № 911/3513/21

Господарський суд Київської області у складі судді Сокуренко Л.В., дослідивши в спрощеному позовному провадженні матеріали справи

За позовом Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль»

до Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України»

За участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівських областях

про стягнення 6 375,61 грн.

Без виклику учасників судового процесу;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» звернулося до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» про стягнення 6 375,61 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на порушення відповідачем, як орендарем, умов договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 1728 від 30.09.2015, в частині здійснення оплати. У зв`язку із цим позивачем подано зазначену позовну заяву до відповідача про стягнення 5 332,73 грн. основного боргу, 380,61 грн. пені, 533,27 грн. штрафу, 71,01 грн. 3% річних та 58,59 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 06.12.2021 було відкрито провадження у справі № 911/3513/21. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу для подання відповіді на відзив; вирішено залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійний вимог Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях; надано третій особі строк для подання письмових пояснень щодо позову.

14.12.2021 до канцелярії суду від позивача надійшло пояснення, у якому позивач повідомив суд, що позовна заява з доданими до неї документами була надіслана на адресу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівських областях.

23.12.2021 до канцелярії суду від Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівських областях надійшло пояснення, у якому третьою особою зазначається, що відповідач звертався до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівських областях із заявою про звільнення від орендної плати на період дії карантину, запровадженого Кабінетом Міністрів України. Регіональним відділенням зазначається, що заява відповідача була задоволена та встановлено, що на період дії карантину нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном здійснюється у розмірі 50 % від суми нарахованої орендної плати та починається з дати встановлення карантину. У поясненні Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівських областях повідомлено, що станом на 21.12.2021 заборгованість з орендної плати в орендаря відсутня.

10.01.2022 до канцелярії суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач зазначає, що позивачем безпідставно обліковується заборгованість за відповідачем зі сплати 50% суми по рахунку № 76/1380 від 31.05.2021, оформленого на виконання умов договору оренди від 30.09.2015 р. № 1728. За твердженням відповідача, нарахування позивачем орендної плати у 100% розмірі замість 50% прямо протирічить постанові Кабінету Міністрів України «Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину» від 15.07.2020 № 611. Крім того, відповідач стверджує, що ним було сплачено 50% вартості орендної плати згідно рахунку № 76/1380 від 31.05.2021 в сумі 5 332,74 грн.. На думку відповідача, стягувані санкції не відповідають змісту спірних правовідносин, а тому просить відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

18.01.2022 до канцелярії суду від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позивач не погоджується з викладеним у відзиві відповідача та зазначає, що розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін з обов`язковим укладенням письмового договору. На думку позивача, станом на сьогоднішній день, змін до умов договору в частині зменшення розміру орендної плати на підставі Додатку 2 до Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину» від 15.07.2020 № 611 у встановленому порядку не вносилось. На думку позивача, оскільки Постанова № 611 не містить посилань щодо відсутності необхідності укладати додаткові угоди про зміну орендної плати, в такому випадку мають застосовуватись положення Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Приймаючи до уваги, що сторони у строк, встановлений статтею 251 Господарського процесуального кодексу України, скористалися наданими їм процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 7 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

У строк, встановлений ч. 7 ст. 252 ГПК України, клопотань від сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не надходило.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 6 ст. 233 ГПК України, у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

З урахуванням того, що суддя Сокуренко Л.В., починаючи з 14.02.2022 по 18.02.2022 включно перебувала на навчанні у школі суддів, тому повний текст рішення складено та підписано судом після виходу судді на роботу.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд Київської області,

ВСТАНОВИВ:

30.09.2015 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області, правонаступником якого є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях (далі орендодавець, третя особа) та Приватним акціонерним товариством «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» (далі орендар, відповідач) укладено договір оренди № 1728 нерухомого майна, що належить до державної власності (далі договір) та додатки до нього, що є невід`ємними його частинами.

