ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2022 р. Справа№ 910/15358/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кравчука Г.А.

суддів: Козир Т.П.

Коробенка Г.П.

при секретарі судового засідання: Нагулко А.Л.

за участю представників сторін:

від позивача: Зайцев В.Ю.

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Міленіум 2018", м. Київ

на рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2021 (повний текст складено 26.10.2021)

у справі № 910/15358/20 (суддя Босий В.П.)

за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Міленіум 2018", м. Київ

про стягнення 1 690 644,83 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

У жовтні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (далі АТ КБ"ПриватБанк", позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Міленіум 2018" (далі ТОВ "Міленіум 2018", відповідач) про стягнення 1 690 644,83 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем грошового зобов`язання за укладеним між позивачем та відповідачем Договором найму (оренди) майнового комплексу від 12.02.2019, що призвело до виникнення у відповідача перед позивачем вказаної заборгованості з орендної плати в сумі 1 600 000,00 грн. Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню у розмірі 73 267,77 грн та 3% річних у розмірі 17 377,06 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.10.2021 у справі № 910/15358/20 позовні вимоги АТ КБ "ПриватБанк" задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з ТОВ "Міленіум 2018" на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість у розмірі 1 600 000,00 грн, пеню у розмірі 73 267,77 грн, інфляційні у розмірі 17 377,06 грн та судовий збір у розмірі 25 359,67 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що факт наявності у відповідача перед позивачем заборгованості за Договором найму (оренди) майнового комплексу від 12.02.2019 за травень-червень 2020 року належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем не спростований, останнім не наведено обставин, з якими чинне законодавство пов`язує можливість звільнення його від виконання зобов`язання, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати в сумі 1 600 000,00 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю. З огляду на викладене, враховуючи несвоєчасність виконання відповідачем грошового зобов`язання за Договором оренди, перевіривши надані позивачем розрахунки пені та 3% річних, суд першої інстанції визнав вимоги позивача про стягнення з відповідача 73 267,77 грн пені та 17 377,06 грн 3 % річних обґрунтованими та задовольнив їх за розрахунком позивача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ТОВ "Міленіум 2018" 15.11.2021 звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2021 у справі № 910/15358/20 та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права за недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а також у зв`язку з неповним та необ`єктивним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Так, відповідач стверджує, що суд першої інстанції:

- дійшов помилкового висновку, що діяльність готелів у спірний період була лише обмежена, а не призупинена (зупинена, заборонена), оскільки не дослідив у повному обсязі нормативно-правові акти, які регулювали спірні правовідносини;

- не надав оцінки існуючим обмеженням у господарській діяльності відповідача у період введення карантину та їх впливу на можливість ТОВ "Міленіум 2018" використовувати майно в повному обсязі відповідно до умов укладеного Договору оренди;

- не врахував, що визначальною умовою для звільнення відповідача від плати за користування орендованим майном на підставі ч. 6 ст. 762 Цивільного кодексу України необхідно вважати наявність обставин, за які орендар не відповідає, якими у даній справі є введення на території України карантину та запровадження обмежувальних заходів, у тому числі в частині провадження господарської діяльності пов`язаної з розміщенням (діяльністю) готелів;

- невірно тлумачив та застосував приписи п. 14 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України;

- не взяв до уваги, що направлені на адресу позивача вимоги від 17.03.2020 та, повторно, від 02.04.2020, незалежно від факту внесення змін до п. 14 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України та редакції цього пункту, надавали ТОВ "Міленіум 2018" право на звільнення від нарахування та сплати орендної плати на підставі ч. 6 ст. 762 Цивільного кодексу України, а після часткового відновлення можливості провадження діяльності готелів на зменшення розміру орендної плати на підставі ч. 4 ст. 762 Цивільного кодексу України;

- проігнорував обставини щодо відсутності у позивача правових підстав для стягнення орендної плати, оскільки рішенням Господарського суду міста Києва від 28.07.2021 у справі №910/15803/19 був визнаний недійсним Договір іпотеки, на підставі якого у позивача виникло право власності на спірне нерухоме майно, а укладений між сторонами даного спору Договір оренди втратив чинність у відповідності до приписів п.7.7 цього Договору з моменту його укладення.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до Протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу)(складу суду) від 18.11.2021 апеляційну скаргу ТОВ "Міленіум 2018" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2021 у справі № 910/15358/20 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Кравчука Г.А., суддів: Козир Т.П. та Коробенка Г.П.

Також до апеляційної скарги додано акт Північного апеляційного господарського суду від 18.11.2021 № 910/15358/20/09.1-26/837/21, яким встановлено відсутність документу, вказаного в додатках до апеляційної скарги, а саме: доказу сплати судового збору.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.11.2021 апеляційну скаргу ТОВ "Міленіум 2018" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2021 у справі № 910/15358/20 залишено без руху на підставі ст. 174, ч. 2 ст. 260 Господарського процесуального кодексу України; надано скаржнику десять днів з моменту отримання ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 22.11.2021 скаржник отримав 06.12.2021.

