ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" лютого 2022 р. м. Рівне Справа № 918/996/21

Господарський суд Рівненської області у складі судді Заголдної Я.В. при секретарі судового засідання Сичик М.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу за позовом

Сарненської окружної прокуратури (вул. Демократична, 32, Сарни, Сарненський район, Рівненська область, 34500, )

в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області (вул. С. Петлюри, 37, м. Рівне, 33013, )

до відповідача-1 Державного підприємства "Дослідне господарство "Городецьке" Інституту сільського господарства Полісся Національної академії аграрних наук України (вул. А. Коломійця, буд. 170, с. Городець, Володимирецький район, Рівненська область, 34381, )

до відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Жолудськ-Агро" (вул. Шкільна, 31, Великий Жолудськ, Володимирецький район, Рівненська область, 34364, ),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Національна академія аграрних наук України (вул. Михайла Омеляновича-Павленка, 9, м. Київ 10, 01010, ),

про визнання недійсним договору та повернення земельних ділянок

у судове засідання з розгляду справи по суті з`явилися:

- прокурор: Гіліс Ірина Володимирівна (від Рівненської обласної прокуратури);

- від позивача: Кириченко Ольга Віталіївна (від Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області);

- від відповідача-1: не з`явився;

- від відповідача-2: Шекера Сергій Володимирович (в режимі ВКЗ)

- від третьої особи: не з`явився.

Відповідно до ст. 240 ГПК України в судовому засіданні 23.02.2022 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до ч. 14 ст. 8, ст. 222 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), при розгляді судової справи здійснювалося фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу програмно-апаратного комплексу "Діловодство суду".

Для архівного зберігання оригіналу звукозапису надано диск CD-R, серійний номер MAP615001319.

ВСТАНОВИВ:

Процесуальні рішення, заяви і клопотання сторін, результати їх розгляду.

09.11.2021 року на поштову адресу Господарського суду Рівненської області від Сарненської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області надійшов позов до відповідача-1 Державного підприємства "Дослідне господарство "Городоцьке" Інституту сільського господарства Полісся Національної академії аграрних наук України, відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Жолудськ-Агро", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Національна академія аграрних наук України, у якому прокурор, посилаючись на ст. ст. 6, 7, 13, 14, 19, 131-1, 143 Конституції України, ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", ст. ст. ст. 203, 215, 216, 235, 1130, 1131 ЦК України, ст. ст. 4, 13, 15 Закону України "Про оренду землі", ст. ст. 80, 84, 92, 95, 116, 122, 152 Земельного кодексу України, ст. 73-2, 207 Господарського кодексу України, ст. ст. 53, 123, 124, 129, 162, 164, 171, 176, 232, 236 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), просить суд:

- визнати недійсним договір № 1/П/21 про надання послуги від 19.03.2021 року, укладений між відповідачами-1 та -2 та додаткову угоду № 1 від 05.04.2021 року;

- зобов`язати відповідача-2 повернути відповідачу-1 земельні ділянки загальною площею 1311, 9541 га з кадастровими номерами 560883000:04:020:0040 та :04:026:0029, що розташовані в межах Городоцької сільської ради Сарненського району Рівненської області, за актом передачі земельних ділянок.

В обгрунування позову прокурор вказує, що договір № 1/П/21 про надання послуги від 19.03.2021 року укладено виконуючим обов`язки керівника відповідача-1 без погодження з уповноваженим органом управління державним майном - Національної академії аграрних наук України, що є порушенням вимог п. 3.10. Статуту відповідача-1, ст. 73-2 ГК України та постанови Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 року № 296. Оскільки згідно балансу відповідача станом на 31.12.2020 року активи підприємства становили 92, 8 млн. грн, відтак правочини укладені на суму понад 9 283 100 грн 00 коп. (що становить 10 % вартості активів) підлягали погодженню із Національною академією аграрних наук України. Оскільки спірний договір укладено на суму 13 516 695 грн 74 коп., що перевищує 10 % вартості активів підприємства, відтак він підлягає визнанню недійсним.

Окрім того, на переконання прокурора, договір № 1/П/21 про надання послуги від 19.03.2021 року містить ознаки договору оренди землі, а також про спільну діяльність, адже відповідач-1 фактично надав можливість відповідачу-2 за плату та у визначений строк користуватись (орендувати) визначеними у договорі земельними ділянками, що перебувають у нього на праві постійного користування. При цьому правовий статус постійних землекористувачів (яким є відповідач-1 на підставі державного акту) не передбачає права передавати земельну ділянку у вторинне користування. Державний акт на право користування не є тим документом, що надає право користувачу земельної ділянки надавати третім особам земельну ділянку, тобто розпоряджатись нею, у тому числі шляхом надання в користування (оренду, спільну діяльність), оскільки цим правом наділений відповідний орган, уповноважений державою на здійснення даних функцій. Прокурор вказує, що відповідачами-1 та -2 не був дотриманий порядок щодо передачі в оренду спірної земельної ділянки.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 11.11.2021 року позовну заяву залишено без руху, встановлено Сарненській окружній прокуратурі строк на усунення недоліків позовної заяви - 10 днів з дня вручення даної ухвали про залишення позовної заяви без руху шляхом подання до суду доказів сплати судового збору за подання даної позовної заяви (2 немайнові вимоги) у розмірі 4 540 грн 00 коп., підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Прокурор усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 24.11.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 918/996/21, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначити на 13.12.2021 року, залучити Національну академію аграрних наук України до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача-1.

Окрім того, ухвалою Господарського суду Рівненської області від 24.11.2021 року запропоновано сторонам:

а) прокурору, позивачу: подати суду будь-які додаткові докази в обґрунтування позовних вимог (у разі їх наявності) у термін до 13.12.2021 року;

б) відповідачу: подати суду відповідно до ст. 165 ГПК України протягом 15-ти днів з моменту отримання даної ухвали відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів, що підтверджують заперечення проти позову; одночасно надіслати прокурору та позивачу копію відзиву та доданих до нього документів, докази такого направлення надати суду;

в) прокурору, позивачу: відповідно до ст. 166 ГПК України подати суду відповідь на відзив у 5-денний строк з дня отримання відзиву; одночасно надіслати відповідь на відзив відповідачу та надати суду докази такого скерування відповідачу.

г) відповідачу: у строк протягом 5-ти днів з дня отримання відповіді на відзив подати до суду заперечення на відповідь на відзив з урахуванням вимог ст. 167 ГПК України, одночасно надіслати заперечення прокурору та позивачу, надати суду докази такого скерування позивачу;

д) третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача протягом 15 днів з дня отримання даної ухвали надати суду пояснення щодо суті позовних вимог, одночасно надіслати пояснення позивачу та відповідачу, докази такого направлення надати суду.

