ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

"21" лютого 2022 р. м. Житомир Справа № 906/134/22

Господарський суд Житомирської області у складі судді Вельмакіної Т.М.,

розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика"

про видачу судового наказу про стягнення з Фізичної особи-підприємця Степанюка Юрія Володимировича 82655,44 грн заборгованості за договором №065097-КС-002 про надання кредиту від 29.02.2020,

ВСТАНОВИВ:

Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" подано заяву про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з ФОП Степанюка Юрія Володимировича 82655,44 грн заборгованості за договором №065097-КС-002 про надання кредиту від 29.02.2020.

Розглянувши заяву про видачу судового наказу та подані заявником докази, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу, з наступних підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про наявність його заявнику невідомо.

Відповідно до ч. 1 ст.147 ГПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст.148 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.148 ГПК України, судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України, особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

При цьому, заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи-підприємці (ч. 3 ст. 147 ГПК України).

Зі змісту заяви ТОВ "Бізнес Позика" про видачу судового наказу вбачається, що останній просить стягнути з ФОП Степанюка Юрія Володимировича заборгованість за договором №065097-КС-002 про надання кредиту від 29.02.2020.

Водночас, згідно наданих заявником матеріалів, не можливо встановити кому надавався кредит - ОСОБА_1 як фізичній особі, чи як фізичній особі-підприємцю.

Так, ОСОБА_1 в статусі фізичної особи - підприємця зазначений лише в бланку оферти (пропозиції) про укладення Договору про надання кредиту шляхом приймання (акцепту) умов, викладених в цій оферті (пропозиції) та в довідці про укладення договору, підписаній директором позивача.

При цьому у реквізитах вищевказаної оферти зазначено позичальником ОСОБА_1 , так само як і в решті доданих до заяви про видачу судового наказу документах, а саме: у розрахунку заборгованості за кредитом, у електронному повідомленні, підтвердженні про укладення Договору про надання кредиту №065097-КС-002.

Мету кредиту (для здійснення підприємницької чи іншої діяльності) з наданих матеріалів встановити неможливо. Зокрема, у п.2 Оферти зазначено, що кредит надається позичальнику з метою реалізації його будь-якої законної мети, пов`язаної з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю, або виконанням обов`язків найманого працівника.

При цьому, згідно з п.п. 17 п. 2.1. Правил надання грошових коштів у кредит ТОВ "Бізнес Позика" (редакція 5.0.), позичальник - це заявник (фізична особа або фізична особа-підприємець), з яким кредитодавець уклав Договір, попередньо встановивши (виходячи з інформації отриманої від такого заявника та іншої інформації), що такий заявник відповідає вимогам, які визначені цими правилами.

За п. 3.4. зазначених Правил, Товариство надає наступні види фінансових кредитів (або може надавати): 3.5.1. За цільовим призначенням: 3.5.1.1. з метою реалізації будь якої законної мети позичальника, пов`язаної з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; 3.5.1.2. з метою реалізації будь якої законної мети позичальника, для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Тобто, з наданих матеріалів не вбачається однозначного укладення договору №065097-КС-002 про надання кредиту від 29.02.2020 ОСОБА_1 саме як фізичною особою-підприємцем.

Суд враховує, що процедура наказного провадження застосовується виключно по відношенню до юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Натомість, враховуючи приписи п.7 ч.1 ст. 155 ГПК України, згідно яких під час розгляду вимог в порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обгрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті, у суду відсутня можливість з`ясування зазначених обставини.

Водночас без дослідження цих обставин, у суду відсутня можливість з`ясувати факт відсутності спору щодо наведених у заяві обставин, оскільки згідно з ч. 2 ст. 12 ГПК України, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо

Крім того, згідно п. 3,4 ч. 3 ст. 150 ГПК України, до заяви про видачу судового наказу додаються: копія договору, укладеного в письмовій формі (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

В якості укладення Договору про надання кредиту заявником подано не засвідчені електронні копії оферти (пропозиції) про укладення Договору про надання кредиту шляхом прийняття (акцепту) умов, викладених в цій оферті (пропозиції); повідомлення (заявки), про акцептування оферти №065097-КС-002 від 09.02.2020; підтвердження про укладення Договору про надання кредиту №065097-КС-002; довідок про видачу коштів від 10.01.2022.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" від 22.05.2003 № 851-IV (далі - ЗУ № 851-IV) електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис (ст. 6 ЗУ № 851-IV).

Згідно ст. 7 ЗУ № 851-IV, оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". У разі надсилання електронного документа кільком адресатам або його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа. Якщо автором створюються ідентичні за документарною інформацією та реквізитами електронний документ та документ на папері, кожен з документів є оригіналом і має однакову юридичну силу. Оригінал електронного документа повинен давати змогу довести його цілісність та справжність у порядку, визначеному законодавством; у визначених законодавством випадках може бути пред`явлений у візуальній формі відображення, в тому числі у паперовій копії. Електронна копія електронного документа засвідчується у порядку, встановленому законом. Копією документа на папері для електронного документа є візуальне подання електронного документа на папері, яке засвідчене в порядку, встановленому законодавством.

Згідно стаття 96 ГПК України, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом4. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Верховний Суд у постанові від 19.01.2021 у справі №922/51/20 зазначив, що учасник справи на обґрунтування своїх вимог і заперечень має право подати суду електронний доказ у таких формах: 1) оригінал; 2) електронна копія, засвідчена електронним цифровим підписом; 3) паперова копія, посвідчена в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу є однією із форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ (частина 3 статті 96 ГПК України), є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи (пункт 1 частини 2 статті 73 ГПК України).

Верховний Суд у вказаній постанові також зазначив, що подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги паперову копію електронного доказу у випадку, якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої паперової копії оригіналу.

Однак, наказне провадження має чіткі формальні межі та обмежує в праві суду, витребувати оригінали поданих доказів.

За вказаного, надані заявником копії оферти (пропозиції) про укладення Договору про надання кредиту шляхом прийняття (акцепту) умов, викладених в цій оферті (пропозиції); повідомлення (заявки), про акцептування оферти №065097-КС-002 від 09.02.2020; підтвердження про укладення Договору про надання кредиту №065097-КС-002; довідок про видачу коштів від 10.01.2022 суд не приймає як належні та допустимі докази на підтвердження обставин справи без дослідження оригіналу доказу за наявних для цього підстав.

Таким чином у суду відсутні належні докази укладення 29.02.2020 договору №065097-КС-002 про надання кредиту ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 ГПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу якщо заяву подано з порушенням вимог ст. 150 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 151 ГПК України, у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 150, ч.2 ст.151, 152, 153, 154, ч.2 ст.232, 233, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" ( 01133, місто Київ, вул. Генерала Алмазова, буд.13, оф. 524, ід. код 41084239) у видачі судового наказу про стягнення із Фізичної особи-підприємця Степанюка Юрія Володимировича ( АДРЕСА_1 , ід. код НОМЕР_1 ) 82655,44 грн заборгованості за договором №065097-КС-002 про надання кредиту від 29.02.2020.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку і строки, визначені ст. 256, 257 ГПК України.

Ухвалу підписано 21.02.2022

Суддя Вельмакіна Т.М.

1 - до справи;

2 - заявнику (рек.).