На виконання вимог ухвали суду від 22.11.2021 скаржник 14.12.2021 (до апеляційного господарського суду надійшло 16.12.2021) усунув недоліки апеляційної скарги та надав суду докази сплати судового збору у сумі 38 039,51 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Міленіум 2018" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2021 у справі №910/15358/20, розгляд справи призначено на 15.02.2022 о 15 год. 00 хв.

Позиції учасників справи.

Позивач письмового відзиву на апеляційну скаргу суду апеляційної інстанції в установленому порядку та строк не надав, що у відповідності до ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Заявлені у справі клопотання учасників справи та результати їх розгляду.

14.02.2022 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника ТОВ "Міленіум 2018" адвоката Акуленка А.В., надійшло клопотання про зупинення провадження у справі №910/15358/20 до набрання законної сили рішенням у справі №910/14891/21 за позовом АТ КБ "ПриватБанк" до ТОВ "Міленіум 2018" про стягнення 936 092,31грн та за зустрічним позовом ТОВ "Міленіум 2018" до АТ КБ "ПриватБанк" про визнання договору недійсним.

Зазначене клопотання мотивоване тим, що предметом зустрічного позову у справі №910/14891/21 є визнання недійсним Договору оренди, на підставі якого АТ КБ "ПриватБанк" пред`явлені вимоги про стягнення заборгованості і у даній справі. При цьому, підставою зустрічного позову, як вказує відповідач у клопотанні, стало те, що АТ КБ "ПриватБанк" не будучи власником майна не мало права розпоряджатися ним, у тому числі передавати в оренду, тобто отримувати дохід, оскільки таким правом наділений лише власник майна. Доказом того, що АТ КБ "ПриватБанк" не був власником майна, яке є предметом Договору оренди, заборгованість за яким стягується у справі №910/15358/20 є рішення Господарського суду міста Києва від 28.07.2020, залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.01.2022, у справі № 910/15803/19, яким визнано недійсним Договір іпотеки від 10.06.2018, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ардена" та АТ КБ "Приватбанк", та скасовано реєстрацію права власності АТ КБ "Приватбанк" на майновий комплекс, яка була здійснена на підставі зазначеного Договору іпотеки.

Одночасно із зазначеним клопотанням представником ТОВ "Міленіум 2018" адвокатом Акуленко А.В. через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду подано клопотання про розгляд клопотання про зупинення провадження у даній справі за відсутності представника ТОВ "Міленіум 2018" та задовольнити його, у разі ж відмови у задоволення клопотання відповідача про зупинення провадження у справі відкласти розгляд апеляційної скарги на іншу дату, забезпечивши можливість надати ґрунтовні доводи поряд з обставинами, викладеними в апеляційній скарзі, на підтвердження ґрунтовності позиції щодо необхідності скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову АТ КБ "Приватбанк".

Вказане клопотання мотивоване тим, що представник ТОВ "Міленіум 2018" адвокат Акуленко А.В. зайнятий в іншій справі №911/2580/21 за позовом ПАТ "Київгума" до ТОВ "Акар Тау Інвест", судове засідання у якій призначено Господарським судом міста Києва на 15.02.2022 о 16 год 00хв.

У свою чергу, присутній у судовому засіданні представник позивача заперечив подані клопотання, посилаючись на їх необґрунтованість, а також відсутність підстав для зупинення розгляду даної справи та відкладення її розгляду на іншу дату.

Розглянувши подане представником відповідача клопотання про зупинення провадження у даній справі та заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів апеляційного господарського суду враховує таке.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

При цьому, вищевказана процесуальна норма прямо встановлює, що суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Слід зазначити, що сама по собі пов`язаність справ ще не свідчить про неможливість розгляду та прийняття рішення у даній справі.

Отже, неможливість розгляду даної справи до вирішення іншої полягає у тому, що обставини, які розглядаються іншим судом не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Предметом позову у даній справі є стягнення з відповідача заборгованості за Договором найму (оренди) майнового комплексу від 12.02.2019, укладеним між АТ КБ "ПриватБанк" та ТОВ "Міленіум 2018".

Мотивуючи позовні вимоги, позивач вказав, що відповідач не здійснив оплату орендних платежів, чим порушив умови, визначені укладеними Договором найму (оренди) майнового комплексу від 12.02.2019 та Додатковою угодою від 24.12.2019 до цього Договору.