10.12.2021 року на поштову адресу Господарського суду Рівненської області від Товариства з обмеженою відповідальністю "Жолудськ-Агро" та 13.12.2021 року від Державного підприємства "Дослідне господарство "Городецьке" Інституту сільського господарства Полісся Національної академії аграрних наук України надійшли відзиви із запереченнями проти задоволення позову, у яких відповідачі-1 та-2 вказують на необхідності залишення позову без розгляду у зв`язку з тим, що в позовній заяві прокуратура не довела належним чином наявність прав на процесуальне представництво держави в особі ГУ Держгеокадастру у Рівненській області. На переконання відповідачів-1 та -2 спеціально уповноваженим органом, в особі якого прокурор міг би звернутися до суду з даним позовом є Національна академія аграрних наук України, оскільки академія здійснює управління Державним підприємством "Дослідне господарство "Городецьке" Інституту сільського господарства Полісся Національної академії аграрних наук України, адже згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України "Про особливості управління об`єктами державної власності" Національна академія наук України, галузеві академії наук, яким державне майно передано в безстрокове безоплатне користування, виконують щодо цього майна функцій, передбачені п.п. 1, 3-11, 14, 15, 18-38 ст. 6 цього Закону, за винятком повноважень, що стосуються утворення господарських процедур. Відтак відповідачі-1 та -2 зазначають, що оскаржувати правочин, який ніби-то Державне підприємство уклало без дозволу вищестоящого органу (з підстав перевищення повноважень керівником підприємства), може виключно Національна академія аграрних наук України. Утім, якщо Академія цього не робить з об`єктивних причин або зловживаючи своїми обов`язками, прокуратура має право звернутися до суду за захистом державних інтересів.

Окрім того, відповідачі-1 та -2 у відзивах просять суд у разі продовження розгляду справи по суті відмовити у задоволенні позову, в обґрунтування правової позиції вказують на відсутність ознак прихованої оренди в оскаржуваному договорі, адже по-перше договір про надання послуг укладений для породження між сторонами реальних правовідносин у сфері надання сількогосподарських послуг, Товариство з обмеженою відповідальністю "Жолудськ-Агро" не є і не стане власником урожаю, оскільки врожай належить відповідачу-1 (такі відомості вказані в балансі відповідача-1), виконавець не впливає на долю вирощеного врожаю, не має прав на розпорядження земельними ділянками, економічно незалежний від кількості врожаю. А по-друге, підписання акту огляду, аналізу, визначення фактичної площі та передачі земельних ділянок від 22.03.2021 року є звичайною практикою при наданні сількогосподарських послуг, адже виконавець має вивчити ґрунт, визначити площу землі тощо і вважається, що на підставі цього акту замовник надав доступ до "фронту робіт", що породжує зобов`язання у виконавця завершити надання послуг у визначені строки.

Відзиви відповідачів-1 та -2 надійшли до господарського суду Рівненської області в межах процесуального строку, встановленого судом, долучені до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 13.12.2021 року відкладено підготовче засідання в межах визначеного ГПК України строку підготовчого провадження на 25.01.2022 року.

22.12.2021 року від Сарненського обласної прокуратури на поштову адресу Господарського суду Рівненської області надійшла відповідь на відзиви, які подано відповідачами-1 та -2.

У відповіді на відзив прокурор вказує, що саме Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області є органом уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах., та є власником земельних ділянок, на яких здійснюється вирощування сільськогосподарської продукції по спірному договору. Прокурор звертає увагу, що спірний договір фактично мав на меті передачу права користування земельними ділянками поза обмеженнями та порядком, визначеним чинним законодавством, в той час як відповідач-1 не наділений повноваженнями щодо передачі земельних ділянок у користування, а вилучення із користування можливе за згодою Національної академії аграрних наук України. Разом з тим, Головним управлінням Держгеокадастру у Рівненській області будь-яких заходів щодо визнання договору про надання послуг недійсним в судовому порядку не вжито, що свідчить про неналежне здійснення ним своїх повноважень по захисту інтересів держави, у зв`язку з чим у Сарненської окружної прокуратури виникли підстави для захисту інтересів держави у суді.

Прокурор звертає увагу, що відповідно до п. 2.2. спірного договору виконавець приймає від замовника за актом земельні ділянки на яких буде надана послуга. Підписанням акту передачі замовником виконавцю земельних ділянок для надання послуг є днем фактичного надання доступу замовником до земельних угідь (ділянок) зазначених у п. 1.2. Договору для надання послуги (п. 2.5. Договору). Згідно з умовами договору та з урахуванням пунктів 1.1., 1.2, 2.1, 2.2., 2.2.1, 2.5, 4.1. Договору вбачається, що відповідач-1 фактично надало можливість відповідачу-2 за плату та у визначений строк користуватись (орендувати) визначеними у договорі земельними ділянками, які перебувають у нього на праві постійного користування. Прокурор стверджує, що спірний правочин (про надання послуг) є удаваним, тобто таким який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили (договір оренди та договору про спільну діяльність). Прокурор відзначає, що як вбачається зі спірного договору, правовими наслідками укладеного договору є отримання плати за надане у користування майно (земельну ділянку) для відповідача-1, а для відповідача-2 - використання земельних ділянок. При цьому правовий статус постійних землекористувачів, яким є відповідач-1, не передбачає права передавати земельну ділянку у вторинне користування. Законодавець не передбачає винятків щодо можливості реалізації прав землекористувача на праві постійного користування, зокрема, і в частині самостійного господарювання на землі. Право господарювання на земельних ділянках може бути реалізоване відповідачем-1 виключно самостійно.

17.01.2022 року на поштову адресу Господарського суду Рівненської області від Товариства з обмеженою відповідальністю "Жолудськ-Агро" надійшло клопотання про участь у судовому засіданні 25.01.2022 року в режимі відеоконференції, яке адвокат Шекера Сергій Володимирович просить суд провести з використанням його власних технічних засобів за допомогою програми "EasyCon" (електронна адреса: ).

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 24.01.2022 року клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Жолудськ-Агро" про проведення судового засідання в режимі відеоконференції у справі № 918/996/21 задоволено, постановлено провести підготовче засідання 25.01.2022 року по справі № 918/996/21 у Господарському суді Рівненської області із представником відповідача-2 адвокатом Шекерою Сергієм Володимировичем в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення "EasyCon".

25.01.2022 року на поштову адресу Господарського суду Рівненської області від Державного підприємства "Дослідне господарство "Городецьке" надійшла заява про участь у підготовчому засіданні 25.01.2022 року в режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 25.01.2022 року у задоволенні клопотання представника Державного підприємства "Дослідне господарство "Городецьке" Інституту сільського господарства Полісся Національної академії аграрних наук України про проведення судового засідання 25.01.2022 року у режимі відеоконференції у справі № 918/996/21 відмовити, закрито підготовче провадження у справі № 918/996/21, призначено справу № 918/996/21 до судового розгляду по суті на 08.02.2022 року.

