ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"10" лютого 2022 р.м. Одеса Справа № 916/3118/21
Господарський суд Одеської області у складі судді Гута С.Ф.,

при секретарі судового засідання Борисовій Н.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Михайленко М.М.,

від відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Державного багатопрофільного підприємства "Урожай" до відповідача Фізичної особи-підприємця Тарнагородського Олександра Анатолійовича про визнання договору недійсним.

Встановив:

13.10.2021 р. до Господарського суду Одеської області надійшла позовна заява Державного багатопрофільного підприємства "Урожай" (далі - ДБП "Урожай", позивач) до відповідача Фізичної особи-підприємця Тарнагородського Олександра Анатолійовича (далі - ФОП Тарнагородський О.А., відповідач) про визнання недійсним договору зберігання від 01.04.2021 р., укладеного між Фізичної особи-підприємця Тарнагородським Олександром Анатолійовичем та Державним багатопрофільним підприємством "Урожай".

Позовні вимоги, із посиланням на ст.ст.167,203,215,235,236,638,936,937,938,946 ЦК України, ст.ст.73,74,136,180,283,284 ГК України, ст.1 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" від 21.09.2006 № 185-V, ст.ст.2,4,9,11 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10.2019 № 157-IX, пункт 14 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 № 483, обґрунтовані тим, що оспорюваний договір зберігання від 01.04.2021 р. є удаваним правочином, який сторони уклали для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, а саме, передання у користування (оренду) нерухомого майна, яке належить державі, без дотримання відповідного порядку встановленого законом.

Також, позивач, зазначає, що оспорюваний договір зберігання від 01.04.2021 р. є змішаним та містить ознаки договору оренди. Однак, спірний договір не містить жодних інших умов, як того вимагає ст.180 ГК України та ст.759 ЦК України. З огляду на це, та відсутність будь-яких дій з боку сторін договору щодо виконання його умов, на думку Позивача, свідчить про те, що його сторони всупереч норм ч.5 ст.203 ЦК України не мали наміру на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Договір зберігання від 01.04.2021 р. укладено всупереч вимогами Закону України "Про оренду державного та комунального майна", укладений договір підлягає нотаріальному посвідченню, проте цього не було дотримано, у зв`язку з чим на підставі вищевикладеного договір зберігання від 01.04.2021 р. підлягає визнанню недійсним.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 18.10.2021 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати останню за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 16.11.2021 р.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 16.11.2021 р. відкладено підготовче засідання на 07.12.2021 р.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 07.12.2021 р. відкладено підготовче засідання на 10.01.2022 р.

Ухвалами Господарського суду Одеської області від 10.01.2022 р. продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, закрито підготовче провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 17.01.2022 р.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 17.01.2022 р. відкладено розгляд справи на 10.02.2022 р.

В судове засідання 10.02.2022 р. представник ФОП Тарнагородського О.А. не з`явився.

Поштова кореспонденція Господарського суду Одеської області, надіслана ФОП Тарнагородському О.А. на адресу, зазначену в Єдиному державному реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, поверталась не врученою з відмітками поштової установи "адресат відсутній за вказаною адресою".

Відповідно до п.5 ч.6 ст.242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Враховуючи викладене, проставлення на поштових повідомленнях відміток про повернення у зв`язку з відсутністю адресата, поштова кореспонденція Господарського суду Одеської області, надіслана відповідачу вважається врученою належним чином, а останній - повідомленим про судові засідання.

Крім того, у даному випадку суд враховує, що за приписами ч.1 ст.9 ГПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

В ході розгляду даної справи Господарським судом Одеської області, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Письмового відзиву від ФОП Тарнагородського О.А. до Господарського суду Одеської області не надходило, у зв`язку з чим у відповідності до ч.9 ст.165 ГПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Представник ДБП "Урожай" підтримав заявлені позовні вимоги та наполягав на задоволенні позову в повному об`ємі.

10.02.2022 р. судом після повернення з нарадчої кімнати, в порядку ст.240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Приписами ст.14 ГПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Дослідивши в відкритому судовому засіданні матеріали справи, надані докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив:

01.04.2021 р. між ДБП "Урожай" (Зберігач) та ФОП Тарнагородським О.А. (Поклажодавець) укладено договір зберігання (далі договір Зберігання від 01.04.2021 р.), відповідно до п.1.1 якого Зберігач зобов`язується зберігати та повернути у схоронності Майно зазначено в п.2 цього Договору (майно), яке передано Поклажодавцем.

Найменування: продовольчі товари (п.2.1 договору Зберігання від 01.04.2021 р.)

Кількість Майна: 3000 (три тисячі (п.2.2 договору Зберігання від 01.04.2021 р.)

Одиниця виміру кількості Майна: короби (п.2.2.1 договору Зберігання від 01.04.2021 р.)

Загальна кількість Майна 3000 (три тисячі) (п.2.2.2 договору Зберігання від 01.04.2021 р.)

Загальною (оціночною) вартістю 150000 (сто п`ятдесят тисяч) грн (п.2.2.3 договору Зберігання від 01.04.2021 р.)

Поклажодавець передає Майно зазначено в п.2 цього Договору, в будівлі літ. Б цілісного майнового комплексу ДБП "Урожай" за адресою: Одеська обл., Біляївський р-н, с. Великий Дальник, Маяцька дорога, 6, відповідно до накладної (акту, за описом) не пізніше від дати зазначеної в п.3.3.1 цього Договору (п.3.1 договору Зберігання від 01.04.2021 р.).

Зберігач видає на підтвердження приймання Майна складську квитанцію (просто або подвійне складське свідоцтво) (п.3.2 договору Зберігання від 01.04.2021 р.).