Отже, розглядаючи вимогу про стягнення заборгованості за Договором найму (оренди) майнового комплексу від 12.02.2019 з урахуванням змін, внесених Додатковою угодою від 24.12.2019, суд у будь-якому випадку зобов`язаний дослідити питання щодо належного виконання сторонами умов Договору та наявності у позивача права вимоги до відповідача, тобто встановлення саме таких обставин входить до предмета доказування у межах вирішення спору у даній справі.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує приписи ст. 204 Цивільного кодексу України, в якій встановлюється презумпція правомірності правочину. На час вирішення спору у даній справі судом першої інстанції та ухвалення рішення, яке є предметом перевірки в апеляційному порядку, Договір найму (оренди) майнового комплексу від 12.02.2019 не був визнаний недійсним, а рішення Господарського суду міста Києва від 28.07.2020 у справі № 910/15803/19, яким визнано недійсним Договір іпотеки від 10.06.2018, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ардена" та АТ КБ "Приватбанк", та скасовано реєстрацію права власності АТ КБ "Приватбанк" на майновий комплекс, не набрало законної сили.

Таким чином, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що клопотання відповідача не містить аргументованих та переконливих мотивів доцільності зупинення провадження у даній справі, як щодо об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до набрання законної сили рішенням у справі №910/14891/21, так само і стосовно того, що зібрані у справі докази не дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які входять в предмет доказування у даному судовому провадженні, що суперечить вимогам п. 5 ч. 1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України.

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у разі зміни матеріально - правових фактів, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інших фактів, що мають значення для правильного вирішення спору, сторони не позбавлені можливості звернутись до суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинам згідно ст. 320 Господарського процесуального кодексу України.

Також колегія суддів апеляційного господарського суду зважує на те, що у разі зупинення провадження у справі за відсутності достатніх підстав, передбачених п. 5 ч. 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України, будуть порушені розумні строки тривалості судового провадження, що в свою чергу може бути порушенням права на справедливий та публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, і як наслідок - права на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що свідчить про порушення положень частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, що покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 05.03.2019 у справі №910/5425/18).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст. 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції", рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

На підставі вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання представника ТОВ "Міленіум 2018" про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили рішенням у справі №910/14891/21 за позовом АТ КБ "ПриватБанк" до ТОВ "Міленіум 2018" про стягнення 936 092,31грн та за зустрічним позовом ТОВ "Міленіум 2018" до АТ КБ "ПриватБанк" про визнання договору недійсним.

За результатами розгляду іншого клопотання представника відповідача про розгляд клопотання про зупинення апеляційного провадження у даній справі без його участі та про відкладення розгляду справи колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 11 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Чинне процесуальне законодавство не визначає пріоритетності одних судових процесів перед іншими, тому викладені у клопотанні причини неявки представника відповідача в судове засідання колегією суддів апеляційного господарського суду визнаються неповажними.

При цьому, також враховується, що ТОВ "Міленіум 2018" належним чином повідомлене про день, час та місце розгляду справи.

Стосовно доводів представника відповідача щодо необхідності відкладення розгляду апеляційної скарги на більш пізнішу дату потребою забезпечення ТОВ "Міленіум 2018" можливості надати ґрунтовні доводи поряд з обставинами, викладеними в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції вважає їх необґрунтованими з огляду на таке.

Згідно з ч.1 ст. 266 Господарського процесуального кодексу України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження.

Відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України строк на подання апеляційної скарги на рішення суду становить двадцять днів з дня його проголошення; якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Як убачається з матеріалів справи повне рішення у справі №910/15358/20 складено 26.10.2021, з апеляційною скаргою відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду 15.11.2021.

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ст. 118 Господарського процесуального кодексу України).

Про наслідки подання заяв, скарг і документів після закінчення процесуальних строків суд апеляційної інстанції попереджав учасників справи в ухвалі про відкриття апеляційного провадження у даній справі від 17.12.2021.

З огляду на викладені обставини, відповідач втратив право на вчинення процесуальних дій, зокрема подання будь-яких письмових пояснень, які доповнюють доводи апеляційної скарги.

Крім того, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2021 явка сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалася, а правова позиція скаржника викладена ним в апеляційній скарзі.

ТОВ "Міленіум 2018" не доведено, а судом апеляційної інстанції не встановлено наявності обставин, які б унеможливлювали розгляд апеляційної скарги без участі його представника.

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання представника ТОВ "Міленіум 2018" про відкладення розгляду справи на іншу дату.

Явка представників сторін.

Відповідач про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, проте явку свого представника у судове засідання 15.02.2022 не забезпечив, причини неявки представника відповідача визнані судом апеляційної інстанції неповажними.

Враховуючи, що явка представника відповідача в судове засідання апеляційним господарським судом обов`язковою не визнавалася, неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представника відповідача.

Представник позивача у судовому засіданні 15.02.2022 проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив апеляційний господарський суд відмовити в задоволені вимог апеляційної скарги, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

Як убачається з матеріалів справи, 12.02.2019 між АТ КБ "ПриватБанк" (орендодавець) та ТОВ "Міленіум 2018" (орендар) був укладений Договір найму (оренди) майнового комплексу (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого в порядку та на умовах, визначених Договором, орендодавець зобов`язується передати орендарю, а орендар зобов`язується прийняти у строкове платне користування (оренду) майновий комплекс (літ. А, Б, В, Г) загальною площею 17 206,70 кв. м, який розташований за адресою: м. Київ, просп. Голосіївський, 70. Майновий комплекс включає в себе всі стелі, підлоги, двері, дверні рами, вікна з рамами та склом, зовнішню та внутрішню поверхню всіх стін, труби, сантехнічне, інженерне та інше обладнання за умови, якщо все вище перераховане є невід`ємними від майнового комплексу.

