ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"10" лютого 2022 р.м. Одеса Справа № 916/2931/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Цісельського О.В.,

за участю секретаря судового засідання Нечепуренко А.П.

за участю представників:

від позивача: Вдовиченко О.В., Трусова Ю.В. самопредставництво,

від відповідача: Поліщук І.О. самопредставництво,

від 3-ї особи: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 916/2931/21

за позовом: Одеського міського центру зайнятості (вул. Генерала Петрова, № 22-В, м. Одеса, 65078, )

до відповідача: Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» (вул. Люстдорфська дорога, № 140-А, м. Одеса, 65114, )

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 )

про стягнення 7765,60 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог та заперечень.

Одеський міський центр зайнятості звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою про стягнення з Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» 7765,60 грн. заборгованості з виплаченої суми забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітній ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог Одеський міський центр зайнятості посилається на існування в нього права з урахуванням ч.4 ст.35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» на утримання з роботодавця Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» суми виплаченого за період з 31.03.2020 по 23.11.2020 забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітній ОСОБА_1 у разі поновлення її на роботі за рішенням суду.

Як стверджує позивач, Одеським міським центром зайнятості 31.03.2020 на підставі поданої заяви про надання статусу безробітного було надано статус безробітної ОСОБА_1 . Відповідно до наказу Одеського міського центру зайнятості від 31.03.2020 №НТ200331 ОСОБА_1 було призначено виплату допомоги по безробіттю з 31.03.2020 та розпочато виплату допомоги по безробіттю з 31.03.2020.

Позивач вказує, що 26.11.2020 безробітною ОСОБА_1 було подано до Одеського міського центру зайнятості заяву про припинення її реєстрації як безробітної у зв`язку з поновленням на роботі за рішенням суду та на підставі наказу роботодавця. На підтвердження зазначеного факту до заяви надавались копія рішення Київського районного суду м. Одеси від 18.11.2020 у справі №947/4648/20, яким було задоволено позов ОСОБА_1 до КП «Морська пошуково-рятувальна служба» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також копія наказу роботодавця від 23.11.2020 №739-К «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 ».

Також позивачем відзначено, що за період з 31.03.2020 по 23.11.2020 безробітною ОСОБА_1 було отримано допомогу по безробіттю у розмірі 7765,60 грн. та в подальшому наказом Одеського міського центру зайнятості від 26.11.2020 №НТ201126 було припинено виплату допомоги по безробіттю ОСОБА_1 , знято її з реєстрації як безробітну з 23.11.2020 у зв`язку з поновленням на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили.

На переконання позивача, поновлення на роботі особи за рішенням суду є підставою для припинення допомоги по безробіттю та реєстрації безробітного, а сума виплаченого забезпечення та вартість наданих соціальних послуг безробітному підлягають поверненню роботодавцем до Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, а тому позивачем прийнято рішення про повернення коштів за рахунок роботодавця у сумі 7765,60 грн. у встановленому законом порядку.

Відповідач надав до суду відзив на позов (вх. № 29003/21 від 01.11.2021), де зазначає, що обґрунтований розрахунок позивача стягуваної суми із зазначенням дат початку, закінчення періоду нарахування, виплат соціальних послуг безробітній відсутній у позовній заяві. Також, позовна заява не містить розрахунку суми забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітній, зокрема, позивачем не здійснено розрахунок страхового стажу безробітної та не здійснено розрахунок допомоги по безробіттю, не зазначено які саме соціальні послуги були надані безробітній, у якій кількості та яка їх вартість. Доказів надання відповідних послуг безробітній позовна заява також не містить.

Крім того, відповідач зауважує, що рішення Київського районного суду м. Одеси у справі № 947/4648/20 про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника юридичної служби було прийняте 18.11.2020, однак ОСОБА_1 своєчасно не звернулась до позивача із відповідною заявою про припинення реєстрації як безробітної, що призвело до безпідставного отримання ОСОБА_1 виплати соціальної допомогу з 18.11.2020 по 26.11.2020.

Відтак, на думку відповідача, сума стягнення є необґрунтованою, оскільки неможливо встановити з яких сум та яким чином був здійснений розрахунок позовних вимог.

