ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 року Справа № 915/1398/21

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області,

головуючий суддя Давченко Т.М.,

за участі секретаря Кнауб А.А.;

без участі представників сторін, які в засідання не з?явилися;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 915/1398/21

за позовом державного воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувального) загону Державної служби України з надзвичайних ситуацій,

вул. Кобилянського, 223 А, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська обл., 50002;

;

до товариства з обмеженою відповідальністю "Вознесенська торгово-промислова компанія",

вул. Генерала Подзігуна, 165, смт. Олександрівка, Вознесенський район, Миколаївська область, 56530;

;

про стягнення грошових коштів у загальній сумі 4994 грн. 70 коп.

В С Т А Н О В И В:

Державним воєнізованим гірничорятувальним (аварійно-рятувальним) загоном Державної служби України з надзвичайних ситуацій (далі ? Гірничорятувальний загін) пред?явлено позов про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Вознесенська торгово-промислова компанія" (далі ? ТОВ "ВТПК") грошових коштів у загальній сумі 94994 грн. 70 коп., із яких: 84350 грн. 55 коп. - основний борг; 3233 грн. 39 коп. - пеня; 5893 грн. 71 коп. - інфляційні втрати; 1517 грн. 06 коп. - 3 % річних, з посиланням на невиконання відповідачем зобов?язань щодо своєчасної та у повному обсязі оплати виконаних позивачем робіт за укладеним між сторонами договором від 11.09.2015 № 57/01 на постійне та обов?язкове обслуговування державними аварійно-рятувальними службами об?єктів та окремих територій, внаслідок чого утворилася заборгованість у спірній сумі, а на суми допущених відповідачем прострочень Гірничорятувальним загоном нараховано пеню, згідно п. 5.4 договору, а також здійснені нарахування в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Позивач також просить суд про стягнення з ТОВ "ВТПК" грошових коштів на відшкодування витрат з оплати позовної заяви судовим збором.

За такими вимогами ухвалою від 21.09.2021 відкрито провадження в даній справі, вирішено розглянути справу за правилами загального позовного провадження у розумний строк, тривалість якого обумовлюється запровадженням в Україні карантину через спалах у світі коронавірусу "COVID-19" та введенням Урядом України протиепідемічних заходів, а також призначено підготовче засідання на 20.10.2021.

Ухвалою від 20.10.2021, занесеною до протоколу судового засідання, продовжено строк підготовчого провадження у справі та відкладено підготовче засідання на 21.12.2021.

Ухвалою від 21.12.2021, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 15.02.2022.

ТОВ "ВТПК" у відзиві від 01.10.2021 № 314 позов не визнало, вважаючи його необґрунтованим та безпідставним, з посиланням на те, що товариством 22.09.2021 погашено заборгованість перед Гірничорятувальним загоном у повному обсязі (в сумі 90000 грн.).

Відповідач також послався на положення ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, якими передбачено можливість зменшення розміру підлягаючої до стягнення неустойки за рішенням суду, а також зазначив про те, що ТОВ "ВТПК" добровільно усунуло порушення договірних зобов?язань.

У зв?язку з погашенням відповідачем основного боргу та частини інфляційних втрат Гірничорятувальним загоном подано суду заяву від 06.10.2021 про зменшення позовних вимог, в якій позивач зазначив, що вважає підлягаючими до стягнення з ТОВ "ВТПК" грошові кошти в загальній сумі 4994 грн. 70 коп., із якої: 3233 грн. 39 коп. - пеня; 244 грн. 26 коп. - інфляційні втрати; 1517 грн. 06 коп. - 3 % річних.

Крім того, позивачем подано відповідь від 18.10.2021 на відзив ТОВ "ВТПК", в якій указано, що Гірничорятувальний загін підтримує позовні вимоги, з урахуванням їх зменшення, у повному обсязі; заперечення відповідача позивач вважає такими, що не спростовують обставини, викладені у позовній заяві, та не можуть бути визнаними підставою для відмови в задоволенні позову.

Інших документів по суті справи від сторін не надійшло.

Від сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, представники в засідання не з?явилися, проте від позивача надійшло клопотання від 14.02.2022 № 01/3-303 про розгляд даної справи за відсутності його представника.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Сторонами у справі укладено договір від 11.03.2015 № 57/01 на постійне та обов?язкове обслуговування державними аварійно-рятувальними службами об?єктів та окремих територій (далі ? договір), умовами якого передбачено наступне.