31.01.2022 року на поштову адресу Господарського суду Рівненської області від Товариства з обмеженою відповідальністю "Жолудськ-Агро" надійшло клопотання про участь у судовому засіданні 08.02.2022 року в режимі відеоконференції, яке відповідач-2 просить суд провести з використанням власних технічних засобів його адвоката Шекери Сергія Володимировича за допомогою програми "EasyCon".

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 31.01.2022 року клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Жолудськ-Агро" про проведення судового засідання в режимі відеоконференції у справі № 918/996/21 задоволено, постановлено провести судове засідання "08" лютого 2022 р. об 11:30 год. з розгляду справи № 918/996/21 по суті у Господарському суді Рівненської області із представником відповідача-2 адвокатом Шекерою Сергієм Володимировичем в режимі відеоконференції з використанням його власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення "EasyCon".

04.02.2022 року від Національної академії наук України надійшли письмові пояснення у справі. З пояснень третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача вбачається, що про існування спірного договору академія дізналася із листа Рівненської обласної прокуратури № 15/1-955вих21 від 19.03.2021 року. При цьому Національної академії наук України підтверджує, що вартість активів відповідача-1 за річною звітністю 2020 року складає 92 831 тис грн, відтак вартість правочину який укладено між відповідачами-1 та 2 перевищує 10 % вартості активів підприємства відповідача-1. Всупереч положенням п. 1 ст. 73-2 Господарського кодексу України, відповідачем-1 не було погоджено із академією, яка є органом управління державним майном, та якій підпорядкований відповідач-1, укладення спірного договору № 1/П/21 про надання послуги від 19.03.2021 року.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 08.02.2022 року оголошено перерву у судовому засіданні з розгляду справи № 918/996/21 по суті на 23.02.2022 року.

21.02.2022 року на поштову адресу Господарського суду Рівненської області від Товариства з обмеженою відповідальністю "Жолудськ-Агро" надійшла заява про участь у судовому засіданні 23.02.2022 року в режимі відеоконференції, яке відповідач-2 просить суд провести з використанням власних технічних засобів його адвоката Шекери Сергія Володимировича за допомогою програми "EasyCon" (електронна адреса: ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 21.02.2022 року заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Жолудськ-Агро" про проведення судового засідання з розгляду справи по суті в режимі відеоконференції у справі № 918/996/21 задоволено, постановлено провести судове засідання з розгляду справи № 918/996/21 по суті 23.02.2022 року у Господарському суді Рівненської області із представником відповідача-2 адвокатом Шекерою Сергієм Володимировичем в режимі відеоконференції з використанням його власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення "EasyCon".

23.02.2022 року судом встановлено, що відповідач-1, а також третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, не забезпечили явку уповноважених представників у судове засідання з розгляду справи по суті, належним чином повідомлені про час, дату та місце його проведення, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а саме - ухвали суду від 08.02.2022 року) відповідачу-1 за трек-номером 80 та довідкою про доставку ухвали суду від 08.02.2022 року на офіційну електронну пошту третьої особи.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відтак господарський суд дійшов висновку про можливість проведення судового засідання з розгляду справи по суті без участі представників відповідача-1, а також третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

Прокурор та позивач у судовому засіданні 23.02.2022 року просили суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі із підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив.

Присутній в режимі ВКЗ представник відповідача-2 заперечив проти задоволення позовних вимог із підстав, викладених у відзиві.

Усім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог, судом дотримано під час розгляду справи передбачені ГПК України, процесуальні строки для звернення із заявами по суті справи та іншими заявами з процесуальних питань.

В силу вимог ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Щодо представництва прокурором інтересів держави у суді.

Судом встановлено, що даний спір пов`язаний із реалізацією прокурором повноважень згідно зі ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", зокрема представництва інтересів держави у суді.

Статтею 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно із ч. 4 ст.53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Разом з тим, поняття "інтереси держави", відповідно до Рішення Конституційного суду України №3-рп/99 від 08.04.1999, є оціночним і в кожному конкретному випадку прокурор чи його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави.

При цьому, в основі інтересів держави, згідно даного рішення, завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання. В п. 3 зазначеного рішення суд в загальному, не пов`язуючи вказане поняття з конкретними нормами, які підлягали тлумаченню, вказує, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі "Трегубенко проти України" від 02.11.2004 року категорично ствердив, що "правильне застосування законодавства незаперечно становить "суспільний інтерес" (п. 54 рішення).

У визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за ново виявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Предметом даного судового спору є визнання недійсним договору № 1/П/21 про надання послуги від 19.03.2021 року, укладений між відповідачами-1 та -2 та додаткову угоду № 1 від 05.04.2021 року та зобов`язання відповідача-2 повернути земельні ділянки.

Конституція України (статті 13, 14) визначає, що земля є об`єктом власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону.

Земля як основне національне багатство, що перебуває під охороною держави, є об`єктом права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної чи комунальної власності.

Земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб. Право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. (ст. 79 ЗК України).

Таким чином, спірні правовідносини, пов`язані з наданням послуг на земельних ділянках державної власності без достатніх на те підстав становлять суспільний, публічний інтерес.

Суспільним, публічним інтересом звернення прокуратури до суду з вимогою про повернення земельної ділянки є задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання - захисті суспільних інтересів загалом, права власності на землю Українського народу.

Як вбачається із матеріалів справи, земельні ділянки загальною площею 1311,9541 га з кадастровими номерами :04:020:0040 та :04:018:0029, що розташовані в межах Городоцької сільської ради Сарненського району Рівненської області, перебувають у постійному користуванні відповідача-1, є державної форми власності. Відповідно власником даних земельних ділянок є держава в особі ГУ Держгеокадастру у Рівненській області.

Таким чином, спірні правовідносини, пов`язані з користуванням земельними ділянками державної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, водночас користування ними з порушенням вимог чинного законодавства порушує права та інтереси держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області як власника.

Порушення встановленого законом порядку володіння, користування і розпорядження землями, що перебувають у державній та комунальній власності, спричиняють шкоду «інтересам держави» і є підставою для втручання органів прокуратури, у тому числі для звернення з позовами до суду щодо визнання недійсними договорів.

Більш того, як наголосив Верховний Суд України у рішенні по справі № 6-2510цс15 від 16.12.2015, прийняття рішення про передачу земель державної чи комунальної власність позбавляє Український народ загалом (ст. 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей володільця землі в тому обсязі, який дозволяє її статус. В цьому контексті в сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. ст. 14, 19 Конституції України).

Отже, правовідносини, пов`язані з користуванням землями державної чи комунальної власності, а також із передачею їх у користування із порушенням порядку та вимог встановлених законом становлять "суспільний", "публічний" інтерес.