Додатково відповідач зауважує, що позивач не здійснював реальних заходів щодо працевлаштування безробітної, чим збільшував термін нарахування безробітній соціальних витрат, а тому сума виплат безробітній не може бути повністю покладена на відповідача, оскільки позивач міг здійснити заходи щодо зменшення терміну здійснення виплат безробітній лише належним чином виконуючи свої обов`язки відповідно до Закону

Також, на переконання позивача, матеріали позовної заяви не містять доказів отримання ОСОБА_1 соціальних послуг, наданих Одеським міським центром зайнятості у розмірі 7765,60 грн, а лише їх нарахування. Відтак, відповідач вважає, що позовна заява є необґрунтованою, не містить доказів належного надання безробітній соціальних послуг та пошуку роботи, не містить обґрунтованого розрахунку позовних вимог та не містить доказів здійснення соціальних виплат безробітній, а тому не підлягає задоволенню.

У відповіді на відзив (вх. № 29928/21 від 09.11.2021) позивач, заперечуючи проти доводів відповідача, вказує, що останнім в обґрунтування заперечень безпідставно зазначено про відсутність у позовній заяві обґрунтованого розрахунку стягуваної суми із зазначенням дат початку та закінчення періоду нарахування та виплат соціальних послуг, що не відповідає фактичним обставинам та юридичним фактам, оскільки Одеським міським центром зайнятості на підтвердження своїх позовних вимог було додано належні докази.

Крім того, позивачем щодо заперечень відповідача про не доведення позивачем факту отримання ОСОБА_1 допомоги по безробіттю у розмірі 7765,60 грн вказано те, що Одеський міський центр зайнятості не володіє такою інформацією та відповідно до вимог законодавства центр зайнятості тільки нараховує та перераховує допомогу по безробіттю до банку за наданими безробітними особами реквізитами, що підтверджується бухгалтерською довідкою. Разом з тим, з порушеного відповідачем питання позивач зазначає, що ОСОБА_1 не зверталась до Одеського міського центру зайнятості з підстав не отримання нею нарахованої їй допомоги по безробіттю у розмірі 7765,60 грн.

Також, щодо твердження відповідача щодо безпідставного отримання ОСОБА_1 допомоги по безробіттю з 18.11.2020 по 26.11.2020, на думку позивача, ґрунтується на ігноруванні Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.09.2018 №792, яким врегульовано підстави та умови припинення виплати допомоги по безробіттю.

Позивач вказує, що КП «Морська пошуково-рятувальна служба» 23.11.2020 на виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 18.11.2020 у справі №947/4648/20 було видано наказ про поновлення на роботі ОСОБА_1 , а тому розрахунок заборгованості, яка підлягає стягненню з роботодавця (відповідача) у розмірі 7765,60 грн розраховано позивачем відповідно до вимог законодавства, а саме: з дня призначення безробітній особі допомоги по безробіттю до дня припинення її виплати у зв`язку з припиненням реєстрації безробітного з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу (розпорядження) про поновлення зареєстрованого безробітного на роботі.

Отже, позивач робить висновок, що враховуючи викладені обставини і вимоги законодавства, яким врегульовано відповідні спірні правовідносини та порядок його застосування, доведені до суду юридичні факти, які було підтверджено належними та допустимими доказами по даній справі, та які доводять законність заявлених Одеським міським центром зайнятості вимог до Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба», з відповідача підлягає стягненню виплачена сума забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітній ОСОБА_1 у сумі 7765,60 грн.

У запереченнях відповідача (вх. № 31544/21 від 24.11.2021) на відповідь на відзив останній зазначає, що доводи позивача у відповіді на відзив не спростовують доводів, викладених відповідачем у відзиві на позов.

Так, окрім раніше вказаного у відзиві на позов, відповідач додає, що ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 947/4648/20 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою КП «МПРС» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 18.11.2020 та постанову Одеського апеляційного суду від 20.08.2021.

Крім цього, відповідач звертає увагу, що адвокату, який має діюче свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, надана законом можливість забезпечувати себе роботою, внаслідок чого він вважається особою, яка забезпечує себе роботою самостійно. На переконання відповідача, він належить до зайнятого населення та не може бути визнаний безробітним.

При цьому, за ствердженням відповідача, ОСОБА_1 19.06.2019 отримала свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 003830 від 19.06.2019, виданий Радою адвокатів Одеської області, що вбачається з даних Єдиного реєстру адвокатів України. А відтак, відповідач вважає, що в Одеського міського центру зайнятості взагалі були відсутні підстави надавати ОСОБА_1 статус безробітного.

