РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.02.2022Справа № 910/14653/21

Господарський суд міста Києва у складі:

судді Бондаренко Легких Г. П.,

за участю секретаря Гиренко А. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві матеріали господарської справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕСЛА МОТОРС" (вул. Ново-Александрівська, буд. 54-А, м. Харків, 61033)

До Антимонопольного комітету України (03035, м. Київ, вул. Митрополита Василя Липківського, буд. 45)

Про визнання недійсним та скасування рішення №50-р/тк

За участі представників сторін:

Від позивача: Батіщева К.В., ордер серії АН № 1055485 від 14.12.2021;

Від відповідача: Кондрашова А. О., самопредставництво, витяг з ЄДРПОУ.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕСЛА МОТОРС" (далі за текстом позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Антимонопольного комітету України (далі за текстом - відповідач) про визнання недійсним та скасування рішення Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України від 11.06.2021 № 50-р/тк.

Позивач вважає, що у відповідності до приписів ст. 59, 60 Закону України Про захист економічної конкуренції вказане рішення підлягає визнанню недійсним, оскільки при прийнятті вказаного рішення та накладенні штрафу відповідач перевищив свої повноваження, що є підставою для визнання рішення недійсним.

14.09.2021 Господарський суд міста Києва, дослідивши матеріали позовної заяви, дійшов висновку про наявність підстав для залишення її без руху, про що постановив відповідну ухвалу та встановив позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви - п`ять днів з дня вручення ухвали від 14.09.2021.

07.10.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви на виконання ухвали від 14.09.2021, якою позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

13.10.2021 Суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, розгляд справи ухвалив здійснювати у порядку загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначив на 09.11.2021, про що постановив відповідну ухвалу.

09.11.2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив.

У судовому засіданні 09.11.2021 суд на місці ухвалив продовжити строк підготовчого засідання на 30 днів та відкласти підготовче засідання на 14.12.2021.

У судовому засіданні 14.12.2021 на місці ухвалив закрити підготовче засідання та призначити справу до судового розгляду по суті на 18.01.2022.

У судовому засіданні 18.01.2022 суд на місці ухвалив оголосити перерву у судовому засіданні по суті справи до 01.02.2022 та розпочати наступне судове засідання зі стадії дослідження доказів.

У судове засідання 01.02.2022 учасники справи прибули та надали усні пояснення по суті спору, в яких позивач заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, а відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши долучені до матеріалів справи докази, заслухавши пояснення учасників справи, Господарський суд міста Києва-

ВСТАНОВИВ:

I. Фактичні обставини, що стали підставою спору (підстави позову).

Як підтверджено матеріалами справи, 11.06.2021 Тимчасова адміністративна колегія Антимонопольного комітету України за результатами розгляду справи № 128-26.13/129-20 прийняла рішення № 50-р/тк «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу».

Відповідно до п. 1 резолютивної частини рішення Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України № 50-р/тк від 11.06.2021 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» відповідач визнав, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕСЛА МОТОРС» вчинило порушення, передбачене пунктом 14 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді подання Антимонопольному комітету України інформації на вимогу державного уповноваженого Антимонопольного комітету України від 27.10.2020 № 128-29/07-14576 в неповному обсязі у встановлений ним строк.

За порушення, зазначене в пункті 1 резолютивної частини вказаного рішення, накладено на Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕСЛА МОТОРС» штраф у розмірі 171658 (сто сімдесят одна тисяча шістсот п`ятдесят вісім) гривень (п. 2 резолютивної частини рішення).