У цій справі позов подано прокурором в інтересах держави із визначенням органу, уповноваженого на здійснення відповідних функцій щодо спірних відносин - Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області.

Суд дійшов висновку, що уповноваженим органом, який здійснює відповідні функції держави і який правомірно визначений прокурором як позивач, є територіальний орган Держгеокадастру, оскільки саме він здійснює контроль за використанням і охороною земель усіх категорій і форм власності, а також за додержанням земельного законодавства.

Згідно з абз. 4 ст. 15-2 ЗК України до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, у сфері земельних відносин, належить організація та здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, у тому числі за дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю.

Відповідно до Положення Держгеокадастр є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань організовує та здійснює державний нагляд (контроль): за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, у тому числі за: дотриманням вимог земельного законодавства в процесі укладання цивільно-правових договорів, передачі у власність, надання у користування, в тому числі в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок; дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю; дотриманням органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування вимог земельного законодавства з питань передачі земель у власність та надання у користування, зокрема в оренду, зміни цільового призначення, вилучення, викупу, продажу земельних ділянок або прав на них на конкурентних засадах (підпункт 25-1 пункту 4 Положення).

Наведене свідчить, що органи Держгеокадастру можуть виконувати: 1) функції розпорядника земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності від імені власника, яким є держава Україна, з усіма повноваженнями власника на захист права власності; 2) функції органу державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності.

Згідно зі ст. 28 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» міністерства, інші центральні органи виконавчої влади та їх територіальні органи звертаються до суду, якщо це необхідно для здійснення їхніх повноважень у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України. Отже, міністерства, інші центральні органи виконавчої влади та їх територіальні органи відповідно до ст. 28 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» наділені повноваженням звернення до суду, якщо це необхідно для здійснення їхніх повноважень.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» та пункту 5-1 Положення посадові особи Держгеокадастру та його територіальних органів, які є державними інспекторами у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель, в межах своїх повноважень мають право звертатися до суду з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно зайнятих чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився.

З наведених норм права вбачається, що органи Держгеокадастру можуть звертатись до суду, якщо це необхідно для здійснення їхніх повноважень з нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, у тому числі з позовами щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно зайнятих чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився.

Суд не погоджується із аргументами відповідачів-1 та -2 щодо необхідності залишення позову без розгляду у зв`язку з тим, що спеціально уповноваженим органом, в особі якого прокурор міг би звернутися до суду з даним позовом є Національна академія аграрних наук України, оскільки академія здійснює управління відповідачем-1, адже згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України "Про особливості управління об`єктами державної власності" Національна академія наук України, галузеві академії наук, яким державне майно передано в безстрокове безоплатне користування, виконують щодо цього майна функцій, передбачені п.п. 1, 3-11, 14, 15, 18-38 ст. 6 цього Закону, за винятком повноважень, що стосуються утворення господарських процедур.

Суд відзначає, що виходячи зі змісту частини 1 статті 4 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" Національна академія наук України та галузеві академії наук є суб`єктами управління об`єктами державної власності.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України "Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу" Національна академія наук України, здійснюючи повноваження з управління об`єктами майнового комплексу Національної академії наук України, забезпечує реалізацію прав держави як власника цих об`єктів, пов`язаних з ефективним їх використанням та розпорядженням у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Відповідно до п. 1 Статуту Національної академії аграрних наук України, Національна академія аграрних наук України є державною організацією, створеною як неприбуткова бюджетна установа. Підпунктом 17 п. 7, п. 90 Статуту передбачено, що Національна академія аграрних наук України з метою виконання покладених на неї завдань здійснює повноваження з управління державним майном, забезпечує його ефективне використання та розпоряджається ним у межах, визначених законодавством.

Відтак, Національна академія аграрних наук України здійснює управління державним майном, а відповідно до п. 1.1. Статуту відповідача-1, останній перебуває у віданні академії.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 136 Господарського кодексу України визначає, що право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб`єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства.

Отже, академія забезпечує реалізацію прав держави як власника цих об`єктів, пов`язаних з ефективним їх використанням та розпорядженням, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна. Відповідно Національна академія аграрних наук України наділена правом оскаржувати правочини, які вчинені відповідачем-1 із порушенням вимог чинного законодавства у сфері використання та збереження належного йому майна.

Однак, суд зауважує, що прокурор, звертаючись в інтересах держави, визначив орган, на якого закон прямо покладає обов`язок захищати інтереси держави у земельних правовідносинах, оскільки саме Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області як територіальний орган здійснює контроль за використанням і охороною земель усіх категорій і форм власності, а також за додержанням земельного законодавства у Рівненській області.

Порушення земельного законодавства, яке стосується земельних ділянок державної форми власності, відповідно до ст. 131-1 Конституції України покладає на органи прокуратури обов`язок здійснювати представництво інтересів держави в суді шляхом пред`явлення та підтримання даного позову.

Судом встановлено, що Сарненською окружною прокуратурою 21.10.2021 року скеровано в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», лист до ГУ Держгеокадастру у Рівненській області № 53-1874вих-21, у якому поставило вимогу про повідомлення про вжиті заходи цивільно-правового характеру щодо оскарження договору № 1/П/21 від 19.03.2021 року.

У відповідь на даний лист ГУ Держгеокадастру у Рівненській області у листі № 10-17-0.6,1-5533/2-21 від 01.11.2021 року зазначено, що спірний договір про надання послуги містить ознаки удаваного правочину, який фактично мав на меті передачу права користування земельними ділянками поза обмеженнями та порядком, визначеним чинним законодавством, в той час як ДП «ДГ «Городоцьке» ІСГ Полісся НААН не наділене повноваженнями щодо передачі земельних ділянок у користування, а вилучення із користування можливе за згодою Національної академії аграрних наук України. Разом з тим, ГУ Держгеокадастру у Рівненській області, як власник земельних ділянок та орган державного контролю, будь-яких заходів щодо визнання договору № 1/П/21 про надання послуги від 19.03.2021 недійсним в судовому порядку не вживається внаслідок відсутністю коштів на оплату судового збору.

У подальшому Сарненська окружна прокуратура повідомила начальника Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області листом № 53-2048вих-21 від 03.11.2021 року про те, що прокуратура вважає за необхідне захистити інтереси держави шляхом звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області до Державного підприємства "Дослідне господарство "Городецьке" Інституту сільського господарства Полісся Національної академії аграрних наук України та Товариства з обмеженою відповідальністю "Жолудськ-Агро" про визнання недійсним договору № 1/П/21 про надання послуги від 19.03.2021 року та повернення земельних ділянок.

Однією з умов для наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді є нездійснення або неналежним чином здійснення захисту інтересів держави органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження.