Відповідно до п. 1.1 договору, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно нежитлове приміщення № 252 (інв. № 47578) площею 18,0 кв.м. (далі майно), реєстровий номер за ЄРОДВ 20572069.1435.НЛТНПД1884, яке розташоване на другому поверсі пасажирського терміналу «D» за адресою Київська область, м. Бориспіль, Міжнародний аеропорт «Бориспіль», 08307, та перебуває на балансі ДП МА «Бориспіль» (далі балансоутримувач, позивач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість на 31 березня 2015 року і становить за незалежною оцінкою 1 065 100,00 грн., без урахування ПДВ.

Майно передається в оренду з метою забезпечення діяльності з пасажирських перевезень (п. 1.2 договору).

Згідно з п. 2.1 та п. 2.4 договору, орендар вступає у платне користування майном у термін, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами договору та акту приймання-передачі майна. Обов`язок щодо складання акта приймання-передачі при укладенні договору покладається на орендодавця, а при поверненні майна з користування на орендаря.

Пункт 2.2. договору передбачає, що передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на майно. Власником майна залишається держава. А орендар користується нам протягом строку оренди.

Судом встановлено, що на виконання умов договору, на підставі акту № 1 приймання-передачі державного майна, 30.09.2015 орендодавець передав, а орендар (відповідач) прийняв в користування державне майно нежитлове приміщення № 252 (інв. № 47578) (далі майно), загальною площею 18,0 кв.м, розміщене на 2-му поверсі пасажирського терміналу «D» за адресою Київська область, м. Бориспіль, Міжнародний аеропорт «Бориспіль», 08307, що підтверджується тристороннім актом приймання-передачі державного майна від 30.09.2015 (копія акта наявна у матеріалах справи).

Відповідно до п. 2.3. договору, передача майна в оренду здійснюється за вартістю, визначеною у звіті про незалежну оцінку, складеному за методикою оцінки.

Умовами п. 3.1 та п. 3.6 договору визначено, що орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 4 жовтня 1995 року № 786, і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку березень 2015 року 13 313,75 (тринадцять тисяч триста тринадцять) грн. 75 коп..

Орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70 % до 30 % щомісяця не пізніше 15 числа місяця відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Згідно з п. 10.1 договору, цей договір укладено строком на 1 (один) рік, що діє з 30 вересня 2015 року до 29 вересня 2016 року включно.

Одночасно, сторонами було укладено додаткові договори № 1 від 28.09.2016, № 2 від 29.09.2017, № 3 від 26.10.2018, № 4 від 19.11.2019 до договору оренди № 1728 нерухомого майна, що належить до державної власності, якими був пролонгований до 29.09.2020 включно.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір оренди № 1728 нерухомого майна, що належить до державної власності від 30.09.2015 та додаткові договори № 1, 2, 3, 4, як належні підстави, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача, відповідача та третьої особи взаємних цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором оренди.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Як визначено ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ч. 1 ст. 286 Господарського кодексу України орендна плата це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно з ч. 2 ст. 286 Господарського кодексу України орендар має право вимагати зменшення розміру орендної плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, змінилися передбачені договором умови господарювання або істотно погіршився стан об`єкта оренди.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що позивач, на виконання умов договору, було виставлено відповідачу рахунок-фактуру № 76/1380 від 31.05.2021 за надані послуги за травень 2021 на загальну суму 25 597,12 грн., з яких сплатити на користь позивача підлягало 10 665,47 грн.. Строк оплати рахунку 15.06.2021. (копія долучена до матеріалів справи).

Також, позивачем надано відповідачу акт приймання-здачі виконаних послуг від 31.05.2021 на загальну суму 25 597,12 грн. (копія наявна в матеріалах справи).

Одночасно, з матеріалів справи вбачається, що відповідно до Реєстру виданих/отриманих оригіналів документів за період 3 01.05.2021 по 31.05.2021 року, орендар самостійно отримав від позивача рахунок-фактуру разом з актом прийому-здачі виконаних послуг за травень 2021 р. (копія наявна в матеріалах справи). Однак, акт приймання-здачі виконаних послуг від 31.05.2021 відповідачем не підписаний.