Оскаржуване рішення відповідача мотивовано, зокрема, такими фактичними даними та доводами відповідача:

(9) В Антимонопольному комітеті України (далі ? Комітет) розглядається Заява ТОВ "Юніті" щодо ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції в діях групи суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність, пов`язану із заряджанням електричних транспортних засобів. У зв`язку із цим Комітет вживає заходів державного контролю з виявлення порушень законодавства про захист економічної конкуренції у сфері, пов`язаній із заряджанням електричних транспортних засобів ( далі електротранспорт) (далі Заходи);

(10) З метою повного, всебічного й об`єктивного розслідування за Заявою та здійснення Заходів, відповідно до статей 7, 16, 22 та 221 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», на адресу ТОВ «ТЕСЛА МОТОРС» направлено Вимогу, в якій Товариству запропоновано у 20-денний строк із дня отримання Вимоги надати Комітету інформацію, пояснення та копії документів, зокрема інформацію про діяльність Товариства на ринках, пов`язаних із заряджанням електротранспорту, обсягів наданих послуг, договірних відносин з іншими суб`єктами господарювання при здійсненні відповідної діяльності, цінової політики Товариства під час здійснення діяльності, пов`язаної із заряджанням електротранспорту, розмір доходу (виручки), інформацію щодо суб`єктів господарювання, пов`язаних на дату отримання цієї вимоги з Товариством прямо або опосередковано відносинами контролю тощо;

(11) Одночасно у Вимозі зазначалось, що відповідно до статті 22 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» вимоги органу Комітету є обов`язковими для виконання у визначені ним строки. Відповідно до зазначеного Закону суб`єкти господарювання, інші юридичні особи, їх структурні підрозділи, філії, представництва, їх посадові особи та працівники, фізичні особи зобов`язані на вимогу органу Комітету подавати документи, предмети чи інші носії інформації, пояснення, іншу інформацію, в тому числі з обмеженим доступом та банківську таємницю, необхідну для виконання Комітетом завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції;

(12) Згідно з пунктами 13, 14, 15 статті 50 та статтею 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції» неподання органу Комітету інформації у встановлені строки, подання інформації в неповному обсязі у встановлені строки, подання недостовірної інформації визнаються порушенням законодавства про захист економічної конкуренції і тягнуть за собою відповідальність у вигляді штрафу в розмірі до одного відсотка доходу (виручки) суб`єкта господарювання від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував року, в якому накладається штраф;

(13) Крім того, у Вимозі зазначалось, що в разі відсутності можливості надання запитуваної інформації у визначений Вимогою строк не пізніше кінцевої дати на надання відповіді, визначеної у Вимозі, Товариство може звернутися до Комітету з обґрунтованим клопотанням щодо продовження строку надання інформації на Вимогу, із поясненням причин неможливості надання запитуваної інформації у визначений у Вимозі строк;

(14) Відповідно до повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення № 9817 Вимога отримана Товариством 03.11.2020;

(15) Враховуючи зазначене, останній день надання відповіді на Вимогу припадав на 23.11.2020;

(16) Листом від 06.11.2020 б/н (вх. Комітету № 8-07/14651 від 11.11.2020), Відповідач надав Комітету відповідь на Вимогу.

Проте, відповідь була надана не в повному обсязі, зокрема на питання № 14, а саме: «Інформацію щодо суб`єктів господарювання, пов`язаних станом на дату отримання цієї вимоги з Товариством прямо або опосередковано відносинами контролю у розумінні статті 1 Закону України «Про захист економічної конкуренції», із зазначенням видів діяльності. Якщо так, надати копії документів. У разі відсутності вказати про це», Товариство надало таку відповідь:

«Незрозуміле питання. Просимо надати роз`яснення. Якщо мова йде про види діяльності у сфері, пов`язаній із зарядкою електротранспорту, то таку інформацію ми не можемо надати, оскільки не здійснюємо подібну діяльність. А якщо мова йде про види діяльності, які здійснює безпосередньо ТОВ «ТЕСЛА МОТОРС», то нам необхідно більше часу для підготовки такої відповіді»;

(17) Разом із цим питання стосувалося вичерпного переліку суб`єктів господарювання, які пов`язані відносинами контролю з ТОВ «ТЕСЛА МОТОРС», відповідно до статті 1 Закону України «Про захист економічної конкуренції», та інформації про види їх діяльності незалежно від приналежності до ринку послуг із заряджання електротранспорту. При цьому питання № 14 Вимоги не мало відношення до безпосередньої діяльності Товариства;

(18) Клопотання щодо продовження терміну надання відповіді на питання № 14 Вимоги до Комітету не надходило;

(19) Отже, ТОВ «ТЕСЛА МОТОРС» подало інформацію в неповному обсязі у встановлений державним уповноваженим у Вимозі строк;

(36) Дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за 2020 рік ТОВ «ТЕСЛА МОТОРС» становить 17 165,8 тис. грн.