Початок зберігання: 01 квітня 2021 р. Закінчення зберігання: 01 квітня 2022 р. (п.3.3.1 та 3.3.2 договору Зберігання від 01.04.2021 р.).

За зберігання Майна Поклажодавець сплачує зберігачу в такому порядку, розмірах та строки: Вартість за зберігання за місяць складає 6000 (шість тисячі) грн; Загальна вартість за період зберігання зазначений в п.3.3 цього Договору дорівнює 72000 (сімдесят дві тисячі) грн; Оплата повинна бути перерахована Зберігачу по закінченню терміну зберігання (п.4.1,4.1.1,4.1.2,4.2 договору Зберігання від 01.04.2021 р.).

Договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до строку зазначеного в п. 3.3.2 цього Договору (п.7.1 договору Зберігання від 01.04.2021 р.).

Дослідивши в відкритому судовому засіданні матеріали справи, надані докази, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд дійшов наступних висновків:

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Частиною 1 ст.15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Статтею 235 Цивільного кодексу України передбачено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Відповідно до статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Частиною 1 статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтю 759 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Наведені вище умови договору Зберігання від 01.04.2021 р. дозволяють дійти висновку про те, що він містить ознаки договору про оренду нерухомого майна, що належить до державної форми власності.

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 1 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10.2019 № 157-IX, який діяв на момент укладення спірного договору, оренда - речове право на майно, відповідно до якого орендодавець передає або зобов`язується передати орендарю майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 5 статті 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10.2019 № 157-IX, встановлено, що оренда здійснюється на основі таких принципів: законності; відкритості та прозорості; рівності та змагальності; державного регулювання та контролю; врахування особливостей об`єктів державної та комунальної форм власності; захисту економічної конкуренції; створення сприятливих умов для залучення інвестицій; повного, своєчасного, достовірного інформування про об`єкти оренди та порядок передачі їх в оренду; забезпечення конкурентних умов оренди та інших видів договорів.

Згідно із частиною 1 статті 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10.2019 № 157-IX, етапність передачі в оренду державного та комунального майна передбачає: прийняття рішення щодо наміру передачі майна в оренду; внесення інформації про потенційний об`єкт оренди до ЕТС (електронної торгової системи); прийняття рішення про включення потенційного об`єкта оренди до одного із Переліків; опублікування інформації про потенційний об`єкт оренди, щодо якого прийнято рішення про включення до одного з Переліків, в ЕТС; розміщення в ЕТС оголошення про передачу майна в оренду; проведення аукціону на право оренди майна або передача об`єкта в оренду без проведення аукціону, укладення та публікація в ЕТС договору оренди.

Частиною 2 статті 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10.2019 № 157-IX, встановлено, що Порядок передачі в оренду державного та комунального майна, включаючи особливості передачі його в оренду визначається Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері реалізації майна (майнових прав, інших активів) або прав на нього на конкурентних засадах у формі аукціонів, у тому числі електронних аукціонів, та здійснює контроль за її реалізацією. Особливості передачі в оренду комунального майна, передбачені цим Законом, додатково можуть визначатися рішенням представницьких органів місцевого самоврядування з урахуванням вимог і обмежень, передбачених цим Законом і Порядком передачі майна в оренду.

Порядок передачі в оренду державного та комунального майна затверджено постановою Кабінету Міністрів України "Деякі питання оренди державного та комунального майна" від 03.06.2020 № 483.

У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження дотримання сторонами договору Зберігання від 01.04.2021 р. норм Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10.2019 № 157-IX та положень Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 № 483, зокрема щодо етапності передачі в оренду державного та комунального майна, а саме: прийняття рішення щодо наміру передачі майна в оренду; внесення інформації про потенційний об`єкт оренди до ЕТС (електронної торгової системи); прийняття рішення про включення потенційного об`єкта оренди до одного із Переліків; опублікування інформації про потенційний об`єкт оренди, щодо якого прийнято рішення про включення до одного з Переліків, в ЕТС; розміщення в ЕТС оголошення про передачу майна в оренду; проведення аукціону на право оренди майна або передача об`єкта в оренду без проведення аукціону, укладення та публікація в ЕТС договору оренди.

Сторони не надано належних та допустимих доказів дотримання ними наведених вимог законодавства щодо укладення договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності.

Отже, зміст договору Зберігання від 01.04.2021 р., який передбачає передання в користування (оренду) нерухомого майна, що належить до державної власності, з порушенням законодавчо встановленої процедури, суперечить нормам Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10.2019 № 157-IX. А відтак, наявні підстави для визнання цього правочину недійсними відповідно до норм частини 1 статті 203, частини 1 статті 215 ЦК України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідно до ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Приписи ст.79 ГПК України встановлюють, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1-3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до приписів ст.129 ГПК України витрати по сплаті судового збору, за подання позову покладаються на позивача та відповідача пропорційно задоволених позовних вимог.

Керуючисьст.ст.13,20,73,74,76,86,126,129,165,232,233,237,238,240,241

Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Державного багатопрофільного підприємства "Урожай" до відповідача Фізичної особи-підприємця Тарнагородського Олександра Анатолійовича про визнання договору недійсним задовольнити.

Визнати недійсним договір зберігання від 01.04.2021 р., укладений між Фізичною особою-підприємцем Тарнагородським Олександром Анатолійовичем та Державним багатопрофільним підприємством "Урожай".

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Тарнагородського Олександра Анатолійовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь Державного багатопрофільного підприємства "Урожай" (65044, м. Одеса, Французський Бульвар, буд. 10, Код ) 2270/дві тисячі двісті сімдесят/грн 00 коп. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Наказ видати в порядку ст.327 ГПК України.

Повний текст складено 21 лютого 2022 р.

Суддя С.Ф. Гут