УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

м. Київ

22.02.2022Справа № 910/2525/22
Суддя Господарського суду міста Києва Смирнова Ю.М., розглянувши заяву Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс" про видачу судового наказу про стягнення з Фізичної особи- підприємця Бійчук (Богданович) Ірини Сергіївни 17280,55 грн,

ВСТАНОВИВ:

17.02.2022 Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс" звернулось до Господарського суду міста Києва з заявою про видачу судового наказу про стягнення з Фізичної особи- підприємця Бійчук (Богданович) Ірини Сергіївни на підставі договору на надання послуг з вивезення побутових відходів №12454-Пд від 01.10.2015 в сумі 17280,55 грн, з яких 11354,18 грн основного боргу за період з 30.11.2015 по 30.06.2017, 1249,58 грн інфляційних втрат, 3% річних на суму 410,51 грн, 4266,28 грн пені.

Відповідно до ч.2 ст.12 Господарського процесуального кодексу України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

У відповідності до приписів ч.1 ст.148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ч.2 ст.148 Господарського процесуального кодексу України особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

У п.5 ч.1 ст.152 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.

Відповідно до ч.1 ст.256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст.257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Разом з тим, відповідно до п.1 ч.2 ст.258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Частиною 1 ст.259 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

За правилом встановленим п.7 ч.1 ст.155 Господарського процесуального кодексу України під час розгляду вимог у порядку наказного провадження суд не розглядає їх обґрунтованість по суті.

Водночас, підставою для відмови у видачі наказу є, зокрема, встановлення судом обставин спливу позовної давності щодо заявленої вимоги. Такі підстави для відмови у видачі судового наказу свідчать про наявність у суду обов`язку здійснити певний аналіз обґрунтованості вимог заявника на предмет наявності/порушення його права, щодо спливу позовної давності, в тому числі щодо наявності прострочення виконання зобов`язання боржником (зокрема, з метою визначення періоду, який знаходиться в межах позовної давності). Однак, такі повноваження суду в межах наказного провадження є обмеженими, враховуючи функціональне призначення інституту наказного провадження та принцип пропорційності господарського судочинства (ст.15 Господарського процесуального кодексу України).

Так, у випадку встановлення судом обставин, які свідчать про заявлення вимог поза межами позовної давності навіть щодо частини періоду нарахування в межах певного виду вимог (в даному випадку - вимог про стягнення суми основного боргу, 3% річних, пені та інфляційних втрат), - мають місце обставини, які свідчать про відсутність безспірності вимог (що є обов`язковим критерієм при здійсненні наказного провадження) та наявності обставин (п.5 ч.1 ст.152 Господарського процесуального кодексу України), наслідком яких є відмова суду у видачі судового наказу.

При цьому, законом не передбачено обов`язок суду здійснювати перерахунок заявлених вимог (визначати періоди заборгованості, які заявлені в межах позовної давності) та право суду видавати судовий наказ на частину заборгованості, заявленої в межах конкретного виду вимоги (у межах позовної давності), так як у протилежному випадку - суд, по суті, буде здійснювати розгляд вимог у порядку, який притаманний для позовного провадження, що суперечить цільовому призначенню інституту наказного провадження.

Заявник у поданій до суду заяві про видачу судового наказу просить стягнути з боржника основну заборгованість за період з 30.11.2015 по 30.06.2017, строк оплати якої у кожному відповідному місяці настав 15 числа поточного місяця, як це передбачено п.2.5 укладеного між сторонами договору.

Пунктом 8.5 укладеного між контрагентами правочину сторони домовились, що будь-яка позовна давність по даному договору встановлюється тривалістю у 5 років.

В той же час, із наданого заявником розрахунку заборгованості випливає, що з моменту виникнення у заявника права вимоги щодо частини вимог пройшов строк, який перевищує як позовну давність, встановлену законом для таких вимог (враховуючи дату звернення заявника до суду із даною заявою 17.02.2022), так і строк, погоджений сторонами у п.8.5 укладеного між контрагентами правочину.

На підставі викладеного, у видачі судового наказу Комунальному підприємству виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс" слід відмовити.

Відповідно до положення ч.2 ст.151 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається.

Разом з тим, за приписами ч.2 ст.153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 ч.1 ст.152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку (у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до ч.2 ст.148 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись ст.ст.148, 150, 152, 153, 154, 232 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Комунальному підприємству виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс" у видачі судового наказу про стягнення з Фізичної особи- підприємця Бійчук (Богданович) Ірини Сергіївни 17280,55 грн на підставі договору на надання послуг з вивезення побутових відходів №12454-Пд від 01.10.2015.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та відповідно до ст.ст.256, 257 Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня складення повної ухвали.

Суддя Ю.М. Смирнова