Гірничорятувальний загін (виконавець) організовує цілодобове функціонування своїх структурних підрозділів у режимі постійної готовності до виконання необхідного комплексу аварійно-рятувальних робіт в умовах надзвичайних ситуацій або загрози їх виникнення, забезпечує роботи та заходи, спрямовані на запобігання та профілактику виникнення надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, у кількості 1-єї оперативної одиниці згідно з нормативом виїзду на об?єкти ТОВ "ВТПК" (замовника), що встановлений планом локалізації та ліквідації аварій. Виконавець здійснює постійне та обов?язкове обслуговування об?єктів замовника; об?єкти замовника, які підлягають постійному та обов?язковому аварійно-рятувальному обслуговуванню, визначені в додатку № 1, який узгоджується обома сторонами (п. 1 договору).

Для виконання покладених зобов?язань виконавець зобов?язався:

здійснювати добір основного складу відповідного кваліфікаційного рівня та стану здоров?я, придатного до роботи в екстремальних умовах; постійно підтримувати необхідний фізичний, психологічний рівень підготовки рятувальників та високий рівень професіоналізму для проведення аварійно-рятувальних робіт; проводити обов?язкове тренування особового оперативного складу згідно з програмами, метою яких є підтримання відповідного кваліфікаційного рівня та професійної придатності;

забезпечувати функціонування структурних підрозділів у режимі постійної готовності до виконання необхідного комплексу аварійно-рятувальних робіт в умовах надзвичайної ситуації або загрози її виникнення згідно з нормативом виїзду, відповідно до Статуту ведення аварійно-рятувальних робіт та диспозиції виїздів Гірничорятувального загону, на об`єкти замовника, що регламентується планами реагування на надзвичайні ситуації (планами ліквідації аварій, планами локалізації та ліквідації аварійних ситуацій і аварій);

створювати та підтримувати у належному стані відповідні матеріально-технічні резерви для проведення аварійно-рятувальних робіт;

організовувати ремонт та технічне обслуговування аварійно-рятувальних засобів;

разом з замовником визначити обсяги профілактичних обстежень і робіт із запобігання виникненню надзвичайних ситуацій техногенного та природного характерів, які необхідно здійснити виконавцем на об?єктах замовника, відповідно до вимог діючих нормативних документів;

організовувати силами основного складу виконавця профілактичну роботу із запобігання виникненню надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру відповідно до вимог Положень про профілактичну діяльність;

здійснювати нагляд і контроль за фактичним станом підготовленості об??єктів, що обслуговуються, до ліквідації НС, згідно з вимогами, зафіксованими ПЛА та іншими нормативними документами;

під час ліквідації надзвичайних ситуацій забезпечувати: виконання заходів, передбачених планами реагування на надзвичайні ситуації (планами ліквідації аварій, планами локалізації та ліквідації аварійних ситуацій і аварій); оперативне визначення обстановки, що склалася внаслідок надзвичайної ситуації і основних напрямків дій, пов?язаних з ліквідацією надзвичайної ситуації; вжиття термінових заходів для пошуку і рятування людей у зоні надзвичайної ситуації і надання невідкладної медичної та іншої допомоги потерпілим; надання екстреної кваліфікованої медичної допомоги потерпілим в умовах надзвичайної ситуації, осередку аварії, що вимагає застосування киснево-дихальної апаратури та спеціального аварійно-рятувального спорядження, проведення протишокових заходів, непрямого масажу серця, штучної вентиляції легень, підтримання у потерпілих життєвих функцій з подальшим транспортуванням із застосуванням спеціальних нош на небезпечне місто та передачу потерпілих працівникам реанімаційної бригади ШМД; визначення небезпечних факторів та додержання основним особовим складом вимог правил безпеки під час проведення аварійно-рятувальних робіт; створення необхідних умов для підтримання працездатності основного особового складу; зосередження в зоні надзвичайної ситуації необхідних сил, засобів, матеріально-технічних резервів та своєчасне введення їх у дію за призначенням; оперативне усунення ускладнень, що виникають під час ліквідації надзвичайних ситуацій; координацію дій підрозділів, які залучені до ліквідації надзвичайної ситуації на об`єктах замовника;

зберігати інформацію про державну та комерційну таємницю, яка стала відома у зв?язку з виконанням службових обов?язків (п.п. 2.1-2.9 договору).