Пунктом 1.2 Договору визначено, що майновий комплекс належить орендодавцю на праві приватної власності відповідно до чинного законодавства України, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 27.09.2017.

Згідно з п. 1.4 Договору майновий комплекс надається орендарю для використання його у діяльності орендаря з метою розташування готелю та офісів.

За змістом п. 2.1 Договору майновий комплекс передається орендодавцем і приймається орендарем в оренду на умовах сплати останнім плати за користування майновим комплексом шляхом перерахування орендарем на банківський рахунок орендодавця коштів на підставі цього Договору.

Відповідно до п. 2.2 Договору розмір орендної плати за один повний календарний місяць користування майновим комплексом складає 625 000 гривень 00 копійок, крім того ПДВ (20%) 125 000 гривень 00 копійок, всього до сплати - 750 000гривень 00 копійок. Розмір орендної плати індексації не підлягає.

Пунктом 2.3 Договору передбачено, що орендна плата сплачується орендарем на підставі цього Договору наступним чином:

- гарантійний платіж в розмірі 750 000,00грн сплачується орендарем протягом 5 банківських днів з дати укладення цього Договору, який зараховується як орендна плата за останній місяць оренди з урахуванням п. 2.9 та п. 7.8 Договору у випадку необхідності їх виконання, в передбаченому цим Договором порядку;

- орендна плата за лютий 2019 року сплачується орендарем до 28.02.2019;

- за період з 01.03.2019 і до завершення строку оренди - орендна плата сплачується орендарем до 05 числа місяця, за який здійснюється оплата.

Згідно з п. 2.4 Договору орендна плата за цим Договором нараховується з дати приймання-передачі майнового комплексу в оренду, вказану в акті приймання-передачі, по дату повернення майнового комплексу орендодавцю за актом приймання передачі (включаючи обидві дати).

Відповідно до п. 6.2 Договору сторони не несуть відповідальністю за порушення своїх зобов`язань за Договором, якщо воно сталося не з їх вини. Сторона вважається невинною, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів для належного виконання зобов`язання.

За умовами п. 6.3 Договору сторони узгодили, що у випадку заборгованості по виплаті орендної плати та/або інших платежів, передбачених цим Договором, орендар сплачує орендодавцю пеню у розмірі 1% від суми невиконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня.

Цей Договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами та діє по 31 грудня 2019 року (включно), а в частині невиконаних сторонами зобов`язань до повного їх виконання. Відповідно до частини 3 статті 631 Цивільного кодексу України сторони встановили, що цей Договір застосовується до відносин між ними, які виникли з 01.02.2019 (п. 7.1 Договору).

Пунктом 8.1 Договору визначено, що до форс-мажорних обставин належать: обставини непереборної сили або події надзвичайного характеру такі, як війна, повінь, землетрус; заборонні заходи вищих законодавствах та/або виконавчих органів державної влади, що виникли після укладення цього договору та які сторони не могли передбачити або запобігти їм вжитими заходами, якщо ці обставини вплинули на виконання ними своїх зобов`язань за даним договором. У цьому випадку термін виконання зобов`язань за цим Договором змінюється за взаємною згодою, про що сторони укладають додаткову угоду до цього Договору.

Згідно з п. 8.2 Договору у разі виникнення зазначених у п. 8.1 Договору обставин сторони протягом п`яти календарних днів письмово повідомляють одна одну про наявність цих обставин, підтверджуючи це відповідними офіційними документами. Якщо сторони без поважних причин не сповістили у зазначений строк про виникнення форс-мажорних обставин, то вони у подальшому не мають права вимагати зміни строків виконання умов цього Договору.

За приписами п. 8.3 Договору визначено, якщо форс-мажорні обставини тривають понад 3 місяці, то сторони можуть прийняти рішення про зміну строків виконання умов цього Договору або про його припинення, про що укладається додаткова угода.

Відповідно до п. 8.4 Договору сторони не несуть відповідальності за порушення зобов`язання, якщо таке порушення сталося внаслідок дії форс-мажорних обставин за умови належного виконання сторонами п.8.2 цього Договору.

На підставі акту приймання-передачі майнового комплексу від 12.02.2019 позивач передав, а відповідач прийняв в оренду спірне нерухоме майно.

Додатковою угодою від 24.12.2019 до Договору сторонами продовжено строк дії Договору до 31.12.2020 (включно) та встановлено, що з 01.01.2020 розмір орендної плати за один повний календарний місяць користування майновим комплексом становить 666 666 гривень 67 копійок, крім того ПДВ (20%) 133 333 гривні 33 копійки, всього до сплати - 800 000 гривень 00 копійок.

