РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.02.2022Справа № 910/18466/21
За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО"

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ГАРДІАН"

про стягнення 16360 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указаний позов Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" (далі - позивач) про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ГАРДІАН" (далі - відповідач) заборгованості в сумі 16360 грн. з відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, оскільки відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не відшкодував позивачу шкоду, завдану страхувальником відповідача внаслідок ДТП.

Від МТСБУ на виконання вимог ухвали суду надійшли відомості щодо умов укладеного відповідачем страхового договору (полісу).

Відповідачем було подано відзив на позовну заяву у якому він зазначив, що позивач не звертався до відповідача із заявою про страхове відшкодування та відповідачу не було надано жодної інформації про ДТП, а тому, на думку відповідача з його боку не було порушено право позивача.

Крім того, відповідач зазначає, що позивачем не надано жодного фото пошкодженого автомобіля до матеріалів справи, що не дає можливості встановити обґрунтованість та відповідність дійсності пошкоджень, які зазначені у акті огляду та рахунку, копії яких надані з позовом.

У відповіді на відзив позивач посилався на позицію викладену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11.12.2019 №465/4287/15 (провадження №14-406цс19) стосовно того, що обов`язкового досудового порядку врегулювання спору з приводу виплати страхового відшкодування не передбачено та особа, яка вимагає такої виплати за власним розсудом може звернутися із такою заявою безпосередньо до суду. Позивач зазначає, що відповідачем не надано жодних заперечень та доказів, які б спростовували вартість понесених збитків за ремонт автомобіля.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Між позивачем як страховиком та ТОВ «Славспецтех» як страхувальником було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №-21-01 від 09.09.2020 (далі - Договір добровільного страхування), за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме автомобіля «Ford Trucks», д.р.н. НОМЕР_1 (далі - Застрахований автомобіль).

02.12.2020 в Луганській області на а/д Р-66 сталася ДТП, причинами якої стало те, що водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «ВАЗ-211040», д.р.н. НОМЕР_2 , не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, чим порушив вимоги п. 12.1 ПДР України та здійснив наїзд на стоячий попереду автомобіль «Ford Trucks», д.р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 . Дані обставини підтверджуються постановою суду та довідкою поліції, копії яких містяться у справі.

Внаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль «Ford Trucks», д.р.н. НОМЕР_1 , який відповідно до залученої до матеріалів справи копії реєстраційного талону належить ТОВ «Славспецтех», на праві власності та який був застрахований позивачем на підставі Договору добровільного страхування, копія якого залучена до справи. Вигодонабувачем за вказаним договором є ТОВ «Славспецтех». Доказів, що Договір добровільного страхування вже не був діючим на час ДТП матеріали справи не містять.

На підставі вищевказаного, за умовами Договору добровільного страхування, та враховуючи, зокрема, рахунок від 03.12.2020 (18960 грн.) та акт здачі-приймання робіт (надання послуг) від 24.12.2020 (18960 грн.) ремонтного СТО Застрахованого автомобіля позивачем було складено страховий акт, відповідно до якого він розрахував та виплатив страхове відшкодування у розмірі 18960 грн. на ремонтне СТО Застрахованого автомобіля.

Відтак, позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати.

Як убачається з матеріалів справи, шкоду було заподіяно водієм ОСОБА_1 , який керував автомобілем «ВАЗ-211040», д.р.н. НОМЕР_2 , і його вину у вчиненні ДТП та скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП встановлено залученою до справи постановою суду.

На час скоєння вищевказаної ДТП цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_1 , як особи, яка експлуатувала автомобіль «ВАЗ-211040», д.р.н. НОМЕР_2 , на законних підставах була застрахована відповідачем на підставі договору (полісу) АР/000027047 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ (ліміт відповідальності за шкоду по майну - 130000 грн., франшиза - 2600).

Отже, на відповідача полісом АР/000027047 покладено обов`язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації водієм ОСОБА_1 , автомобіля «ВАЗ-211040», д.р.н. НОМЕР_2 , на час ДТП.

Позивач із заявою про виплату страхового відшкодування звернувся до відповідача шляхом подання цього позову.