Нездійснення захисту полягає у тому, що уповноважений суб`єкт владних повноважень за наявності факту порушення інтересів держави, маючи відповідні повноваження для їх захисту, всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.

Така поведінка (бездіяльність) уповноваженого державного органу та органу місцевого самоврядування може вчинятися з умислом чи з необережності; бути наслідком об`єктивних (відсутність коштів на сплату судового збору, тривале не заповнення вакантної посади юриста) чи суб`єктивних (вчинення дій на користь можливого відповідача, інших корупційних або кримінально караних дій) причин.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (ч.4 цієї ж статті).

Частиною 1 ст. 55 ГПК України встановлено, що органи та особи, які відповідно до цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб, мають процесуальні права та обов`язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком обмежень, передбачених частиною другою цієї статті.

Враховуючи той факт, що порушення законодавства триває з березня 2021 року, пасивна позиція Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області щодо незвернення до суду із відповідним позовом про визнання недійсним договору та повернення земельних ділянок державної форми власності, що свідчить про його бездіяльність.

Отже, судом встановлено, що у даному випадку має місце порушення інтересів держави, що є підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді.

Відтак з огляду на предмет та підстави заявленого позову, прокурором належним чином обґрунтовано, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту та вбачаються виключні підстави для представництва прокурором інтересів держави у спірних правовідносинах відповідно до ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

Відтак суд встановив наявність у прокурора підстав для звернення до суду в інтересах держави з відповідним позовом.

Фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, норми права, що підлягають до застосування, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів, наведених сторонами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються аргументи та заперечення учасників справи, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1, 3 Статуту Державного підприємства "Дослідне господарство "Городецьке" Інституту сільського господарства Полісся Національної академії аграрних наук України, затвердженого 2019 року президентом Національної академії аграрних наук України, засноване на основі державної власності, перебуває у віданні Національної академії аграрних наук України, як органу управління державним майном та є державним комерційним унітарним підприємством.

Також відповідач-1 є державним сільськогосподарським підприємством, яке створене з метою організаційно-господарського забезпечення Інституту сільського господарства Полісся НААН умов для своєчасного та високоякісного проведення наукових досліджень та їх апробації, виробництва оригінального, елітного та репродукційного насіння сільськогосподарських культур і саджанців тощо. Основними напрямками та видами діяльності підприємства, серед іншого, є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур. Ефективне власне господарювання як приклад застосування результатів організаційних та наукових здобутків (п. 2 Статуту).

19.03.2021 року між Державним підприємством "Дослідне господарство "Городецьке" Інституту сільського господарства Полісся Національної академії аграрних наук України та Товариством з обмеженою відповідальністю "Жолудськ-Агро" укладено Договір № 1/П/21 про надання послуги (далі - Договір).

Згідно з п. 1.1. Договору в порядку та на умовах, визначених Договором, виконавець за завданням замовника надає останньому власними та залученими силами комплексну сільськогосподарську послугу з організації, розробки та виконання технологічних, технічних процесів по вирощуванню сільськогосподарської культури - кукурудзи на сільськогосподарських угіддях замовника, а замовник зобов`язується прийняти надану послугу та оплатити її вартість в порядку та строки, визначені цим Договором та Специфікацією до нього.

Відповідно до п. 1.2. Договору місцем надання послуг є земельні угіддя (ділянки) в межах Городоцької сільської ради Володимирецького району (на даний час - Сарненського району), якими користується замовник на підставі Державного Акту РВ № 00007 від 10.03.1994 року на право постійного користування земельними ділянками:

- площею 1009,5651 га кадастровий номер 560883000:04:020:0040,

- площею 454,0895 га кадастровий номер 560883000:04:026:0029,

- площею 4624,3893 га кадастровий номер 560883000:04:026:0079.

Згідно з п. 2.1 Договору технологічні, технічні процеси надання послуги, порядок коригування названих процесів, перелік, вид, вартість (або порядок розрахунку вартості та ціну), а також строк, етапи надання послуги, місце обсяг надання послуги, інші необхідні умови зазначаються та погоджуються сторонами у відповідній специфікації до цього Договору.

Відповідно до п. 2.2.1 Договору виконавець приймає від замовника за актом земельні ділянки, на яких буде надана послуга. Сторони погоджують, що на земельних ділянках, які не зазначені в акті виконавцем послуга надаватися не буде.

Підписання акту передачі замовником виконавцю земельних ділянок для надання послуг є днем фактичного надання доступу замовником виконавцю до земельних угідь (ділянок) зазначених у п. 1.2. договору для надання послуги. Шляхом підписання вищезазначеного акту, сторони підтверджують, що замовник надав, а виконавець отримав такий доступ, після чого виконавець має право починати надавати послугу за цим Договором. (п. 2.5 Договору).

Вартість послуг є договірною та погоджується сторонами у Специфікації до цього Договору, що є невід`ємною його частиною. (п. 4.1. Договору).

Згідно з п. 4.2. Договору вартість послуги , якщо інше не передбачене додатками до цього Договору, сплачується замовником виконавцеві протягом двох банківських днів після підписання сторонами акту приймання-передачі послуг, або акту приймання-передачі надання частини послуги.

Як вбачається із п. 5.1. Договору загальна сума договору складається із загальної суми послуги за актом приймання-передачі наданої послуги, що була надана протягом дії цього Договору. Приймання наданої послуги оформлюється сторонами шляхом складення акту приймання-передачі наданої послуги, що підписується сторонами протягом 1 календарного дня після завершення надання послуги в цілому.

Згідно з п. 6.3.1. Договору замовник за цим договором має право своєчасно отримати від виконавця якісну послугу.

Відповідно до п. 6.4.1 виконавець за цим Договором має право отримувати плату згідно умов договору, надати послугу власними та залученими силами третіх осіб.

Строк дії договору до 31.12.2021 року, а в частині виконання сторонами взятих на себе по договору зобов`язань, до моменту їх повного виконання (п. 8.1 Договору).

Як вбачається із п. 10.6. Договору підписанням даного Договору замовник гарантує та підтверджує наявність у нього права на використання земельних ділянок, на яких надається послуга відповідно до вимог законодавства України.

Додатком до договору є додаток № 1 - специфікація № 1.

Як вбачається із специфікації від 19.03.2021 року відповідач-1 та -2 узгодили між собою, що договірна вартість комплексної сільськогосподарської послуги з організації, розробки та виконання технологічних, технічних процесів по вирощуванню сільськогосподарської культури - кукурудзи на одному гектарі сількогосподарських угідь замовника становить 10 302 грн 72 коп. в т.ч. ПДВ та складається з:

1. Дисковка 1 слід (вартість 820,00 грн з ПДВ);

2. Посів кукурудзи за ДКС 3730, або 3623 (кількість 0,8 посівної одиниці) з внесенням: суперфосфату амянизованого марки NPS 9:30:9 (кількість 40 кг) (вартість 5 148,00 грн з ПДВ);

3. Обприскування ґрунтовим гербіцидом від бур`яну марки синтмезо (кількість 2, 8 літри); отаман, або сокар (кількість 3,2 літри), турболип (кількість 0, 196 літри) (вартість 2028,00 грн з ПДВ);

4. Зборка кукурудзи з поля комбайном (вартість 2 306,72 грн з ПДВ).