У свою чергу, замовник зобов?язався, зокрема, оплачувати, відповідно до умов договору, постійне та обов?язкове аварійно-рятувальне обслуговування; впродовж 10 календарних днів підписати наданий виконавцем акт виконання умов договору та один примірник повернути на його адресу (п.п. 3.12-3.13 договору).

Вартість функціонування структурних підрозділів виконавця у режимі постійної готовності до виконання необхідного комплексу аварійно-рятувальних робіт в умовах надзвичайної ситуації або загрози її виникнення у кількості 1-єї оперативної одиниці складає помісячно по 147411 грн. 25 коп. Ця вартість узгоджена сторонами та визначена розрахунком (калькуляцією), які додаються і виконані згідно з вимогами Спільного наказу МНС України та Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 15.12.2003 № 495/369 "Про затвердження Порядку визначення розмірів оплати за обслуговування об?єктів та окремих територій державними аварійно-рятувальними службами" (п. 4.1 договору).

У всіх випадках збільшення витрат на утримання загону, що пов?язані зі збільшенням заробітної плати, вартості матеріалів та інше, виконавець проводить перерахунок, а замовник узгоджує фінансування загону на постійне та обов?язкове аварійно-рятувальне обслуговування на підставі наданих підтверджувальних документів (п. 4.2 договору).

Перерахування коштів проводиться щомісячно в термін до 10 числа місяця, що слідує за звітним, згідно з наданими виконавцем рахунками (п. 4.3 договору).

За додатковою угодою сторін можливі інші види розрахунків, що не порушують чинне законодавство України (п. 4.4 договору).

Оплата за виконані аварійно-рятувальні роботи проводиться за фактичними витратами на їх виконання додатково до фінансування загону на постійне та обов?язкове аварійно-рятувальне обслуговування (п. 4.1), на підставі наданих підтверджувальних документів, узгоджених замовником (п. 4.5 договору).

Сторонами погоджено, що договір укладається на невизначений термін та вступає в дію з моменту укладання; зміни і доповнення до договору вносяться лише письмово за згодою сторін та є його невід`ємними частинами (п.п. 6.1, 6.4 договору).

До договору сторонами неодноразово вносилися зміни шляхом укладення до нього додаткових угод: від 11.03.2015 № 01/58/01, від 13.03.2017 № 02/46/01, від 01.11.2017 № 03/314/01 з протоколом розбіжностей, від 27.12.2018 № 04/608/01, від 28.10.2019 № 05/221/01, від 30.10.2020 № 06/162/01 (а.с. 50-60).

Так, зокрема, у додатковій угоді від 27.12.2018 № 04/608/01 сторонами вирішено абз. 1 п. 1 договору викласти у такій редакції: "ДВГРЗ ДСНС України організовує цілодобове функціонування своїх структурних підрозділів у режимі постійної готовності до виконання необхідного комплексу аварійно-рятувальних робіт в умовах надзвичайних ситуацій або загрози їх виникнення, забезпечує роботи та заходи, спрямовані на запобігання та профілактику виникнення надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, у кількості 0,029 оперативних одиниць згідно з нормативом виїзду на об?єкти Замовника, що встановлений планом локалізації та ліквідації аварій".

Крім того, абз. 1 пп. 4.1 п. 4 договору вирішено викласти в такій редакції:

"Вартість функціонування структурних підрозділів Виконавця у режимі постійної готовності до виконання необхідного комплексу аварійно-рятувальних робіт в умовах надзвичайної ситуації або загрози її виникнення у кількості 0,029 оперативної одиниці складає помісячно:

- з 01.01.2019 р. по 9879,34 грн. …без ПДВ;

- з 01.07.2019 р. по 10181,66 грн. … без ПДВ;

- з 01.12.2019 р. по 10515,05 грн. … без ПДВ".

Додатковою угодою від 30.10.2020 № 06/162/01 сторони знову змінили редакцію абз. 1 пп. 4.1 п. 4 договору, виклавши його в такій редакції:

"Вартість функціонування структурних підрозділів Виконавця у режимі постійної готовності до виконання необхідного комплексу аварійно-рятувальних робіт в умовах надзвичайної ситуації або загрози її виникнення у кількості 0,029 оперативної одиниці складає помісячно:

- з 01.01.2021 р. - по 11503,46 грн. … без ПДВ".