Листом від 17.03.2020 за №84 ТОВ "Міленіум 2018" звернулося до АТ КБ "ПриватБанк", в якому, посилаючись на кризову ситуацію у світі в цілому та приймаючи до уваги необхідність консолідації та координації зусиль органів державної влади з підприємствами та установами, незалежно від форм власності, для боротьби з поширенням коронавірусної інфекції (COVID-19) на територію столиці, відповідно до п. п. 8.1, 8.2 Договору просив призупинити нарахування орендної плати за Договором з 11.03.2020 до дати повного зняття зазначених в цьому листі обмежень, встановлених Кабінетом Міністрів України, Радою національної безпеки та оборони України та органами місцевого самоврядування, додавши до листа проект додаткової угоди.

ТОВ "Міленіум 2018" повторно, 02.04.2020, надіслало позивачу лист №89 з аналогічним проханням відповідно до п. п. 8.1, 8.2 Договору призупинити нарахування орендної плати за Договором з 11.03.2020 до повного зняття обмежень, пов`язаних з введенням на всій території України карантину.

У відповідь на зазначені звернення відповідача АТ КБ "ПриватБанк" листом № Е.93.0.0.0/0-63599 від 08.04.2020 повідомив відповідача про те, що для подальшого розгляду порушених ним питань необхідно надати Сертифікат про форс-мажорні обставини, виданий Торгово-промисловою палатою України. Така відповідь позивача мотивована тим, що надіслана відповідачем додаткова угода до Договору оренди не може бути узгоджена, оскільки не відповідає умовам п. 8.2 Договору, за якими передбачено обов`язок орендаря підтвердити настання форс мажорних обставин відповідними офіційними документами.

Повторно, позивач надіслав лист № Е.93.0.0.0/0-93497 від 05.06.2020 у відповідь на звернення останнього щодо призупинення нарахування орендної плати за Договором, акцентуючи увагу на необхідності отримання сертифікату Київської ТПП, яким підтверджується факт настання форс-мажорних обставин, та надання його позивачу для доведення існування об`єктивних обставин, що призвели до порушення договірних зобов`язань. При цьому, позивач повідомив відповідача про можливість розгляду питання про зменшення для останнього орендної плати за користування майновим комплексом протягом узгодженого періоду на підставі відповідного звернення з додаванням розрахунків та матеріалів, що обґрунтовують таке зниження.

06.08.2020 АТ КБ "ПриватБанк" направило ТОВ "Міленіум 2018" претензію (№ Е.93.0.0.0/0-568) з вимогою сплатити заборгованість з орендної плати за період з квітня по липень 2020 року у загальній сумі 3 200 000,00 грн.

Відповідач заперечив вказані вимоги позивача у відповіді на претензію (вих. №108 від 13.08.2020) як необґрунтовані, приймаючи до уваги Сертифікат Київської Торгово-промислової палати №3000-20-1267 від 19.07.2020, яким засвідчено ТОВ "Міленіум 2018" настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) у зв`язку з введеним Кабінетом Міністрів України карантином з метою запобігання поширенню в Україні гострої респіраторної хвороби COVID-19, які унеможливили виконання зобов`язань ТОВ "Міленіум 2018" за Договором найму (оренди) майнового комплексу б/н від 12.02.2019 у період з 23 березня по 01 червня 2020 року. Одночасно у вказаній відповіді ТОВ "Міленіум 2018" вимагало від позивача укласти та підписати акт приймання-передачі приміщення з оренди на підставі п. 7.7 розділу 7 Договору у зв`язку з припиненням права власності АТ КБ "ПриватБанк" на майновий комплекс "Київський готель "Мир".

Позивач вказує, що відповідачем не було виконано грошове зобов`язання зі сплати орендних платежів за травень та червень 2020 року на загальну суму 1 600 000,00 грн, що і стало підставою для звернення до господарського суду із даним позовом.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Вказаний Договір є підставою для виникнення у сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України (далі ГК України), ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), і згідно ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Пунктом 2.3 Договору передбачено, що орендна плата сплачується орендарем до 05 числа місяця, за який здійснюється оплата.

Як убачається з позовної заяви, спір у даній справі виник у зв`язку з несплатою відповідачем орендних платежів за травень та червень 2020 року, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 1 600 000,00 грн.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 ЦК України та змісту п. 2.3. Договору строк виконання відповідачем грошового зобов`язання з орендної плати за Договором на момент розгляду справи у суді першої інстанції настав.

Натомість, відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, зокрема і в апеляційній скарзі, з огляду на те, що у спірний період виникли обставини, що унеможливили використання орендованого майна за призначенням та не залежали від відповідача, а саме поширенням на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19. Вказані обставини, на думку відповідача, є підставою для застосування ч. 6 ст. 762 Цивільного кодексу України та звільнення його від плати за користування майновим комплексом у спірний період.