Загальна вартість послуги визначається шляхом множення вартості послуги за один га - 10 302 грн 72 коп. в т.ч. ПДВ на кількість га зазначених в акті прийому-передачі сільськогосподарських угідь для надання послуг, передбаченому розділом № 2 Договору.

Орієнтовна вартість послуги складає 19 843 491 грн 00 коп. з ПДВ, виходячи з планової кількості сільськогосподарських угідь замовника площею 1926, 0439 га.

Термін надання послуги до 30.12.2021 року.

Судом встановлено, що 22.03.2021 року між відповідачм-1 та -2 підписано Акт огляду, аналізу, визначення фактичної площі та передачі земельних ділянок до Договору. Означеним актом сторони договору узгодили між собою, зокрема, що замовник передає, а виконавець приймає для надання послуг згідно Договору земельні ділянки площею 1311,9541 га, кадастровий номер 560883000:04:020:0040 та 560883000:04:020:0029.

Прокурор вказує, що отже, фактично Договір про надання послуги № 1/П/21 укладено на суму 13 516 695,75 грн (10 302,72 грн * 1311,9541 га).

При цьому судом встановлено, що 05.04.2021 року між відповідачами-1 та -2 укладено додаткову угоду № 1 до Договору, згідно з якою обумовили у зв`язку з технічними описками в кадастрових номерах земельних ділянок, які зазначені в п. 1.2. Договору сторони домовились виправити описки, у зв`язку з чим п. 1.2. викласти в наступній редакції:

"Місце надання послуги (земельні угіддя на яких надається послуга): земельні угіддя (ділянки) в межах Городецької сільської ради Володимирецького району Рівненської області, якими користується замовник на підставі постійного користування замовника на зазначені земельні угіддя (ділянки) підтверджується Державним актом РВ № 00007 від 10.03.1994 року на право постійного користування земельними ділянками:

- площею 1009,5651 га кадастровий номер :04:020:0040;

- площею 454,0895 га кадастровий номер :04:026:0079,

- площею 462,3893 га кадастровий номер :04:018:0029.

У зв`язку з технічними описками в кадастрових номерах земельних ділянках, які зазначені в Акті від 22.03.2021 року огляду, аналізу, визначення фактичної площі та передачі земельних ділянок до Договору сторони також домовилися виправити описки, у зв`язку з чим акт викласти у новій редакції, згідно з якою, зокрема замовник надає доступ виконавцю для надання комплексної сільськогосподарської послуги згідно Договору до земельних ділянок площею 1311,9541 га з кадастровими номерами :04:020:0040 та :04:018:0029.

Окрім того, згідно з додатковою угодою № 1 сторони прийшли згоди уточнити та доповнити послуги та їх вартість, що зазначені у Специфікації, у зв`язку з чим викласти п. 1-3 Специфікації № 1 в наступній редакції:

"П.1. Договірна вартість комплексної сільськогосподарської послуги з організації, розробки та виконання технологічних, технічних процесів по вирощуванню сільськогосподарської культури - кукурудзи на одному гектарі сількогосподарських угідь замовника становить 12 936 грн 00 коп. в т.ч. ПДВ та складається з:

1. Дисковка 1 слід (вартість 816,00 грн з ПДВ);

2. Посів кукурудзи за ДКС 3730, або 3623 (кількість від 1 до 1,2 посівної одиниці) з внесенням: суперфосфату ам`янизованого марки NPS 9:30:9 (кількість від 40 до 55 кг) (вартість 5 148,00 грн з ПДВ);

3. Обприскування ґрунтовим гербіцидом від бур`яну (вартість 2222,00 грн з ПДВ);

4. Обприскування ЗЗР та внесення мікродобрив (вартість 2352, 00 грн з ПДВ);

4. Збір кукурудзи з поля комбайном (вартість 2 400,00 грн з ПДВ).

Загальна вартість послуги визначається шляхом множення вартості послуги наданої на одному га земельних ділянок на кількість га зазначених в акті прийому-передачі сільськогосподарських угідь для надання послуг, передбаченому розділом № 2 Договору.

Орієнтовна вартість послуги складає 24 915 303 грн 89 коп. з ПДВ, виходячи з планової кількості сільськогосподарських угідь замовника площею 1926, 0439 га.

Усі інші умови договору залишаються без змін.

Відтак відповідач-1 передав для відповідача-2 згідно з Договором № 1/П/21 про надання послуги від 19.03.2021 року, Специфікації № 1 від 19.03.2021 року, Акту огляду аналізу, визначення фактичної площі та передачі земельних ділянок до Договору від 22.03.2021 року, додаткової угоди № 1 до Договору від 05.04.2021 року земельні ділянки загальною площею 1311,9541 га з кадастровими номерами :04:020:0040 та :04:018:0029.

Договірна вартість послуги на одному гектарі сількогосподарських угідь замовника становить 12 936 грн 00 коп. в т.ч. ПДВ.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач-1 уклав із відповідачем-2 правочин на загальну суму 16 971 438 грн 20 коп.

У той же час, відповідно до п. 3.10 Статуту ДП «ДГ «Городецьке» ІСГ Полісся НААН, господарське зобов`язання Підприємства, щодо вчинення якого є заінтересованість, виноситься на розгляд Академії для надання згоди на його вчинення, якщо балансова вартість майна або послуг чи сума коштів, що підлягають наданню, відчуженню, отриманню або передачі відповідно до господарського зобов`язання перевищує 10 відсотків вартості активів, за даними останньої річної фінансової звітності підприємства.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» звітним періодом є календарний рік, тобто в даному випадку 2020 рік.

Згідно з відомостями із балансу ДП «ДГ «Городецьке» ІСГ Полісся НААН (Звіт про фінансовий стан) на 31.12.2020 року активи підприємства становили 92,831 тис. гривень.

Відповідно до вимог ст. 73-2 ГК України, господарські зобов`язання, що вчиняються державним унітарним підприємством, якщо ринкова вартість майна, робіт, послуг, що є їх предметом, становить 10 і більше відсотків вартості активів державного унітарного підприємства, за даними останньої річної фінансової звітності, є значними господарськими зобов`язанням.

Значне господарське зобов`язання підлягає погодженню наглядовою радою державного унітарного підприємства або, у випадках, передбачених законом, органом, до сфери управління якого відноситься державне унітарне підприємство, в порядку, передбаченому цією статтею. Крім того, забороняється ділити предмет господарського зобов`язання з метою ухилення від передбаченого цією статтею порядку прийняття рішень про вчинення значного господарського зобов`язання.