07.12.2021 позивачем до суду надано пояснення (вх. № 32883/21) щодо заперечень відповідача, де позивач, окрім іншого, додає, що відповідно до наданої ОСОБА_1 трудової книжки до Одеського міського центру зайнятості, її було звільнено з КП «Морська пошуково-рятувальна служба» відповідно до п. 3 ст. 40 Кодексу законів про працю України, за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором, тому їй було призначено допомогу по безробіттю у мінімальному розмірі 1000 грн.

Також, позивач звертає увагу, що у даному випадку підлягає поверненню роботодавцем до Фонду тільки сума виплаченої безробітній допомоги по безробіттю у період з 18.11.2020 по 23.11.2020, а не вартість наданих їй соціальних послуг.

Крім того, заперечуючи проти тверджень відповідача щодо відсутності підстав для отримання ОСОБА_1 статусу безробітного у зв`язку з наявністю свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, позивач зазначає, що при реєстрації ОСОБА_1 відомості щодо зупинення нею права на зайняття адвокатською діяльністю було перевірено та встановлено, що відповідно до Єдиного реєстру адвокатів України право Конончук О.В. на зайняття адвокатською діяльністю зупинено з 30.07.2019 на підставі заяви адвоката, а тому остання має право на отримання послуг державною службою зайнятості та допомоги по безробіттю.

Враховуючи викладені позивачем обставини та вимоги законодавства, останній вважає, що наразі існують всі правові підстави, які зобов`язують роботодавця повернути Фонду суму виплаченої ОСОБА_1 допомоги по безробіттю у сумі 7765,60 грн.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

2. Процесуальні питання, вирішені судом

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.09.2021 позовна заява вх.№ 3027/21 була передана на розгляд судді Цісельському О.В.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 01.10.2021 прийнято позовну заяву (вх.№ 3027/21 від 27.09.2021) до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено справу № 916/2931/21 розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку ст.ст.247-252 ГПК України без виклику сторін. Роз`яснено сторонам про можливість звернення до суду у строк визначений ч. 7 ст. 252 ГПК України з клопотанням про призначення проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до частини п`ятої статті 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Про судовий розгляд справи № 916/2931/21 сторони повідомлені належним чином, що підтверджується, зокрема, наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення відповідачу (вх. № 26281/21 від 18.10.2021). Позивачу направлено копію ухвали суду від 01.10.2021 на зазначену ним в позовній заяві електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_1

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 29.11.2021 постановлено розглядати справу №916/2931/21 в порядку загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження по справі та призначено підготовче засідання суду на 16 грудня 2021 року об 11:20 год.

16.12.2021 у підготовчому засіданні по справі №916/2931/21 проголошено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи №916/2931/21 до судового розгляду по суті на 18.01.2022 о 12:00 год. ОСОБА_1 повідомлена про час та місце розгляду справи № 916/2931/21 по суті відповідною ухвалою суду від 17.12.2021, постановленою в порядку ст. 120 ГПК України.

18.01.2022, у зв`язку з неможливістю вирішення спору по суті, судом проголошено протокольну ухвалу про перерву в судовому засіданні з розгляду справи № 916/2931/21 по суті до 10.02.2022 об 11:00 год., про що ОСОБА_1 повідомлена ухвалою суду 18.01.2022 відповідно до ст. 120 ГПК України.

В процесі розгляду справи всі подані учасниками справи клопотання та заяви були судом розглянуті та вирішенні відповідно до приписів Господарського процесуального кодексу України, про що відзначено у протоколах підготовчих та судових засідань.

Під час розгляду справи по суті учасники справи виступили із вступними промовами, судом були досліджені всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи.

Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

Представники позивача Одеського міського центру зайнятості під час розгляду справи по суті позовні вимоги підтримали повністю, обґрунтовуючи свою позицію наданими суду доказами, просили суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача КП «Морська пошуково-рятувальна служба» у вступній промові та судових дебатах проти позову заперечував з підстав, викладених у заявах по суті спору. Просив суд у задоволені позовних вимог відмовити повністю.

Третя особа ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явилась, явку свого повноважного представника не забезпечила, про розгляд справи повідомлена належним чином, надала до суду клопотання (вх. № 2574/22 від 31.01.2022), відповідно до якого позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити та розглядати справи без її участі.

Відповідно до ст.ст.209, 210 ГПК України судом були з`ясовані всі обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, а також безпосередньо досліджені всі докази, наявні в матеріалах справи та їм надана відповідна оцінка.