Судом встановлено, що на виконання умов договору позивачем у період серпень 2020 року - липень 2021 року здійснювалося аварійно-рятувальне обслуговування ТОВ "ВТПК" у відповідності до умов договору, що підтверджується актами виконання умов договору від 31.08.2020 № 29-ф на суму 10515 грн. 05 коп., від 30.09.2020 № 345-ф на суму 10515 грн. 05 коп., від 31.10.2020 № 386-ф на суму 10515 грн. 5 коп., від 30.11.2020 № 428-ф на суму 10515 грн. 05 коп., від 31.12.2020 № 470-ф на суму 10515 грн. 05 коп., від 31.01.2021 № 35-ф на суму 11503 грн. 46 коп., від 28.02.2021 № 45-ф на суму 11503 грн. 46 коп., від 31.03.2021 № 99-ф на суму 11503 грн. 46 коп., від 30.04.2021 № 127-ф на суму 11503 грн. 46 коп., від 31.05.2021 № 179-ф на суму 11503 грн. 46 коп., від 30.06.2021 № 209-ф на суму 11503 грн. 46 коп., від 31.07.2021 № 253-ф на суму 11503 грн. 46 коп., підписаними уповноваженими представниками сторін без зауважень та скріпленими печатками сторін (а.с. 31-42).

На оплату обслуговування позивачем виставлено ТОВ "ВТПК" рахунки: від 31.08.2020 № 299-ф на суму 10515 грн. 05 коп. (за серпень 2020 року); від 30.09.2020 № 345-ф на суму 10515 грн. 05 коп. (за вересень 2020 року); від 31.10.2020 № 386-ф на суму 10515 грн. 05 коп. (за жовтень 2020 року); від 30.11.2020 № 428-ф на суму 10515 грн. 05 коп. (за листопад 2020 року); від 31.12.2020 № 470-ф на суму 10515 грн. 05 коп. (за грудень 2020 року); від 31.01.2021 № 35-ф на суму 11503 грн. 46 коп. (за січень 2021 року); від 28.02.2021 № 45-ф на суму 11503 грн. 46 коп. (за лютий 2021 року); від 31.03.2021 № 99-ф на суму 11503 грн. 46 коп. (за березень 2021 року); від 30.04.2021 № 127-ф на суму 11503 грн. 46 коп. (за квітень 2021 року); від 31.05.2021 № 179-ф на суму 11503 грн. 46 коп. (за травень 2021 року); від 30.06.2021 № 209-ф на суму 11503 грн. 46 коп. (за червень 2021 року); від 31.07.221 № 253-ф на суму 11503 грн. 46 коп. (за липень 2021 року) (а.с. 19-30).

Позивач зазначає, що обслуговування за указаний період ТОВ "ВТПК" оплачено з простроченням, внаслідок чого Гірничорятувальним загоном на суми прострочень здійснені нарахування в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України, а також нараховано пеню.

Судом встановлено, що послуги позивача ТОВ "ВТПК" оплачено згідно платіжних доручень від 03.09.2021 № 1587 на суму 20000 грн., від 06.09.2021 № 1591 та від 22.09.2021 № 1618 на суму 90000 грн.

Крім того, частину заборгованості за рахунком від 31.08.2020 № 299-ф позивач вважає погашеною згідно платіжного доручення від 19.08.2021, про що зазначено в розрахунку заборгованості (а.с. 10).

Викладене свідчить про порушення відповідачем строків оплати обслуговування Гірничорятувального загону, передбачених пунктом 4.3 договору (до 10 числа місяця, що слідує за звітним).

Цивільним законодавством передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором ( ст.901 ЦК України).

Суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони (ст.193 ГК України).

Положеннями ст.ст. 525, 526, 629 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов?язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов?язання (неналежне виконання). Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов?язання, якщо не доведе, що належне виконання зобов?язання виявилось неможливим внаслідок дії непереборної сили. Не вважаються такими обставинами, зокрема, відсутність у боржника необхідних коштів (ч. 2 ст. 218 ГК України).

Частиною 2 статті 193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов?язання, враховуючи інтереси другої сторони.