Зважаючи на викладене, судом встановлено, що відповідач-1 уклав із відповідачем-2 спірний договір на загальну суму 16 971 438 грн 20 коп., що перевищує 10 % вартості активів ДП «ДГ «Городецьке» ІСГ Полісся НААН за даними останньої річної фінансової звітності підприємства - 31.12.2020 року, оскільки 10 % вартості активів підприємства складає 9,28 млн. грн.

Судом встановлено, що Національна академія наук України у письмових пояснення підтвердила, що вартість активів відповідача-1 за річною звітністю 2020 року складає 92 831 тис. грн. та відсутність погодження на укладення означеного договору на суму 16 971 438 грн 20 коп.

Отже, суд дійшов висновку, що вартість правочину який укладено між відповідачами-1 та 2 перевищує 10 % вартості активів підприємства відповідача-1. При цьому, всупереч положенням п. 1 ст. 73-2 Господарського кодексу України, п. 3.10 Статуту, відповідачем-1 не було погоджено із академією, яка є органом управління державним майном, та якій підпорядкований відповідач-1, укладення спірного договору № 1/П/21 про надання послуги від 19.03.2021 року.

Оскільки відповідач-1 всупереч вищевказаним вимогам законодавства та Статуту, не здійснив відповідне погодження щодо вчинення спірного Договору з Національною академією аграрних наук України, а відтак суд вбачає порушення вимог закону при укладенні означеного Договору № 1/П/21 від 19.03.2021 року.

Стаття 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України одним із способів захисту є визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству.

Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд зазначає, що ст. 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Отже, відповідно до ч. 1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Приписами ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частиною 1-3, 5 т 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 236 ЦК України, правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

За приписами ч. 2 ст. 208 Господарського кодексу України визначено, що у разі визнання недійсним зобов`язання кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за зобов`язанням, а за неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість грошима, якщо інші наслідки недійсності не передбачені законом.

Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодуванні.

На підставі ст. 215, ч. 1 ст. 203 ЦК України, ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України укладений між відповідачами-1 та -2 Договір № 1/П/21 про надання послуги підлягає визнанню недійсним з моменту його вчинення - 19.03.2021 року, оскільки судом встановлено, що такий договір укладений із порушенням вимог ст. 203 ЦК України, а саме - вимог, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно земельні ділянки загальною площею 1311,9541 га з кадастровими номерами :04:020:0040 та :04:018:0029 підлягають поверненню від відповідача-2 для відповідача-1.

Окрім того, додатковою підставою для визнання недійсним спірного правочину прокурор вказує, що договір № 1/П/21 про надання послуги від 19.03.2021 року містить ознаки договору оренди землі, а також про спільну діяльність, адже відповідач-1 фактично надав можливість відповідачу-2 за плату та у визначений строк користуватись (орендувати) визначеними у договорі земельними ділянками, що перебувають у нього на праві постійного користування.

Частиною 1 ст. 92 Земельного кодексу України визначено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Як вбачається із матеріалів справи та не заперечується сторонами, відповідачу-1 належить право постійного користування земельними ділянками загальною площею 1311,9541 га з кадастровими номерами :04:020:0040 та :04:018:0029.

Отже, відповідач-1, як постійний користувач спірними земельними ділянками, має право виключно володіти та користуватися такими спірними земельними ділянками.

Умовами Договору, викладеним у п. 2.2.1. та 2.5. відповідачі-1 та -2 узгодили між собою, що виконавець приймає від замовника за актом земельні ділянки, на яких буде надана послуга. Підписання акту передачі замовником виконавцю земельних ділянок для надання послуг є днем фактичного надання доступу замовником виконавцю до земельних угідь (ділянок) зазначених у п. 1.2. договору для надання послуги. Шляхом підписання вищезазначеного акту, сторони підтверджують, що замовник надав, а виконавець отримав такий доступ, після чого виконавець має право починати надавати послугу за цим Договором.

Судом встановлено, що 22.03.2021 року між відповідачм-1 та -2 підписано Акт огляду, аналізу, визначення фактичної площі та передачі земельних ділянок до Договору. В подальшому до даного Акту внесено зміни згідно з Додатковою угодою № 1 від 05.04.2021 року до Договору. Означеним актом сторони договору узгодили між собою, зокрема, що замовник передає, а виконавець приймає для надання послуг згідно Договору земельні ділянки площею загальною площею 1311,9541 га з кадастровими номерами :04:020:0040 та :04:018:0029 на виконання комплексу сільськогосподарських робіт згідно з умовами Специфікації.

В заперечення задоволення позовних вимог, відповідачі-1 та - 2 вказують, що відповідач-2 не набуває права власності на результати виконаних робіт, зокрема, врожай кукурудзи, тобто по суті не матиме права на вирощені на спірних земельних ділянках відповідача-1 сільськогосподарські культури.

Судом встановлено, що сторони обумовили між собою у розділі 4 Договору, що вартість послуги є договірною та погоджується сторонами у специфікації до цього Договору. Вартість послуги сплачується замовником виконавцеві протягом двох банківських днів після підписання сторонами акту приймання-передачі наданих послуг, або акту приймання-передачі частини наданої послуги.

Відповідач-1 передав для відповідача-2 згідно з Договором земельні ділянки загальною площею 1311,9541 га. Договірна вартість послуги на одному гектарі сількогосподарських угідь замовника становить 12 936 грн 00 коп. в т.ч. ПДВ. Таким чином, правочин укладено на загальну суму 16 971 438 грн 20 коп.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Таким чином, за своєю правовою природою договір підряду передбачає передання результату роботи, наданих послуг замовникові. Спірний договір містить вказане положення, адже згідно з п. 5.1. Договору приймання наданої послуги оформлюється сторонами шляхом складання акту приймання-передачі наданої послуги.

Як вбачається із умов спірного договору, Товариство з обмеженою відповідальністю "Жолудськ-Агро" не стає власником урожаю, оскільки врожай належить відповідачу-1 (окрім того, вказане вбачається із балансу відповідача-1, том 1, а.с. 132-133), виконавець не впливає на долю вирощеного врожаю, економічно незалежний від кількості врожаю.

Отже, вирощені на земельних ділянках культури (результат робіт) в результаті є власністю замовника, що відповідає положенням договору підряду.

Статтею 235 ЦК України визначено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

У такій ситуації існують два правочини: один - удаваний, а інший - той, який сторони дійсно мали на увазі. Таким чином, удаваний правочин своєю формою приховує реальний правочин. За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. За удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Правова конструкція ст. 235 ЦК України передбачає, що сторона, звертаючись до суду із відповідним позовом, має довести: для приховання якого саме правочину вчинено спірний правочин; спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином; настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (ст. 1 Закону України «Про оренду землі»).

