ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2022 року Справа № 925/21/22

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді - Васяновича А.В., розглянувши у письмовому провадженні справу

за позовом фізичної особи-підприємця Чабана Ігоря Валерійовича,

м. Черкаси

до Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської

ради, м. Черкаси

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:

Дошкільного навчального закладу (ясла-садок) комбінованого типу №91 "Кобзарик" Черкаської міської ради, м. Черкаси

про стягнення 96 629 грн. 17 коп.,

без повідомлення (виклику) учасників справи

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Черкаської області з позовом звернувся фізична особа-підприємець Чабан Ігор Валерійович до Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради про стягнення з відповідача 96 629 грн. 17 коп. заборгованості, а саме: 65 384 грн. 00 коп. основного боргу, 18 050 грн. 71 коп. пені, 9 539 грн. 53 коп. інфляційних втрат та 3 654 грн. 93 коп. 3% річних у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору підряду від 18 червня 2019 року.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 10 січня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Залучено Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) комбінованого типу №91 "Кобзарик" Черкаської міської ради до участі у справі як третю особу, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

У визначені законом строки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому останній зазначає, що відповідач не мав можливості здійснити оплату робіт, виконаних позивачем за актами виконаних робіт від грудня 2019 року, у зв`язку з несвоєчасним розміщенням договору на закупівельній онлайн - платформі та відсутністю кошторисних призначень на бюджетний період 2021 року за договором підряду 2019 року.

При нарахуванні пені позивачем порушено вимоги ч. 6 ст. 232 ГК України.

Оскільки позивачем вказано термін з якого має бути обрахований строк настання зобов`язань з 10 лютого 2020 року, то шестимісячний строк нарахування пені закінчується 10 серпня 2020 року.

Розмір пені за вказаний період мала б становити 5 445 грн. 09 коп.

Крім того відповідачем заявлено про пропуск строку спеціальної позовної давності щодо нарахування пені, який складає 1 рік.

З урахуванням вищенаведеного, відповідач просить суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, виходячи з наступного:

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено господарським судом під час її розгляду, 18 червня 2019 року між Дошкільним навчальним закладом (ясла-садок) комбінованого типу №91 "Кобзарик" Черкаської міської ради (замовник), Департаментом освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради (платник) та фізичною особою-підприємцем Чабаном Ігорем Валерійовичем (підрядник) було укладено договір підряду.

Згідно п. 1.1. вищевказаного договору підрядник зобов`язався виконати капітальний ремонт будівлі дошкільного навчального закладу №91, за адресою вул. Смірнова, 4 в м. Черкаси, за переліком, обсягами робіт та використовуючи матеріали, наведеними в робочому проекті.

Ціна договору становить 203 198 грн. 00 коп. без ПДВ (п. 3.1. договору).

Позивач свій обов`язок щодо виконання підрядних робіт виконав на суму 65 384 грн. 00 коп., що підтверджується копіями акту приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2019 року форми КБ-2в, акту вартості устаткування, що придбавається виконавцем робіт за грудень 2019 року та довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за грудень 2019 року форми КБ-3.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Основними видами господарських зобов`язань є майново-господарські зобов`язання та організаційно-господарські зобов`язання.

Частина 1 ст. 174 Господарського кодексу України передбачає можливість виникнення господарських зобов`язань з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно п. 4.2. договору остаточний розрахунок за виконані роботи, здійснюється протягом 30 банківських днів з моменту і на підставі підписаних підрядником, замовником та платником актів виконаних робіт за формами №КБ-2в, №КБ-3.

Оскільки акти між сторонами підписано за грудень 2019 року, то з урахуванням вимог п. 4.2. договору строк оплати виконаних позивачем підрядних робіт настав 13 лютого 2020 року (30 банківських днів з 31 грудня 2019 року).

Доводи позивача, що відповідні акти між сторонами підписано до 25 грудня 2019 року документально не підтверджується.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідачем всупереч ч. 1 ст. 74, ст. 76, 77 ГПК України не було доведено факту своєчасної сплати за виконані позивачем підрядні роботи.

Частина 2 статті 218 ГК України та стаття 617 ЦК України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення від відповідальності.

Відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Також, Європейським судом з прав людини у рішеннях у справі Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України від 18 жовтня 2005 року та у справі Бакалов проти України від 30 листопада 2004 року зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі № 3-77гс17.

В зв`язку з чим суд відхиляє доводи відповідача, що викладені ним у відзиві на позов.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином борг в розмірі 65 384 грн. 00 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов`язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов`язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Пунктом 7.5. договору передбачено, що у разі затримки оплати за виконані роботи платних сплачує підряднику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої на момент нарахування пені, від вартості виконаних і неоплачених за договором робіт за кожен день затримки.

Так, з урахуванням вищенаведених умов договору позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 18 050 грн. 71 коп. пені нарахованої за період з 10 лютого 2020 року по 21 грудня 2021 року.

Проте, прострочення боржника триває з 14 лютого 2020 року, а тому нарахування пені з 10 лютого по 13 лютого 2020 року є безпідставним.

Крім того, позивачем при нарахуванні пені порушено вимоги ч. 6 ст. 232 ГК України, згідно якої нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15 квітня 2015 року у справі №910/6379/14.