Порушення зобов?язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (ч. 2 ст. 193 ГК України).

Господарськими санкціями визнаються штрафні санкції у вигляді грошової суми, зокрема, штраф, пеня (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов?язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (ч. 6 ст. 231 ГК України).

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов?язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов?язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов?язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов?язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В даному випадку судом встановлено порушення відповідачем договірних зобов?язань щодо оплати обслуговування позивача.

У відповідності до п. 5.4 договору за порушення терміну оплати замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожен день затримки платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діє у період, за який нараховується та виплачується пеня; сплата пені не звільняє винну сторону від виконання обов?язків за даним договором.

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов?язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов?язання мало бути виконано.

Приписами ч. 6 ст. 232 ГК України передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов?язання мало бути виконане. При цьому, зазначеною нормою визначено строк та порядок нарахування штрафних санкцій, а строк, протягом якого особа може звернутись до суду за захистом свого порушеного права, встановлюється Цивільним кодексом України.

Разом з цим, згідно ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов?язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов?язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

За приписами ст. 252 ЦК України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Позовна давність ? це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Частиною першою статті 259 ЦК України визначено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін.

У відповідності до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З урахуванням викладеного, якщо господарська санкція нараховується за кожен день прострочення на відповідну суму, то позовна давність до вимог про її застосування обчислюється окремо за кожний день прострочення. Право на подання позову про стягнення такої санкції виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Отже, з огляду на те, що нарахування господарських санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов?язання мало бути виконаним, то позовна давність спливає через рік від дня, за який нараховано санкцію.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 22.07.2019 у справі № 911/1563/18, від 22.08.2019 у справі № 914/508/17, від 11.11.2019 у справі № 904/1038/19, від 11.02.2020 у справі № 916/612/19.

Суд також звертає увагу на те, що законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов?язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов?язання мало бути виконано відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі № 910/6379/14.

Зважаючи на наведене вище, суд зазначає, що приписами ч. 6 ст. 232 ГК України передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов?язання мало бути виконане. Водночас, хоча законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього строку, але такий строк, з урахуванням положень ст.ст. 251, 252 ЦК України має бути визначений. При цьому, перебіг вказаного строку починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов?язання мало бути виконане, і початок перебігу такого строку не може бути змінений за згодою сторін.

Зазначене стосується і строку позовної давності, який за своєю суттю є строком, згідно положень ст. 256 ЦК України, і також може бути збільшений за домовленістю сторін, але обов?язково повинен мати конкретно визначений період, зважаючи на положення ст.ст. 251, 252 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.08.2020 у справі № 902/959/19, від 07.06.2019 у справі № 910/23911/16, від 13.09.2019 у справі № 902/669/18, від 12.06.2018 у справі № 910/4164/17, від 22.11.2018 у справі № 903/962/17, від 09.03.2021 у справі № 924/441/20.

Законодавством також визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов?язання, на вимогу кредитора зобов?язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Ураховуючи викладене, суд визнає вимоги Гірничорятувального загону про стягнення з відповідача пені та нарахувань у порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України обґрунтованими.

При перевірці поданих позивачем розрахунків пені у загальній сумі 3233 грн. 39 коп., 3 % річних у загальній сумі 1517 грн. 06 коп. та інфляційних втрат у загальній сумі 5893 грн. 71 коп. судом встановлено, що вони виконані арифметично вірно, з урахуванням вимог законодавства та за періоди, стягнення по яким раніше в судовому порядку не проводилося.

Суд також враховує, що позивач у заяві про зменшення позовних вимог указав, що вважає підлягаючими до стягнення з ТОВ "ВТПК" лише частини інфляційних втрат у сумі 244 грн. 26 коп.

У відповідності до ч. 2 ст. 46 ГПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

З урахуванням викладеного, суд визнає підлягаючими до стягнення з відповідача грошові кошти у загальній сумі 4994 грн. 70 коп., із якої: 3233 грн. 39 коп. - пеня; 244 грн. 26 коп. - інфляційні втрати; 1517 грн. 06 коп. - 3 % річних.

Щодо доводів відповідача про наявність підстав для зменшення розміру неустойки, суд приходить до такого.