Колегія суддів апеляційного господарського суду досліджуючи та оцінюючи зазначені доводи відповідача, бере до уваги приписи ч. 4 ст. 14 ЦК України, якими визначено, що особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

Так, постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 14.05.2020 №377) з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 установлено з 12 березня до 22 травня 2020 року на усій території України карантин, зокрема, заборонено до 22.05.2020 роботу суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, зокрема закладів громадського харчування (ресторанів, кафе тощо), торговельно-розважальних центрів, інших закладів розважальної діяльності, фітнес-центрів, закладів культури, крім провадження діяльності з надання фінансових послуг, діяльності фінансових установ і діяльності з інкасації та перевезення валютних цінностей, а також медичної практики, діяльності з виготовлення технічних та інших засобів реабілітації, ветеринарної практики, діяльності автозаправних комплексів, діяльності з продажу, надання в оренду, технічного обслуговування та ремонту транспортних засобів, періодичних випробувань автотранспортних засобів на предмет дорожньої безпеки, сертифікації транспортних засобів, їх частин та обладнання, технічного обслуговування реєстраторів розрахункових операцій, діяльності з підключення споживачів до Інтернету, поповнення рахунків мобільного зв`язку, сплати комунальних послуг та послуг доступу до Інтернету, ремонту офісної та комп`ютерної техніки, устаткування, приладдя, побутових виробів і предметів особистого вжитку, надання послуг хімчистки, поштової та кур`єрської діяльності, будівельних робіт, робіт із збирання і заготівлі відходів, діяльності кваліфікованих надавачів електронних довірчих послуг за умови забезпечення персоналу (зокрема захист обличчя, очей, рук) та відвідувачів засобами індивідуального захисту, зокрема респіраторами або захисними масками, у тому числі виготовленими самостійно, а також дотримання відповідних санітарних та протиепідемічних заходів.

Відповідно до приписів ст. 762 ЦК України наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася (ч. 4), наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає (ч. 6).

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", який набрав чинності 02.04.2020, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 14 такого змісту: "14. З моменту встановлення карантину, введеного постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11.03.2020 № 211 (з наступними змінами і доповненнями), і до його завершення в установленому законом порядку наймач може бути звільнений від плати за користування майном відповідно до частини шостої статті 762 цього Кодексу".

Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", який набрав чинності 18.04.2020, пункт 14 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України викладено в такій редакції: "14. Встановити, що на час дії відповідних обмежувальних карантинних заходів, запроваджених Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), обставинами, за які наймач (орендар) не відповідає відповідно до ч. 2 ст. 286 ГК України, ч. 4, 6 ст. 762 ЦК України, також є заходи, запроваджені суб`єктами владних повноважень, якими забороняються певні види господарської діяльності з використанням орендованого майна, або заходи, якими забороняється доступ до такого майна третіх осіб".

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо державної підтримки сфери культури, креативних індустрій, туризму, малого та середнього бізнесу у зв`язку з дією обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби COVID-19", який набрав чинності 16.07.2020, пункт 14 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України викладено в такій редакції: "14. Установити, що з моменту встановлення карантину, введеного Постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11 березня 2020 року №211 (із наступними змінами і доповненнями), і до його відміни (скасування) в установленому законом порядку, плата за користування нерухомим майном (його частиною) підлягає зменшенню за вимогою наймача, який здійснює підприємницьку діяльність з використанням цього майна, впродовж усього часу, коли майно не могло використовуватися в підприємницькій діяльності наймача в повному обсязі через запроваджені обмеження та (або) заборони.

У випадку, визначеному абзацом першим цього пункту, розмір плати за користування майном не може перевищувати сукупний (пропорційно до орендованої площі) обсяг витрат, які наймодавець здійснив або повинен буде здійснити за відповідний період для внесення плати за землю, сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, і сплати вартості комунальних послуг.

Зазначені витрати покладаються на наймача як плата за користуванням майном за відповідний період пропорційно площі нерухомого майна, яку він наймає відповідно до договору, якщо договором не передбачений обов`язок наймача самостійно сплатити ці витрати повністю або частково.

Ця норма не поширюється на суб`єктів господарювання, які впродовж дії карантину фактично здійснювали діяльність з використанням цього майна в своїй господарській діяльності в повному обсязі, а також на договори найму майна, яке належить територіальній громаді" .

Колегія суддів апеляційного господарського суду відзначає, що жодна з наведених редакцій пункту 14 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, прямо не передбачає звільнення орендаря від орендної плати на строк введення карантину, оскільки вказаний пункт не встановлює безумовної підстави для звільнення від орендних платежів і передбачає вирішення відповідного питання в порядку, визначеному ч. 6 ст. 762 ЦК України. Більше того, остання редакція цього пункту, яка набрала чинності 16.07.2020, установлює, що з моменту введення карантину і до його відміни плата за користування нерухомим майном підлягає лише зменшенню за вимогою наймача впродовж усього часу, коли майно не могло використовуватися в підприємницькій діяльності наймача в повному обсязі через запроваджені обмеження та (або) заборони.