За приписами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності з ч. 1 статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як було встановлено судом та передбачено сторонами в п. п. 3.1 та 3.6 договору, орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 4 жовтня 1995 року № 786, і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку березень 2015 року 13 313,75 (тринадцять тисяч триста тринадцять) грн. 75 коп..

Орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70 % до 30 % щомісяця не пізніше 15 числа місяця відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Враховуючи вищевикладене у сукупності, господарський суд зазначає, що строк виконання відповідачем свого грошового зобов`язання є таким, що настав.

Як свідчать матеріали справи, відповідачем, на виконання умов договору, 01.07.2021 здійснено оплату згідно рахунку-фактури № 76/1380 від 31.05.2021 в сумі 5 332,74 грн., що підтверджується випискою по рахунку за період 01.05.2021 по 17.07.2021, копія якої наявна в матеріалах справи.

Позивач зазначає, що відповідачем з порушенням строків оплати було здійснено часткову оплату згідно рахунку-фактури № 76/1380 від 31.05.2021. У зв`язку із цим, на думку позивача, за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 6 375,61 грн., а саме: 5 332,73 грн. за несплату орендного платежу в повному розмірі за травень 2021 року, а також 380,02 грн. нарахованої пені, 533,27 грн. штрафу, 71,01, грн. 3% річних та 58,59 грн. інфляційних втрат.

При цьому судом досліджені та враховані заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, у якому останній зазначає, що позивачем безпідставно обліковується заборгованість за відповідачем зі сплати 50% суми по рахунку № 76/1380 від 31.05.2021, оформленого на виконання умов договору оренди № 1728 від 30.09.2015 р.. За твердженням відповідача, нарахування позивачем орендної плати у 100% розмірі замість 50% прямо протирічить постанові Кабінету Міністрів України «Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину» від 15.07.2020 № 611.

Крім того, відповідач стверджує, що ним було сплачено 50% вартості орендної плати згідно рахунку № 76/1380 від 31.05.2021 в сумі 5 332,74 грн.. На думку відповідача, стягувані санкції не відповідають змісту спірних правовідносин, у зв`язку із чим просить відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

З приводу цього суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Постановою Кабінетів Міністрів України від 15.07.2020 № 611 «Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину» (далі Постанова № 611) врегульовані питання щодо звільнення орендарів від орендної плати та зменшення її розміру.

Так підпунктом 2 пункту 1 Постанови № 611 визначено, що на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном, розрахованої відповідно до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 4 жовтня 1995 року № 786 (ЗП України, 1996 р., № 2, ст. 57; Офіційний вісник України, 2011 р., № 71, ст. 2677), здійснюється у розмірі: 50 % суми нарахованої орендної плати для орендарів за переліком згідно з додатком 2; 25 % суми нарахованої орендної плати для орендарів за переліком згідно з додатком 3.

При цьому, визначено, орендодавцям державного майна забезпечити нарахування орендної плати орендарям згідно з пунктом 1 цієї постанови починаючи з дати встановлення карантину.

У додатку 2 до постанови Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 № 611 наведено перелік орендарів, для яких нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном здійснюється у розмірі 50%, зокрема, до переліку орендарів, для яких нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном здійснюється у розмірі 50% віднесено орендарів, які використовують нерухоме державне майно для розміщення транспортних підприємств з перевезення пасажирів.

Так, відповідно до п. п. 1.1 та 1.2 договору, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно нежитлове приміщення № 252 (інв. № 47578) площею 18,0 кв.м. (далі майно), реєстровий номер за ЄРОДВ 20572069.1435.НЛТНПД1884, яке розташоване на другому поверсі пасажирського терміналу «D» за адресою Київська область, м. Бориспіль, Міжнародний аеропорт «Бориспіль», 08307, та перебуває на балансі ДП МА «Бориспіль» (далі балансоутримувач, позивач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість на 31 березня 2015 року і становить за незалежною оцінкою 1 065 100,00 грн., без урахування ПДВ.