В судовому засіданні, 10.02.2022 Господарським судом був закінчений розгляд справи по суті та відповідно до ч.1 ст.240 ГПК України, по виходу з нарадчої кімнати, проголошена вступна та резолютивна частини рішення.

3. Обставини, встановлені судом під час розгляду справи.

Судом встановлено, що на підставі поданої заяви про надання статусу безробітного від 31.03.2020, Одеським міським центром зайнятості було надано статус безробітного ОСОБА_1 з 31.03.2020 на підставі наказу про надання статусу безробітного від 31.03.2020 № НТ 200331.

Наказом Одеського міського центру зайнятості від 31.03.2020 №НТ200331 ОСОБА_1 було призначено виплату допомоги по безробіттю з 31.03.2020 та розпочато виплату допомоги по безробіттю з 31.03.2020.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 18.11.2020 по справі №947/4648/20 визнано незаконним та скасовано наказ КП «Морська пошуково-рятувальна служба» від 17.02.2020 № 107-к «Про звільнення» зі змінами, внесеними наказом КП «МПРС» від 17.02.2020 № 110-к «Про несення змін до наказу від 17.02.2020 № 107-к «Про звільнення», яким ОСОБА_1 звільнено з посади начальника юридичної служби казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба», поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника юридичної служби казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба», стягнуто з КП «Морська пошуково-рятувальна служба» на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 17 лютого 2020 року по 17 листопада 2020 року включно, в розмірі 500296 гривень 23 коп., з якої підлягає виключенню сума податку на доходи фізичних осіб та військового збору, стягнено з КП «Морська пошуково-рятувальна служба» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 2102 гривні 00 копійок та ухвалено допустити негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника юридичної служби казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць, а саме з 17.02.2020 по 17.03.2020 в сумі 55588,47 грн., з якої підлягає виключенню сума податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

26.11.2020 безробітною ОСОБА_1 було подано до Одеського міського центру зайнятості заяву про припинення її реєстрації як безробітної у зв`язку з поновленням її на роботі в Казенному підприємстві «Морська пошуково-рятувальна служба» за рішенням суду та на підставі наказу роботодавця.

Відповідно до наказу Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» від 23.11.2020 № 739-к скасовано наказ КП «МПРС» від 17.02.2020 № 107-к «Про звільнення» зі змінами, внесеними наказом КП «МПРС» від 17.02.2020 № 110-к «Про несення змін до наказу від 17.02.2020 № 107-к «Про звільнення». Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника юридичної служби. Наказано начальнику відділу управління персоналом Терлецькому С.С.: 1) Внести запис про поновлення на роботі до трудової книжки ОСОБА_1 ; 2) Внести зміни до особової картки та особової справи ОСОБА_1 .

Наказом Одеського міського центру зайнятості від 26.11.2020 № НТ 201126 було припинено виплату допомоги по безробіттю ОСОБА_1 та знято її з реєстрації як безробітну з 23.11.2020 у зв`язку з поновленням її на роботі.

Відповідно до довідки виданої Одеським міським центром зайнятості ОСОБА_1 було отримано допомогу по безробіттю за період з 31.03.2020 по 23.11.2020 у розмірі 7765,60 грн.

02.12.2020 позивачем було направлено претензію до КП «Морська пошуково-рятувальна служба» від 02.12.2020 №4995/19/06, відповідно до якої позивач, посилаючись на приписи Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», просив повернути виплачену суму забезпечення та вартості наданих соціальних послуг ОСОБА_1 , яку було поновлено на роботі за рішенням суду, у розмірі 7765,60 грн.

4. Норми права та мотиви, з яких виходить господарський суд при прийнятті рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, та встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів.

Варто зауважити, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, у зв`язку з чим, суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

При цьому, особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Відповідно до ч. 8 ст. 235 Кодексу законів про працю України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» безробіття - соціально-економічне явище, за якого частина осіб не має змоги реалізувати своє право на працю та отримання заробітної плати (винагороди) як джерела існування;

безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи;

зареєстрований безробітний - особа працездатного віку, яка зареєстрована в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, як безробітна і готова та здатна приступити до роботи;

соціальний захист у разі настання безробіття - комплекс заходів, що передбачений загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття та законодавством про зайнятість населення.