Відповідно до ч. 6 ст. 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Норма права, закріплена у названій статті, визначає в якості підстави звільнення від зобов`язання сплатити орендну плату об`єктивну безпосередню неможливість використовувати передане у найм майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає.

Вищевказаний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №910/7495/16.

Для застосування ч. 6 ст. 762 ЦК України та звільнення наймача від плати за користування орендованим майном, визначальною умовою звільнення від сплати орендної плати є наявність обставин, за які орендар не відповідає. Сторона повинна довести обставини, які свідчать про те, що майно не використовувалося або не могло бути використане наймачем і він не відповідає за ці обставини.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.11.2020 у справі №925/1289/19 та від 27.08.2019 у справі №914/2264/17.

При цьому, незалежними від волі орендаря обставинами є, зокрема, незаконне захоплення майна іншою особою, неповідомлення орендодавцем орендаря про права третіх осіб на майно (наприклад, право застави, при реалізації якого може накладатися арешт на майно, що унеможливлює доступ орендаря до нього), аварійний чи незадовільний технічний стан майна, правомірне зайняття приміщення третьою особою на підставі договору оренди, раніше укладеного з орендодавцем.

При настанні таких обставин вже після укладення договору оренди доказами на підтвердження неможливості використання майна можуть бути, зокрема, сертифікат торгово-промислової палати щодо форс-мажорних обставин, документально оформлені результати розгляду заяв та скарг до правоохоронних органів, акт державного виконавця про арешт майна та його передачу третій особі на відповідальне зберігання, судове рішення у справі за позовом про усунення перешкод у користуванні майном, висновок судової експертизи про аварійний стан об`єкта оренди, рішення компетентного державного органу про початок його реконструкції, реставрації чи капітального ремонту тощо.

Частина 6 ст. 762 ЦК України не підлягає застосуванню у випадку якщо орендар має щонайменшу здатність отримання вигоди від майна, що полягає у можливості: мати доступ до майна/входити до нього; зберігати обладнання, товари, інше майно в орендованих приміщеннях; здійснювати обмежену діяльність навіть із значним скороченням чисельності персоналу чи годин роботи; здійснювати діяльність із зміною способу надання послуг чи скороченням площі, необхідної для такого надання, що супроводжуються збереженням можливості безперешкодного відновлення господарської діяльності негайно після спливу карантинних заходів; відсутності активних дій орендаря щодо звільнення орендованого майна, його передачі орендодавцеві та виключення запису з реєстру речових прав про оренду.

Таке тлумачення ч. 6 ст. 762 ЦК України в повній мірі узгоджується із критеріями, виробленими судовою практикою, зокрема, із постановою Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №910/7495/16 та постановою Верховного Суду від 22.05.2019 у справі №914/1248/18.

Звільнення від сплати орендної плати є істотним втручанням у правовідносини сторін договору, а тому може застосовуватись за виключних обставин, наприклад, відсутності доступу до найманого приміщення, неможливості орендаря перебування в ньому та зберігання речей тощо.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.07.2021 у справі №910/8040/20.

У контексті спірних у даній справі правовідносин апеляційний господарський суд зауважує, що відповідачем не надано доказів того, що він був позбавлений можливості взагалі користуватися орендованим майном, у нього був відсутній доступ до приміщень, за вказаною адресою в спірний період були відсутні його речі, не перебували співробітники, не споживались комунальні послуги тощо.

Прийняття відповідачем рішення (наказ №01-ЗД від 19.03.2020) про призупинення на період карантину господарської діяльності з надання готельних послуг не позбавило його права доступу до орендованого приміщення та розміщення в ньому належних відповідачу речей.

За своїм змістом доводи відповідача зводяться до запровадження карантинних обмежень та заборон, однак вимушене їх запровадження мало вплив на всі сфери, в тому числі й ведення підприємницької діяльності, наслідком чого є порушення звичного режиму та не свідчить про вчинення позивачем, як орендодавцем, та іншими особами дій, які б вказували на повне обмеження прав відповідача, як орендаря, у користуванні майном.

Крім того, судом першої інстанції правомірно враховано, що відповідно до положень п. 1.4 Договору майновий комплекс надано відповідачу для використання його у діяльності останнього з метою розташування не тільки готелю, а й офісів.

Із наявних в матеріалах справи копій наказів відповідача убачається, що його господарська діяльність у період з 23.03.2020 по 01.06.2020 була тимчасово призупинена виключно щодо надання готельних послуг, в той час як діяльність з передання орендованих приміщень в суборенду не зупинялася та продовжувала здійснюватися на загальних умовах.

За результатами дослідження банківських виписок з рахунку відповідача, які долучені позивачем до матеріалів справи, судом першої інстанції встановлено, що протягом спірного періоду (травень-червень 2020 року) відповідач отримував грошові кошти від суборендарів за передані в суборенду приміщення (офіси), а також за надання готельних послуг. Зважаючи на це, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що зазначені обставини повністю спростовують твердження відповідача про неможливість використання отриманого в оренду майнового комплексу у зв`язку з запровадженням карантинних заходів.