Приписами частини шостої статті 232 ГК України передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане. Водночас, хоча законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього строку, але такий строк, з урахуванням положень статей 251, 252 ЦК України має бути визначений. При цьому, перебіг вказаного строку починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок перебігу такого строку не може бути змінений за згодою сторін.

Зазначене стосується і строку позовної давності, який за своєю суттю є строком, згідно положень статті 256 ЦК України, і також може бути збільшений за домовленістю сторін, але обов`язково повинен мати конкретно визначений період, зважаючи на положення статей 251, 252 ЦК України.

Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20 серпня 2020 року у справі №902/959/19, від 07 червня 2019 року у справі №910/23911/16, від 13 вересня 2019 року у справі №902/669/18, від 12 червня 2018 року у справі №910/4164/17, від 22 листопада 2018 року у справі №903/962/17.

При цьому судом враховано правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 16 грудня 2021 року зі справи №925/1386/19.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного суд дійшов висновку, що п. 7.5. договору не містить умови нарахування пені понад строки, що встановлені ч. 6 ст. 232 ГК України.

Крім того, як вже зазначалося вище, відповідачем було заявлено про пропуск позивачем спеціальної позовної давності, яка до вимог про стягнення неустойки становить один рік.

Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Шестимісячний строк нарахування пені закінчився 13 серпня 2020 року (початок перебігу з 14 лютого 2020 року).

Тобто, нарахування позивачем неустойки за період з 14 серпня 2020 року по 21 грудня 2021 року, з урахуванням положень ч.6 ст.232 ГК України є також безпідставним.

Позивач звернувся до суду з позовом 31 грудня 2021 року (про що свідчить відтиск поштового штемпеля на конверті).

Отже, строк позовної давності на момент звернення до суду за вимогами про стягнення неустойки нарахованої за період з 14 лютого 2020 року по 13 серпня 2020 року сплинув.

Оскільки строк позовної давності щодо стягнення неустойки в розмірі 5 352 грн. 20 коп. за період з 14 лютого 2020 року по 13 серпня 2020 року сплив, та враховуючи заяву відповідача, суд вважає за необхідне у задоволенні позову в цій частині відмовити на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Позивачем відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України заявлено вимогу про стягнення з відповідача 3 654 грн. 93 коп. 3% річних нарахованих за період з 10 лютого 2020 року по 21 грудня 2021 року та 9 539 грн. 53 коп. інфляційних втрат, нарахованих за період лютий 2020 року - листопад 2021 року.

Слід вказати, що оскільки строк оплати виконаних підрядних робіт настав 13 лютого 2020 року, то розмір 3% річних нарахованих за період з 14 лютого 2020 року по 21 грудня 2021 року складає 3 633 грн. 49 коп., а тому з відповідача підлягає стягненню вказана сума, а в решті вимог про стягнення 3% річних слід відмовити.

Інфляційні втрати нараховано позивачем в меншому розмірі, однак позивач самостійно визначив зміст своїх вимог, а тому з відповідача підлягає стягненню 9 539 грн. 53 коп.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

Позивачем заявлено вимогу про відшкодування 10 000 грн. 00 коп. витрат на правничу допомогу та 10% гонорару від суми на яку буде задоволено позов.

Згідно ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат враховується наступне:

розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд виходить з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

При цьому судом враховано правову позицію викладену в постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі №922/1163/18.

Водночас позивачем не надано суду договору, в якому було досягнуто домовленості між адвокатом та клієнтом щодо встановлення вартості послуг адвоката.

В зв`язку з чим підстав для стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу немає.

При цьому судом було також враховано, що згідно ч. 1 ст. 221 ГПК України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Судові дебати в наказному провадженні, як і у спрощеному позовному провадженні, не проводяться, а тому заява повинна бути подана суду до моменту видачі судом відповідного наказу чи закінчення судом дослідження доказів у спрощеному позовному провадженні.

При цьому, суд призначає до розгляду таку заяву лише тоді, коли є дійсно поважні причини неможливості подання суду доказів своєчасно.

І саме тому ч. 2 ст.221 ГПК України встановлює правило, що для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Тобто, на момент проголошення рішення суд вже має вирішити питання про день розгляду судом заяви про судові витрати в порядку ухвалення додаткового рішення.

З урахуванням положень ч.8 ст. 129 ГПК України протягом п`яти днів після ухвалення судом рішення суду подаються докази, а не заява про ухвалення додаткового рішення.

Водночас, при зверненні до суду з відповідним позовом, позивачем не було надано доказів понесених витрат на правничу допомогу.

Крім того, позивачем у позові не наведено жодних поважних причин неможливості надання таких доказів суду до моменту прийняття судом рішення зі справи.

На підставі викладеного, та керуючись ст. 129, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради, вул. Гоголя, 251, м. Черкаси, ідентифікаційний код 36299692 на користь фізичної особи-підприємця Чабана Ігоря Валерійовича, АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 - 65 384 грн. 00 коп. боргу, 3 633 грн. 49 коп. 3% річних, 9 539 грн. 53 коп. інфляційних втрат та 1 845 грн. 51 коп. судового збору.

3. В решті вимог - в позові відмовити.

Видати відповідний наказ після набрання рішення суду законної сили.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строк визначені ст. 241 ГПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 28 лютого 2022 року.

Суддя А.В.Васянович