Майно передається в оренду з метою забезпечення дійсності з пасажирських перевезень.

Крім того, в матеріалах справи міститься наказ № 672 від 26.10.2020 Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях, яким погоджено відповідачу нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном здійснювати у розмірі 50% суми нарахованої орендної плати, зокрема, за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 1728 від 30.09.2019 р..

Тобто, відповідно до переліку орендарів додатку 2 Постанови № 611, для яких нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном здійснюється у розмірі 50 відсотків, відповідач є орендарем, який використовує нерухоме державне майно для розміщення транспортних підприємств з перевезення пасажирів, тобто має право на зменшення орендної плати.

Пунктом 3.5 договору визначено, що розмір орендної плати переглядається на вимогу однієї із сторін у разі зміни Методики її розрахунку, істотної зміни стану об`єкта оренди з незалежних від сторін причин та в інших випадках, передбачених чинним законодавством.

Суд відхиляє заперечення позивача, викладені у відповіді на відзив, в якому позивач зазначає, що розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін з обов`язковим укладенням письмового договору. На думку позивача, станом на сьогоднішній день, змін до умов договору в частині зменшення розміру орендної плати на підставі Додатку 2 до Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину» від 15.07.2020 № 611 у встановленому порядку не вносилось. На дуку позивача, оскільки Постанова № 611 не містить посилань щодо відсутності необхідності укладати додаткові угоди про зміну орендної плати, в такому випадку мають застосовуватись положення Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Суд враховує висновки зроблені Верховним Судом у справі № 910/13397/20 щодо питання застосування положень пункту 2 постановою Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 № 611 «Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час карантину» та пункту 1 додатку № 2 до цієї постанови.

За змістом пункту 1 додатку № 2 до Постанови № 611 «Перелік орендарів, для яких нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном здійснюється у розмірі 50 відсотків», до цього переліку включено орендарів, які використовують нерухоме державне майно для розміщення транспортних підприємств з перевезення пасажирів (п. 26).

Відповідно до пункту 2 Постанови № 611 зобов`язано орендодавців державного майна забезпечити нарахування орендної плати орендарям згідно з пунктом 1 цієї постанови починаючи з дати встановлення карантину (п. 28).

З огляду на положення Постанови № 611 нарахування орендної плати орендарям у розмірах, передбачених пунктом 1 цієї постанови, є державним регулюванням такої плати (п. 29).

За договором оренди орендодавцем державного майна є РВ ФДМУ по Київській, Черкаській та Чернігівській областях, отже, забезпечити нарахування орендної плати на період карантину може тільки орендодавець (п. 30).

Оскільки Постанова № 611 не встановлює будь-якої процедури надання передбачених нею звільнень і знижок, у тому числі не передбачає необхідності отримання погоджень або укладення додаткових угод, нарахування орендної плати орендарям у розмірах, передбачених пунктом 1 цієї постанови, є державним регулюванням такої плати, а тому отримання погодження щодо звільнення або знижки орендної плати, так само як і внесення змін до договору оренди цією постановою не вимагається (п. 31).

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини правовідносин сторін, за наявності письмового погодження орендодавця на відповідне зменшення орендної плати, належною до нарахування та стягнення з відповідача на користь позивача, як балансоутримувача, є орендна плата у розмірі 30%, розрахована відповідно до визначеної Методики, із зменшенням на 50% відповідно до положень підпункту 2 пункту 1 Постанови № 611 та додатку 2 за період травень 2021 року.

Здійснивши власний перерахунок з урахуванням зменшення орендної плати на 50% в силу норм чинного законодавства, господарський суд прийшов до висновку, що належним до сплати на користь позивача є розмір орендної плати за травень 2021 року згідно рахунку-фактури № 76/1380 від 31.05.2021 в сумі 5 332,74 грн.