Також у матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач намагався повернути орендоване приміщення, починаючи з 23.03.2020, у зв`язку з неможливістю його використання. Питання щодо укладення та підписання акта приймання-передачі приміщення з оренди порушено відповідачем лише у серпні 2020 року у відповіді на претензію позивача (вих. №108 від 13.08.2020), тобто після збігу спірного періоду.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для звільнення відповідача від сплати орендних платежів за травень-червень 2020 року на підставі вимог ч. 6 ст. 762 ЦК України у контексті положень п. 14 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає вірним відзначення судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні, що наявний в матеріалах справи Сертифікат Київської торгово-промислової палати №3000-20-1267 від 19.07.2020 не може підтвердити настання форс-мажорних обставин стосовно обов`язку сплати відповідачем орендних платежів, оскільки стосується зобов`язання використовувати майновий комплекс за призначенням відповідно до умов Договору, а також те, що відповідно до положень розділу 8 Договору настання форс-мажорних обставин може передбачити тільки звільнення особи від відповідальності за невиконання зобов`язання, проте таке зобов`язання у будь-якому випадку має бути ним виконане після усунення зазначених обставин.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи відповідача про те, що позивач володів майновим комплексом на неналежній правовій підставі, оскільки станом на момент розгляду даної справи у суді першої інстанції було відсутнє рішення суду, яке набрало законної сили, про визнання недійсним правовстановлюючого документу, на підставі якого позивачем зареєстроване право власності на спірне майно. Матеріалами справи підтверджується, що у спірний період (травень-червень 2020 року) саме позивач був власником майнового комплексу, а Договір оренди був чинним та в судовому порядку недійсним не визнавався.

Оскільки матеріалами справи підтверджено, що відповідач у встановлений строк свого обов`язку по перерахуванню орендних платежів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому судом першої інстанції вірно визнано такі дії відповідача порушенням зобов`язання (ст. 610 ЦК України), і він вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання (ст. 612 ЦК України), відповідно наявні підстави для застосування до нього встановленої п. 6.3 Договору і ст. 625 ЦК України відповідальності, зокрема пені та 3% річних.

Відповідачем обставин, з якими чинне законодавство пов`язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язання, не доведено.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог у даній справі у повному обсязі є обґрунтованим.

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, спростовуються встановленими обставинами та застосованими нормами матеріального права, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

При цьому, апеляційний господарський суд враховує положення ч.1 ст. 9 Конституції України та бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010, в яких Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноматність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Зважаючи на викладене, решту аргументів та доводів відповідача апеляційний господарський суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття постанови у даній справі.

Разом з тим, колегія суддів апеляційного господарського суду відзначає, що судом першої інстанції в пункті 2 резолютивної частини оскаржуваного рішення помилково зазначено про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат, які не буди предметом позову у даній справі. При цьому, розмір цих втрат є ідентичним розміру заявлених позивачем вимог про стягнення 3% річних, які суд першої інстанції визнав обґрунтованими. Зазначені обставини є підставою для зміни пункту 2 резолютивної частини оскаржуваного рішення суду першої інстанції у даній справі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Згідно з ч. 4 ст. 277 ГПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Дослідивши матеріали, наявні у справі, враховуючи повноваження суду апеляційної інстанції та те, що судом першої інстанції, незважаючи на правильність наданих висновків і правової оцінки встановлених обставин справи, додержання норм матеріального права, було помилково в резолютивній частині оскаржуваного рішення замість "3% річних у розмірі 17 377,06 грн", що обґрунтовано підлягали стягненню з відповідача, зазначено "інфляційні у розмірі 17 377,06 грн", колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що пункт 2 рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2021 підлягає зміні в цій частині, в решті рішення підлягає залишенню без змін.

Судові витрати.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 271, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Міленіум 2018" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2021 у справі №910/15358/20 залишити без задоволення.

2. Пункт 2 рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2021 у справі №910/15358/21 змінити, виклавши в такій редакції:

"Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Міленіум 2018" (03040, м. Київ, просп. Голосіївський, 70; ідентифікаційний код 41817282) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д; ідентифікаційний код 14360570) заборгованість у розмірі 1 600 000 (один мільйон шістсот тисяч) грн. 00 коп., пеню у розмірі 73 267 (сімдесят три тисячі двісті шістдесят сім) грн. 77 коп., 3% річних у розмірі 17 377 (сімнадцять тисяч триста сімдесят сім) грн. 06 коп. та судовий збір у розмірі 25 359 (двадцять п`ять тисяч триста п`ятдесят дев`ять) грн. 67 коп. Видати наказ".

3. В решті рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2021 у справі №910/15358/21 залишити без змін.

4. Матеріали справи №910/15358/20 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 23.02.2022.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук

Судді Т.П. Козир

Г.П. Коробенко