Кожен має право на соціальний захист у разі настання безробіття, що реалізується шляхом: участі в загальнообов`язковому державному соціальному страхуванні на випадок безробіття, яке передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття; надання безоплатних соціальних послуг, зокрема, інформаційно-консультаційних та профорієнтаційних, професійної підготовки, перепідготовки, підвищення кваліфікації з урахуванням попиту на ринку праці, сприяння у працевлаштуванні, зокрема, шляхом фінансової підтримки самозайнятості та реалізації підприємницької ініціативи відповідно до законодавства; надання особливих гарантій працівникам, які втратили роботу у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці; надання додаткової гарантії зайнятості окремим категоріям населення, які не здатні на рівних умовах конкурувати на ринку праці (ст. 9 Закону України «Про зайнятість населення»).

Згідно ч.1 ст.43 Закону України «Про зайнятість населення», статусу безробітного може набути: особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи; особа з інвалідністю, яка не досягла встановленого ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсійного віку та отримує пенсію по інвалідності або соціальну допомогу відповідно до законів України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю" та "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю"; особа, молодша 16-річного віку, яка працювала і була звільнена у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, зокрема припиненням або перепрофілюванням підприємств, установ та організацій, скороченням чисельності (штату) працівників.

Статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування (ч.2 ст.43 Закону України «Про зайнятість населення»).

Зареєстровані безробітні мають право на: безоплатне одержання від територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції: послуг з пошуку підходящої роботи та сприяння у працевлаштуванні, в тому числі на громадські та інші роботи тимчасового характеру; консультаційних, інформаційних та профорієнтаційних послуг з метою обрання або зміни виду діяльності (професії); інформації про свої права та обов`язки як безробітного; відомостей про себе, які містяться в Єдиній інформаційно-аналітичній системі; матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та цього Закону; збереження права на виплату допомоги по безробіттю на період участі у громадських та інших роботах тимчасового характеру (тривалістю до 180 днів, зокрема у разі заміщення тимчасово відсутнього працівника) у розмірах, встановлених до укладення ними строкового трудового договору на участь у таких роботах; оскарження, у тому числі до суду, дій або бездіяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, їх посадових осіб, що призвели до порушення прав щодо зайнятості особи (ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення»).

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 45 Закону України «Про зайнятість населення», реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі поновлення на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» встановлено, що страховий випадок - це подія, через яку: застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу; застраховані особи опинилися в стані часткового безробіття.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» законодавство про страхування, на випадок безробіття, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Закону України "Про зайнятість населення" та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері страхування на випадок безробіття, а також міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 1 статті 6 Закону передбачено, що застраховані особи мають право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття. Відповідно до частини 1 статті 7 Закону видом забезпечення за цим Законом, серед іншого, є допомога по безробіттю.

Частиною 2 ст. 21 Закону «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» визначено, що страховий стаж обчислюється за даними персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а за періоди до його запровадження - у порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Відповідно до ч. 1 ст. 7, ч. 3 ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» видом забезпечення є, зокрема, допомога по безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітним підприємницької діяльності. Допомога по безробіттю виплачується з 8 дня після реєстрації застрахованої особи в установленому порядку в державній службі зайнятості.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Частиною 1 ст. 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено, що Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування має право, зокрема, стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а також незаконно виплачені безробітному суми матеріального забезпечення в разі неповідомлення роботодавцем Фонду про прийняття його на роботу.

Відповідно до ч. 4 ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» із роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Обов`язок роботодавця відшкодувати Фонду вартість послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, виникає тільки у випадку, коли працівника звільнено незаконно і саме через цю подію застрахована особа втратила заробітну плату і була вимушена стати на облік як безробітна та отримувати страхові виплати.

При цьому, відповідно до частин 2, 3 ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" передбачено, що застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Порядок реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 792 від 19.09.2018р. (далі - Порядок №792).

Відповідно до п. 22 Порядку №792 рішення про надання статусу безробітного чи відмову у наданні такого статусу приймається центром зайнятості не пізніше сьомого календарного дня з дня подання особою, яка шукає роботу, заяви про надання статусу безробітного.

Частиною 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» закріплено, що роботодавці - це підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

5. Висновки господарського суду за результатами вирішення спору.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Предметом даного позову виступає майнова вимога позивача про стягнення з відповідача грошових коштів, а саме допомоги по безробіттю, виплаченої поновленому на посаді працівнику відповідача.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000 №1533-ІІІ.