Підставами позову є обставини прийняття рішення з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин, які мають значення для справи, не доведенні обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими, та невідповідності висновків, викладених у рішенні, обставинам справи.

II. Предмет позову

Предметом позову у справі є вимоги позивача до відповідача про визнання недійсним рішення Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України № 50-р/тк від 11.06.2021 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу».

III. Доводи позивача у справі.

Так, згідно з доводами позивача викладеними в позовній заяві:

(1) позивачу дійсно не було зрозуміле питання № 14, і позивач вказав про це у відповіді на вимогу Комітету та просив надати роз`яснення та наголошував у своєму листі, що готовий надавати будь яку інформацію, якою володіє, та недостатності строку на надання відповіді;

(2) позивачу незрозуміло, яким чином він може приймати участь у ринку електричної енергії, якщо дана сфера діяльності не відноситься до видів діяльності позивача;

(3) відповідно до даних ЄДРПОУ позивач має одноосібного власника Білоусову Ганну Віталіївну, жодних інших осіб, які б мали вирішальний вплив на господарську діяльність немає, відповідна інформація є відкритою, і не приховувалася позивачем;

(4) при визначенні розміру штрафу Комітет перевищив межі штрафу, визначені ч. 2 ст. 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції»;

(5) дискреційні повноваження Комітету не мають використовуватися останнім свавільно, проте при визначенні розміру штрафу Комітет перевищив свої повноваження та не правильно визначив його розмір.

IV. Заперечення відповідача у справі.

Відповідач проти доводів позивача та задоволення позовних вимог заперечує з тих підстав, що при прийнятті оскаржуваного рішення Комітет діяв у межах своїх повноважень, у порядок та спосіб, встановлений законом та що висновки, викладені в оскаржуваному рішенні, відповідають фактичним обставинам справи та є обґрунтованими.

Зокрема, у своєму відзиві відповідач наводить наступні доводи проти задоволення позовних вимог:

(1) обов`язок з надання інформації передбачено ст. 22-1 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», а обсяг запитуваної інформації повинен відповідати змістовому колу цих питань;

(2) законодавство про захист економічної конкуренції не мстить переліку підстав, які б давали можливість суб`єкту господарювання самостійно вирішувати обсяг і коло питань, на які він може надати відповідь на вимогу державного уповноваженого, або звільняли від відповідальності за ненадання інформації, надання неповної інформації, надання інформації з порушенням строку;

(3) законодавство України не уповноважує суб`єкта господарювання на власний розсуд вирішувати питання доцільності витребування органом Комітету інформації, необхідної для виконання завдань Комітету;

(4) твердження позивача, що інформація про осіб, які мають вирішальний вплив на позивача є відкритою не спростовує доводів, викладених у рішенні та суперечить положенням чинного законодавства;

(5) відповідно до правової позиції викладеній у постанові Вищого господарського суду України від 12.05.2015 у справі № 917/1536/14 відмова суб`єкта господарювання у наданні інформації на тій підставі, що така інформація повинна була бути відома Комітету з офіційних джерел суперечить законодавству про захист економічної конкуренції;

(6) при визначенні конкретного розміру штрафу Комітет враховує Рекомендаційні роз`яснення, які втім, мають рекомендаційний характер та не містять норм обов`язкових до виконання;

(7) відповідно до фінансової звітності позивача, яку надав сам позивач, чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за 2020 рік становить 17 165,8 тис. грн, тобто сімнадцять мільйонів сто шістдесят п`ять тисяч вісімсот гривень, адже одиницею виміру у фінансовій звітності визначено тис. грн з одним десятковим знаком, відповідно розмір накладеного Комітетом штрафу не перевищує одного відсотку доходу (виручки) від реалізації продукції за 2020 рік.