Як було встановлено судом раніше та підтверджується матеріалами справи, відповідачем, на виконання умов договору, 01.07.2021 здійснено оплату згідно рахунку-фактури № 76/1380 від 31.05.2021 на суму 5 332,74 грн., що підтверджується випискою по рахунку за період 01.05.2021 по 17.07.2021, копія якої наявна в матеріалах справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, приймаючи до уваги встановлені судом факти, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» до Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 5 332,73 грн. за наведених у позові доводів та обґрунтувань задоволенню не підлягають, а тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості суми основного боргу в розмірі 5 332,73 грн.

За умовами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Як було зазначено судом вище, відповідно до п. 3.6 договору, орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 15 числа місяця відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Враховуючи дату здійснення орендної плати за травень 2021 р. згідно рахунку-фактури № 76/1380 від 31.05.2021 01.07.2021, господарський суд зазначає, що відповідачем виконано своє грошове зобов`язання із простроченням строку, погодженого сторонами.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно зі ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов`язань.

Відповідно до частин 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до п. 3.7 договору, орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, уключаючи день оплати.

Пунктом 3.8. договору визначено, що у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 10% від суми заборгованості.

Позивач за прострочення виконання зобов`язання з оплати орендної плати за травень 2021 року нарахував та просить стягнути з відповідача 380,02 грн. пені та 533,27 грн. штрафу.

Оскільки судом визнано обґрунтованим зменшення орендної плати, то нарахування штрафних санкцій здійснюється на суми боргу з урахуванням цього зменшення. У зв`язку із цим, за оплату орендної плати згідно рахунку-фактури № 76/1380 від 31.05.2021 період нарахування починається 16.06.2020 та закінчується 30.06.2021

Здійснивши перерахунок пені, з урахуванням умов договору та враховуючи зменшення орендної плати на 50% у спірний період, прострочення по сплаті грошового зобов`язання, порядку розрахунків погодженого сторонами, в межах розрахунку позивача, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення пені підлягають задоволенню частково в сумі 32,87 грн.

Право встановити у договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 статті 231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати у договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічну правову позицію наведено у постанові Верховного суду від 08.08.2018 у справі № 908/1843/17, постанові Верховного Суду України від 09.04.2012 у справі № 3-88гс11, постанові Верховного Суду України від 27.04.2012 у справі № 3-24гс12, постанові Верховного Суду від 09.02.2018 у справі № 911/2813/17, постанові Верховного Суду від 22.03.2018 у справі № 911/1351/17, постанові Верховного Суду від 17.05.2018 у справі № 910/6046/16, постанові Верховного Суду від 25.05.2018 у справі № 922/1720/17.

Здійснивши перерахунок штрафу, з урахуванням умов договору та враховуючи зменшення орендної плати на 50% у спірний період, прострочення по сплаті грошового зобов`язання, порядку розрахунків погодженого сторонами, в межах розрахунку позивача, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення нарахованого штрафу задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував та просить стягнути з відповідача за прострочення оплати 3% річних в сумі 71,01 грн. та інфляційні втрати у розмірі 58,59 грн.

Здійснивши перерахунок 3 % річних та інфляційних втрат, в межах періоду розрахунку позивача, з урахуванням дат прострочення платежів та зменшенням орендної плати на 50% у спірний період, суд приходить до висновку, що позовні вимоги, в частині стягнення 3% річних підлягають частковому задоволенню в сумі 6,57 грн., а інфляційні втрати підлягають задоволенню не підлягають.

Слід зазначити, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України).

З урахуванням розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 14,04 грн.

Керуючись ст. ст. 74, 76-80, 129, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» (місцезнаходження: 01030, м. Київ, вул. Лисенка, буд. 4; ) на користь Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (місцезнаходження: 08300, Київська обл., Бориспільський р-н, с. Гора, вул. Бориспіль-7; ) 32,87 грн. нарахованої пені, 6,57 грн. 3% річних та 14,04 грн. судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 256 та п. п. 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено та підписано 21.02.2022.

Суддя Л.В. Сокуренко