Відповідно до вказаного закону загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття є система прав, обов`язків та гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Страховик - Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття (далі - Фонд);

Страховий випадок - подія, через яку застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи, внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу;

Втрата роботи з незалежних від застрахованих осіб обставин - припинення трудового договору відповідно до статті 36 (пункти 1, 2, 3), статті 38 (у разі неможливості продовження роботи, а також невиконання роботодавцем законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору), статті 39, статті 40 (пункти 1, 2, 5, 6) Кодексу законів про працю України, а також з аналогічних підстав, визначених іншими законами, а для військовослужбовців - звільнення зі служби з поважних причин без права на пенсію (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, за станом здоров`я, у зв`язку із закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, через сімейні обставини або з інших поважних причин відповідно до законодавства про військовий обов`язок і військову службу).

Терміни "застрахована особа", "страхувальники" та "роботодавці" вживаються в Законі у значенні, наведеному у Законі України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»).

Так, застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок;

страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок;

роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами (ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування").

Таким чином, наведеними положеннями чинного законодавства передбачено, що особа, яка втратила роботу з незалежних від неї обставин та зареєструвалась у встановленому порядку, набуває право на матеріальне забезпечення у вигляді допомоги по безробіттю.

Одеський міський центр зайнятості є органом Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, що діє від імені Фонду відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Так, згідно ст. 34, 35 Закону №1533-III, Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття має право стягувати з роботодавця суму виплачених страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а роботодавець - зобов`язаний відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.09.2018 у справі № 902/291/17).

Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що обов`язок роботодавця відшкодувати центру зайнятості вартість послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду виникає тільки у тому випадку, коли працівника звільнено незаконно і саме через цю подію застрахована особа втратила заробітну плату і вимушена стати на облік, як безробітна та отримувати страхові виплати.

Таким чином, законодавством передбачено право позивача стягувати з відповідача суму страхових коштів і вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду та обов`язок відповідача як роботодавця відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду. Аналогічна правова позиція викладена у численних постановах Верховного Суду, зокрема, від 12.07.2018 у справі № 914/586/17, від 09.07.2018 у справі № 914/1875/17, від 12.06.2018 у справі № 914/2087/17.

За таких обставин, сума матеріального забезпечення, виплачена Одеським міським центром зайнятості ОСОБА_1 в розмірі 7765,60 грн. в період її перебування на обліку в районному центрі зайнятості з 31.03.2020 по 23.11.2020 як безробітної, підлягає поверненню роботодавцем, оскільки судом встановлено неправомірність дій роботодавця відносно застрахованої особи та поновлено її на роботі.

З огляду на викладені обставини, суд вважає, що відповідач не виконав свій обов`язок, передбачений ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», а тому позовні вимоги Одеського міського центру зайнятості є обґрунтованими та підтвердженими матеріалами справи.

За таких обставин, позовні вимоги Одеського міського центру зайнятості про стягнення з Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» суми допомоги по безробіттю у розмірі 7765,60 грн., виплаченої ОСОБА_1 , поновленій на посаді начальника юридичної служби КП «Морська пошуково-рятувальна служба», підлягають задоволенню.

Суд не приймає довід відповідача про те, що позивач не здійснював реальних заходів щодо працевлаштування безробітного, оскільки Казенним підприємством «Морська пошуково-рятувальна служба» не спростовано обставину отримання безробітною ОСОБА_1 допомоги по безробіттю за період з 31.03.2020 по 26.11.2020 в розмірі 7765,60 грн.

За приписами статті 65 Закону України "Про виконавче провадження" рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону. Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Таким чином, вищевказаними нормами припинення реєстрації та, відповідно, припинення виплати допомоги по безробіттю, прямо пов`язані з днем поновлення зареєстрованого безробітного на роботі за рішенням суду.

У той же час днем поновлення зареєстрованого безробітного на роботі є день видачі роботодавцем відповідного наказу або розпорядження про поновлення працівника на посаді.

Судом встановлено, що наказом КП «Морська пошуково-рятувальна служба» від 23.11.2020 року № 739-к ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника юридичної служби, та відповідно наказом Одеського міського центру зайнятості № НТ201126 від 26.11.2020 припинено виплату допомоги по безробіттю з 23.11.2020.

Вказане спростовує твердження відповідача щодо безпідставності отримання ОСОБА_1 виплати соціальної допомоги з 18.11.2020 по 26.11.2020.