V. Оцінка судом доказів та висновки суду.

Причиною виникнення спору у справі стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для визнання недійсним рішення Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України № 50-р/тк від 11.06.2021 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу».

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, Суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

В силу ч. 1 ст. 3 Закону України "Про захист економічної конкуренції" законодавство про захист економічної конкуренції ґрунтується на нормах, установлених Конституцією України, і складається із цього Закону, законів України "Про Антимонопольний комітет України", Закону України Про захист від недобросовісної конкуренції, інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель. При цьому, особливості спеціального статусу Антимонопольного комітету України обумовлюються його завданнями та повноваженнями, в тому числі роллю у формуванні конкурентної політики, та визначаються цим Законом, іншими актами законодавства і полягають, зокрема, в особливому порядку призначення та звільнення Голови Антимонопольного комітету України, його заступників, державних уповноважених Антимонопольного комітету України, голів територіальних відділень Антимонопольного комітету України, у спеціальних процесуальних засадах діяльності Антимонопольного комітету України, наданні соціальних гарантій, охороні особистих і майнових прав працівників Антимонопольного комітету України на рівні з працівниками правоохоронних органів, в умовах оплати праці.

Стаття 3 зазначеного закону до основних завдань Антимонопольного комітету України відносить участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

Приписами ст. 4 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" визначено, що Антимонопольний комітет України будує свою діяльність на принципах: законності; гласності; захисту конкуренції на засадах рівності фізичних та юридичних осіб перед законом та пріоритету прав споживачів.

Частиною 1 статті 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" визначено, що у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має повноваження, в тому числі, розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами; приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції; перевіряти суб`єкти господарювання, об`єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю щодо дотримання ними вимог законодавства про захист економічної конкуренції та під час проведення розслідувань за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції;при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб`єктів господарювання, об`єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом тощо.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" Антимонопольний комітет України здійснює свою діяльність відповідно до Конституції України, законів України "Про захист економічної конкуренції", Про захист від недобросовісної конкуренції", цього Закону, інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.

Згідно ч. 1 ст. 35 Закону України "Про захист економічної конкуренції" розгляд справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції починається з прийняттям розпорядження про початок розгляду справи та закінчується прийняттям рішення у справі.

Частиною 1 статті 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі, про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; накладення штрафу тощо.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 16 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", державний уповноважений Антимонопольного комітету України має повноваження при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб`єктів господарювання, об`єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом.

Законодавство про захист економічної конкуренції не містить вичерпного переліку випадків, за яких органи Антимонопольного комітету України мають право вимагати відповідну інформацію у суб`єктів господарювання та інших осіб.

З огляду на зазначену норму закону, обов`язок надання інформації на запит (вимогу) уповноваженої особи органу Антимонопольного комітету України повинен виконуватись суб`єктом господарювання незалежно від того, чи розпочата органом Антимонопольного комітету України справа про порушення законодавства про захист економічної конкуренції. Інформація може бути витребувана як під час розгляду заяв, так і під час розгляду справ, а також в інших випадках, передбачених законом.

Разом з тим, статтею 22-1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" визначено, що суб`єкти господарювання, об`єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю, інші юридичні особи та працівники, фізичні особи зобов`язані на вимогу органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення подавати документи, предмети чи інші носії інформації, пояснення, іншу інформацію, в тому числі з обмеженим доступом та банківську таємницю, необхідну для виконання Антимонопольним комітетом України, його територіальними відділеннями завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції.

Так, зокрема, статтею 3 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" визначено, що основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині, зокрема:

- здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції;

- сприяння розвитку добросовісної конкуренції.

- здійснення контролю щодо створення конкурентного середовища та захисту конкуренції у сфері державних закупівель.

У свою чергу, Закон України "Про Антимонопольний комітет України" та інші нормативно-правові акти не містять положень про право суб`єктів господарювання на відмову від виконання вимоги голови Антимонопольного комітету України щодо подання інформації, необхідної для реалізації завдань, покладених на органи Антимонопольного комітету України.