Відповідач заперечуючи проти вимог позову зазначає, що йому не було відомо про ДТП, а позивач не звертався із заявою про виплату страхового відшкодування та він не мав можливості оглянути Застрахований автомобіль та оцінити завдані йому збитки, крім того відповідач зазначає, що у зв`язку із відсутністю фото пошкодженого автомобіля не вбачається за можливе встановити обґрунтованість та відповідність дійсності пошкоджень, які зазначені позивачем у акті огляду, а також встановити відповідність наданих послуг з ремонту Застрахованого автомобіля із завданими у ДТП пошкодженнями.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Тобто, наведеними положеннями встановлено, що розмір відповідальності страховика за полісом обмежується розміром відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу в межах встановлених відповідним полісом ліміту відповідальності та франшизи.

Так, з наданого позивачем до позову звіту про визначення коефіцієнта фізичного зносу колісного транспортного засобу №28865 від 19.10.2021 зробленого на замовлення позивача ТОВ «ЕК «Фаворит асистанс» оцінювачем Гармідаровою Ю.П. вбачається, що коефіцієнт фізичного зносу Застрахованого автомобіля дорівнює нулю.

Таким чином, суд дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджено вартість відновлювального ремонту застрахованого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу у сумі 18960 грн. Відповідачем зі свого боку не надано жодних доказів на спростування даних обставин.

Судом враховано, що позивачем заявлено до стягнення суму матеріального збитку з урахуванням розміру франшизи встановленого умовами полісу АР/000027047 (2600 грн.), а отже у сумі 16360 грн.

Що ж стосується посилань відповідача, що позивач не звертався до нього із окремою заявою про виплату страхового відшкодування то суд зазначає наступне.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі №465/4621/16-к (провадження №13-24кс19) зазначено, що законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому. Перша з них - передбачена ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а саме шкода може бути відшкодована на підставі звернення потерпілого до МТСБУ за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування. Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до МТСБУ про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення. Так, згідно з п. 36.1 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

У вказаній постанові судом також зазначено, що у системному зв`язку зі ст. 36 положення п.п. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 цього Закону щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.

З наведеного вбачається, що звернення потерпілого у випадках, передбачених законом, до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування не є обов`язковим та не виключає право особи звернутися безпосередньо до суду із позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування в межах річного строку.

Керуючись наведеним приписами законодавства та приймаючи до уваги, що спірна ДТП сталася 02.12.2020, позивач мав право звернутись до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування у строк до 02.12.2021. З матеріалів справи вбачається, що даний позов було направлено до суду - 11.11.2021, а на адресу відповідача - 10.11.2021, тобто в межах визначеного Законом річного строку.

За змістом п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком. Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування. У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування, подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення. Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

Отже, настання строку здійснення відповідачем виплати страхового відшкодування за договором (полісом) АР/000027047 обумовлене закінченням дев`яностоденного строку з дня отримання ним заяви про страхове відшкодування та документів, визначених статтею 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Строк виконання зобов`язання може бути встановлений як договором, так і законом.

В даному випадку п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено строк виконання зобов`язання із виплати страхового відшкодування - 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування та документів, зазначених у статті 35 цього Закону.

Разом з тим, станом на день ухвалення даного рішення встановлений 90 денний строк наданий відповідачу для виплати страхового відшкодування або надання обґрунтованої відмови у здійсненні такої виплати завершився, однак матеріали справи не мають доказів вчинення останнім виплати страхового відшкодування чи відмови у такому. Так само відповідачем не спростовано жодними доказами, що вартість ремонту Застрахованого автомобіля є необґрунтованою.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до приписів статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частина 2 статті 86 ГПК України).

Враховуючи викладене, заявлена вимога про виплату страхового відшкодування у сумі 16360 грн. підлягає задоволенню.

Судові витрати, у які позивачем включено лише витрати по оплаті судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями ст.ст. 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "ГАРДІАН" (м. Київ, вул. Саксаганського, 96; ідентифікаційний код 35417298) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" (м. Київ, вул. Казимира Малевича, 31; ідентифікаційний код 31650052) 16360 (шістнадцять тисяч триста шістдесят) грн. відшкодування матеріальної шкоди (виплати страхового відшкодування), а також 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Суддя Сташків Р.Б.