Господарським процесуальним законодавством визначено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов?язання (п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України).

Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (ч. 3 ст. 551 ЦК України).

У відповідності до ст. 233 ГК України, в разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов?язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов?язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов?язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Системний аналіз наведених приписів законодавства дозволяє дійти висновку про те, що суди мають право при прийнятті рішення про стягнення пені зменшувати її розмір з урахуванням усіх конкретних обставин справи.

Відповідно до п. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов?язання (п. 3 ст. 83 ГПК), господарський суд повинен об?єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов?язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов?язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов?язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов?язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

У зазначеній нормі ГПК йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені), а тому вона не може застосовуватися у вирішенні спорів, пов?язаних з відшкодуванням сум збитків та шкоди (ст. 22, глава 82 ЦК України).

Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв`язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме ч. 3 ст. 551 ЦК України і ст. 233 ГК України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв?язку з порушенням зобов?язання, а з інших передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом.

У резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню.

Верховний Суд у постанові від 15.03.2019 року у справі № 910/3652/18 зазначив, що вирішення питання зменшення належних до сплати штрафних санкцій перебуває в межах дискреційних повноважень господарських судів.

Суд також зауважує, що за частинами першою та другою статті 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов?язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов?язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов?язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов?язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Відповідно до встановлених судом обставин справи, за змістом укладеного сторонами договору, положень ст. 611 та ч. 3 ст. 692, ст. 625 ЦК України, яка регулює відповідальність за порушення грошового зобов?язання, стягувана позивачем з відповідача сума відсотків річних у визначеному за договором розмірі від несплаченої загальної вартості товару є відповідальністю сторони господарського договору за допущене нею правопорушення у сфері господарювання.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов?язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов?язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Звертаючись з вимогою про стягнення процентів річних та інфляційних за час затримки розрахунку відповідно до ст. 625 ЦК України, позивач також не повинен доводити розмір дійсних майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат кредитора, пов?язаних із затримкою розрахунку, не має на меті встановлення точного їх розміру.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 виклала висновок що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов?язання.

Разом із тим, в даному випадку судом приймається до уваги те, що прострочення виконання договірних зобов?язань відповідача носило тривалий характер (більше 6 місяців); що відповідачем не подано пояснень щодо поважності причин виникнення прострочення та відповідних доказів (доказів перебування у несприятливому фінансовому стані, тощо). Відповідачем не подано і доказів того, що нараховані Гірничорятувальним загоном суми 3 % річних, інфляційних втрат та пені є надмірно великими.

За такого підстави для зменшення розміру підлягаючих до стягнення з ТОВ "ВТПК" нарахувань відсутні.

Отже, позовні вимоги Гірничорятувального загону, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, підлягають задоволенню повністю.

Господарським процесуальним законодавством передбачено покладання судових витрат, зокрема, витрат на оплату позовної заяви судовим збором, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України).

Позивачем оплачено звернення до суду з позовом у даній справі судовим збором згідно платіжного доручення від 20.08.2021 № 833 на суму 2270 грн., що відповідає положенням ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір".

Отже, зазначену суму судового збору належить відшкодувати позивачу за рахунок відповідача.

У судовому засіданні 15.02.2022, згідно зі ст. 240 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Керуючись ст.ст. 232, 233, 236-238 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов державного воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувального) загону Державної служби України з надзвичайних ситуацій задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Вознесенська торгово-промислова компанія", вул. Генерала Подзігуна, 165, смт. Олександрівка, Вознесенський район, Миколаївська область, 56530, ідентифікаційний код 32728386, на користь державного воєнізованого гірничорятувального (аварійно-рятувального) загону Державної служби України з надзвичайних ситуацій, вул. Кобилянського, 223 А, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська обл., 50002, ідентифікаційний код 33873405, грошові кошти у загальній сумі 4994 грн. 70 коп., із якої: 3233 грн. 39 коп. - пеня; 244 грн. 26 коп. - інфляційні втрати; 1517 грн. 06 коп. - 3 % річних, а також грошові кошти на відшкодування витрат з оплати позовної заяви судовим збором у сумі 2270 грн.

Рішення може бути оскаржено до Південно-Західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Миколаївської області протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 22.02.2022.

Суддя Т.М. Давченко