Законодавством України не передбачено можливості суб`єкта господарювання на власний розсуд вирішувати питання доцільності витребування органом Комітету інформації, необхідної для виконання завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції.

Статтею 21 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" встановлено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадові особи зобов`язані передавати Антимонопольному комітету України та його територіальним відділенням відомості, що можуть свідчити про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Не подання суб`єктом господарювання інформації на вимогу органу Комітету є конкретним актом невиконання конкретної заснованої на законі вимоги державного органу, що й тягне за собою встановлену чинним законодавством відповідальність в тому числі, незалежно від того чи було в подальшому визнано недійсним рішення органу Комітету у справі, під час розгляду якої була витребувана інформація.

Відсутність законодавчих обмежень щодо підстав витребування Антимонопольним комітетом України необхідної йому інформації підтверджується також правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 14.08.2012 у справі № 08/03/26/64/2011, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.01.2020 у справі № 910/12392/18.

Про наслідки неподання інформації, подання недостовірної інформації або інформації в неповному обсязі позивачу було повідомлено.

Позивач на Вимогу надав інформацію не в повному обсязі (не надав відповіді на 14 запитання), чим порушив приписи чинного законодавства.

При цьому, суд відхиляє доводи позивача щодо надання ним відповіді на 14 питання Вимоги, оскільки змістом відповіді позивача (лист б/н від 06.11.2020) такі доводи спростовуються.

Запитання 14 у Вимозі Комітет поставив таким чином: Надати інформацію щодо суб`єктів господарювання, пов`язаних станом на дату отримання цієї вимоги з Товариством прямо або опосередковано відносинами контролю у розумінні статті 1 Закону України «Про захист економічної конкуренції», із зазначенням видів діяльності. Якщо так, надати копії документів. У разі відсутності вказати про це.

В свою чергу позивач дав на зазначене запитання таку відповідь:

«Незрозуміле питання. Просимо надати роз`яснення. Якщо мова йде про види діяльності у сфері, пов`язаній із зарядкою електротранспорту, то таку інформацію ми не можемо надати, оскільки не здійснюємо подібну діяльність. А якщо мова йде про види діяльності, які здійснює безпосередньо ТОВ «ТЕСЛА МОТОРС», то нам необхідно більше часу для підготовки такої інформації».

При цьому, згідно ст. 1 Закону України «Про захист економічної конкуренції» контроль це вирішальний вплив однієї чи декількох пов`язаних юридичних та/або фізичних осіб на господарську діяльність суб`єкта господарювання чи його частини, який здійснюється безпосередньо або через інших осіб, зокрема завдяки: праву володіння чи користування всіма активами чи їх значною частиною; праву, яке забезпечує вирішальний вплив на формування складу, результати голосування та рішення органів управління суб`єкта господарювання; укладенню договорів і контрактів, які дають можливість визначати умови господарської діяльності, давати обов`язкові до виконання вказівки або виконувати функції органу управління суб`єкта господарювання; заміщенню посади керівника, заступника керівника спостережної ради, правління, іншого наглядового чи виконавчого органу суб`єкта господарювання особою, яка вже обіймає одну чи кілька із зазначених посад в інших суб`єктах господарювання; обійманню більше половини посад членів спостережної ради, правління, інших наглядових чи виконавчих органів суб`єкта господарювання особами, які вже обіймають одну чи кілька із зазначених посад в іншому суб`єкті господарювання. Пов`язаними особами є юридичні та/або фізичні особи, які спільно або узгоджено здійснюють господарську діяльність, у тому числі спільно або узгоджено чинять вплив на господарську діяльність суб`єкта господарювання. Зокрема, пов`язаними фізичними особами вважаються такі, які є подружжям, батьками та дітьми, братами та (або) сестрами.