Також, суд відхиляє доводи відповідача стосовно того, що в Одеського міського центру зайнятості булі відсутні підстави надавати ОСОБА_1 статус безробітного у зв`язку з отриманням нею свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, з огляду на наступне.

Положеннями статей 6, 12, 31, 32 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що право особи на зайняття адвокатською діяльністю зберігається з моменту отримання свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю до зупинення або припинення ним права на зайняття такою діяльністю.

У статті 31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено підстави припинення та поновлення права на заняття адвокатською діяльністю. Зокрема, право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється з дня подання раді адвокатів регіону за адресою робочого місця адвоката відповідної заяви адвоката. Відомості про зупинення права на заняття адвокатською діяльністю вносяться до Єдиного реєстру адвокатів України (ч. 6 ст. 31 цього Закону).

Відповідно до п. 2.8 ст. 2 Порядку ведення Єдиного реєстру адвокатів України, затвердженого рішенням Ради адвокатів України № 26 від 17.12.2012 (із змінами) відомості, що підлягають внесенню до ЄРАУ, включаються до нього адміністратором бази даних ЄРАУ ради адвокатів регіону не пізніше дня, наступного за днем отримання радою адвокатів регіону відповідної інформації, крім випадків, встановлених Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та рішеннями Ради адвокатів України.

Тобто дата офіційного внесення відомостей до Єдиного державного реєстру адвокатів України є датою, що підтверджує відповідний статус.

Суд погоджується з тим, що свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю засвідчує право особи на заняття відповідною діяльність і свідчить про те, що особа є самозайнятою.

Відтак, адвокат є особою, яка забезпечує себе роботою самостійно, належить до зайнятого населення та не може бути визнаним безробітним.

Проте, протягом строку зупинення права на заняття адвокатською діяльністю адвокат не має права її здійснювати, а тому може бути зареєстрований як безробітний в державній службі зайнятості за умови відсутності на ринку праці підходящої роботи. Інформація, зокрема, про зупинення або припинення права на заняття адвокатською діяльністю міститься у Єдиному реєстрі адвокатів України.

За даними Єдиного реєстру адвокатів України, витяг з якого міститься в матеріалах справи, 19.06.2019 ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, а також в реєстрі міститься інформація, що право на заняття адвокатською діяльністю зупинено згідно п.1 ч.1 ст. 31 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» з 30.07.2019 на підставі заяви адвоката.

Отже, суд бере до уваги, що позивач практично одразу скористався правом зупинити свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, про що подав відповідну заяву. З огляду на ці обставини, суд дійшов висновку про те, що у період з 31.03.2020 по 23.11.2020 ОСОБА_1 не могла здійснювати адвокатську діяльність.

Також, суд не приймає до уваги доводи відповідача, що позивач не обґрунтував розміру позовних вимог (позовна заява не містить розрахунку суми забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному), оскільки позивачем наведено розрахунок призначеної ОСОБА_1 допомоги по безробіттю, а відповідач, в свою чергу, не надав власного контррозрахунку та не було спростовано нараховану суму позивачем.

Щодо посилання відповідача, як на підставу відмовити в позові, на відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою КП «МПРС» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 18.11.2020 та постанову Одеського апеляційного суду від 20.08.2021 у справі № 947/4648/20, то суд вважає їх безпідставними, оскільки рішення Київського районного суду м. Одеси від 18.11.2020 та постанова Одеського апеляційного суду від 20.08.2021 набрали законної сили і є одним із належних правових доказів для розгляду спірного предмету спору, а подання касаційної скарги на рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції не є перешкодою для визначення судом доказової бази при вирішенні даного спору. В силу норми чинного законодавства предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов`язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Додатково, суд зважає на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Решта долучених до матеріалів справи доказів та наданих сторонами пояснень була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків суду не спростовує.

Судові витрати на підставі статей 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, судовий збір покладається на відповідача в розмірі 2270,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 13, 76, 79, 86, 129, 233, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» (вул. Люстдорфська дорога, № 140-А, м. Одеса, 65114, ) на користь Одеського міського центру зайнятості (вул. Генерала Петрова, № 22-В, м. Одеса, 65078, ) заборгованість з виплаченої суми забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітній ОСОБА_1 у розмірі 7 765 (сім тисяч сімсот шістдесят п`ять) грн. 60 коп. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.241 ГПК України.

Наказ видати в порядку ст.327 ГПК України.

Повний текст рішення складено 21 лютого 2022 р.

Суддя О.В. Цісельський