Позивач не надав суду доказів, які б спростовували доводи Комітету, викладені в рішенні, щодо ненадання клопотання про продовження терміну надання відповіді на 14 питання Вимоги та щодо ненадання інформації про наявність та/або відсутність у позивача відносин контролю з іншими суб`єктами господарювання.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 50 Закону України Про захист економічної конкуренції порушенням законодавства про захист економічної конкуренції є подання інформації в неповному обсязі Антимонопольному комітету України, його територіальному відділенню у встановлені органами Антимонопольного комітету України, головою його територіального відділення чи нормативно-правовими актами строки.

З огляду на це, Комітет в рішенні № 50-р/тк кваліфікував дії Товариства у вигляді подання інформації в неповному обсязі у встановлений АМК України строк, визначений у вимозі, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 14 статті 50 Закону.

Суд також відхиляє доводи позивача щодо встановлення штрафу, розмір якого перевищує максимальний розмір штрафу встановлений законом.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції» органи Антимонопольного комітету України накладають штрафи на об`єднання, суб`єктів господарювання за порушення, передбачені пунктами 9, 13 - 18 статті 50 цього Закону, накладаються штрафи у розмірі до одного відсотка доходу (виручки) суб`єкта господарювання від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував року, в якому накладається штраф.

Так, вбачається, що повноваження стосовно визначення розміру штрафу в гранично встановлених межах віднесено до компетенції органів Антимонопольного комітету України, тобто визначення розміру штрафу у законодавчо визначених межах є дискреційними повноваженнями АМК.

В оскаржуваному рішенні зазначено, що чистий дохід позивача від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за 2020 рік становить 17 165,8 тис. грн, тобто сімнадцять мільйонів сто шістдесят п`ять тисяч вісімсот гривень, відповідно розмір накладеного Комітетом штрафу не перевищує одного відсотку доходу (виручки) від реалізації продукції за 2020 рік.

Доводи позивача про те, що штраф застосовано в максимальному розмірі, тобто 1%, а не в меншому, суд вважає таким, що не спростовує можливості його застосування в означеному розмірі, оскільки, як було зазначено вище, визначення розміру штрафу є дискреційними повноваженнями АМК.

Отже, відповідачем доведено, а позивачем не спростовано, що подавши інформацію в неповному обсязі на Вимогу Антимонопольного комітету України у встановлений строк, позивач вчинив порушення, передбачене п. 14 ст.50 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Доводи позивача щодо незрозумілості питання суд відхиляє як юридично неспроможні.

Щодо доводів про відкритість даних стосовно засновників позивача (інформації, про осіб які мають вирішальний вплив на діяльність позивача), суд погоджується із відповідачем, що відмова суб`єкта господарювання у наданні інформації на тій підставі, що така інформація повинна була бути відома Комітету з офіційних джерел суперечить законодавству про захист економічної конкуренції, оскільки такі твердження дійсно не спростовують доводів, викладених у рішенні та суперечать положенням чинного законодавства.

Згідно зі статтею 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Стаття 74 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вище викладене та з огляду на досліджені судом докази, суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення № 50-р/тк від 11.06.2021 у справі № 128-26.13/129--20 прийняте Тимчасовою адміністративною колегією Антимонопольного комітету України з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням та доведенням обставин, які мають значення для справи, а також з відповідністю висновків, викладених у рішенні, обставинам справи.

З урахуванням вищевикладених обставин, суд вважає позовні вимоги недоведеними, необґрунтованими, такими, що не відповідають фактичним обставинам справи і спростовані належним чином та у встановленому законом порядку відповідачем, а відтак, заявлені вимоги задоволенню не підлягають.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Згідно положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕСЛА МОТОРС" (вул. Ново-Александрівська, буд. 54-А, м. Харків, 61033; ідентифікаційний код 40708956) до Антимонопольного комітету України (03035, м. Київ, вул. Митрополита Василя Липківського, буд. 45; ідентифікаційний код: 00032767) про визнання недійсним рішення тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України від 11.06.2021 № 50-р/тк Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу відмовити.

2. Судові витрати позивача покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕСЛА МОТОРС" (вул. Ново-Александрівська, буд. 54-А, м. Харків, 61033; ідентифікаційний код 40708956).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 23.02.2022. (після виходу судді з щорічної відпустки)

Суддя Г. П. Бондаренко - Легких