Статтею 1130 ЦК України визначено поняття договору про спільну діяльність. Так, за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників.

Відповідно до ч. 2 ст. 1131 ЦК України умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Враховуючи умови специфікації та додаткової угоди № 1 до Договору сторони обумовили між собою надання таких послуг: дисковка, посів кукурудзи, обприскування ґрунтовим гербіцидом, обприскування ЗЗР та внесення мікродобрив, збір кукурудзи з поля комбайном.

Тобто судом встановлено, що сторони узгодили комплекс робіт з обробки ґрунту та вирощування сільськогосподарської продукції (кукурудзи) саме на умовах підряду, оскільки результат робіт - вирощений врожай належить замовнику відповідача-1, а за надані послуги відповідач-1 зобов`язався провести оплату.

У суду відсутні підстави для висновку, що спірний договір фактично за своєю правовою природою є договором оренди землі чи договором про спільну діяльність, адже містить всі ознаки договору підряду, а саме надання послуг.

Разом з тим, суд звертає увагу, що права землекористувачів визначені ст. 95 ЗК України. Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЗК України землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право: самостійно господарювати на землі; власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, ліси, водні об`єкти, а також інші корисні властивості землі; на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди.

Правовий статус постійних землекористувачів визначений ст. ст. 92, 95, 96 ЗК України, не передбачає права постійного землекористувача передавати земельну ділянку у вторинне користування. Подібна правова позиція сформована у постановах Верховного Суду від 21.06.2019 року у справі № 910/22880/17 та від 07.07.2021 року у справі № 903/601/20 (п. 6.7.).

ДП «ДГ «Городоцьке» ІСГ Полісся НААН, як землекористувач на титулі права постійного користування, наділене передбаченими правами щодо земельних ділянок загальною площею 1311,9541 га з кадастровими номерами :04:020:0040 та :04:018:0029, що розташовані в межах Городоцької сільської ради Сарненського району Рівненської області.

Згідно з п. 5.6 рішення Конституційного суду України у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст. 92 п. 6 розділу X «Перехідні положення» ЗК України від 22.09.2005 у справі № 1-17/2005 встановлено, що суб`єктивне право постійного користування земельною ділянкою суттєво відрізняється від суб`єктивного прав власності на землю та суб`єктивного права оренди. Хоча власники землі та орендарі поряд із повноваженнями щодо володіння та користування наділяються і повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками (орендарі - в частині передачі земель у суборенду за згодою власника), а постійні користувачі такої можливості позбавлені.

Законодавець не передбачає винятків щодо можливості реалізації прав землекористувача на праві постійного користування, зокрема, і в частині самостійного господарювання на землі. Договором щодо права постійного користування такі винятки не можуть бути передбачені, оскільки відповідне право (право постійного користування) не може виникати на договірних підставах.

Формулювання законодавця «право самостійного господарювання» підкреслює диспозитивність реалізації права самостійного господарювання безпосереднім землекористувачем, але не свідчить про можливість права господарювання іншою особою, або передачі такого права, підкреслюючи що таке господарювання має відбуватися самостійно.

Однак, судом встановлено, що сторони обумовили між собою та зафіксували у п. 2.2.1., 2.5. Договору, що виконавець приймає від замовника за актом земельні ділянки, на яких буде надана послуга. Підписання акту передачі замовником виконавцю земельних ділянок для надання послуг є днем фактичного надання доступу замовником виконавцю до земельних угідь (ділянок) зазначених у п. 1.2. договору для надання послуги. Шляхом підписання вищезазначеного акту, сторони підтверджують, що замовник надав, а виконавець отримав такий доступ, після чого виконавець має право починати надавати послугу за цим Договором.

Із даних умов договору вбачається, що відповідач-1 передав для відповідача-2 своє право володіння та користування земельними ділянками загальною площею 1311,9541 га з кадастровими номерами :04:020:0040 та :04:018:0029, фактично передавши їх за актом приймання-передачі, таким чином втративши право самостійно господарювати на означених земельних ділянках.

При цьому, як вбачається із п. 6.4.2 виконавець за цим Договором набув право надати послугу власними та залученими силами третіх осіб.

Суд зауважує, що із вказаних умов договору вбачається, що право володіння та користування, що належать землекористувачеві на підставі ст. ст. 92, 95 ЗК України з моменту підписання між відповідачами-1 та -2 реалізується не землекористувачем - ДП «ДГ «Городоцьке» ІСГ Полісся НААН, а ТОВ «Жолудськ-Агро» та/або залученими силами третіх осіб, шляхом обробки землі та збору врожаю.

В контексті зазначеного Верховним Судом сформовані близькі за змістом правові позиції у постановах від 17.01.2019 року у справі № 923/241/18, від 06.11.2019 року у справі № 916/1424/18 про те, що державний акт на право постійного користування не є тим документом, який надає право користувачу земельної ділянки надавати третім особам земельну ділянку, тобто, розпоряджатися нею, у тому числі шляхом надання в користування (оренда, спільна діяльність), оскільки цим правом наділений відповідний орган, уповноважений державою на здійснення даних функцій.

Отже, суд дійшов висновку, що сторонами не було дотримано встановлений нормами земельного законодавства порядок надання земельної ділянки для виконання договору про надання послуг відповідачу-2.

Відповідно до ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Статтею 122 ЗК України визначено повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування.

Приписами ч. ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання угоди недійсною; застосування інших, передбачених законом, способів.

В той час, у відповідності до вимог ст. ст. 92, 116, 122, 152 ЗК України та ст. 4, 15 Закону України «Про оренду землі», постійний землекористувач не наділений правом розпорядження землею, в тому числі передавати її в користування іншим суб`єктам господарювання.

Суд звертає увагу, що надання послуг із виконання сільськогосподарських робіт на земельних ділянках дозволене чинним законодавством, однак виключно за умов дотримання вимог щодо правомочностей сторін договору.

На підставі ст. 215, ч. 1 ст. 203 ЦК України, ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України укладений між відповідачами-1 та -2 Договір № 1/П/21 про надання послуги підлягає визнанню недійсним з моменту його вчинення - 19.03.2021 року, оскільки судом крім іншого встановлено, що такий договір укладений із порушенням вимог ст. 203 ЦК України, а саме - вимог, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, - а саме судом встановлено, що відповідач-1 як постійний землекористувач передав земельні ділянки державної форми власності, що перебувають у його віданні, у користування третім особам.

За змістом ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Таким чином, суд приходить до висновку, земельні ділянки загальною площею 1311,9541 га з кадастровими номерами :04:020:0040 та :04:018:0029 підлягають поверненню від відповідача-2 для відповідача-1.

У відповідності до п. 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Поняття і види доказів викладені у ст. 73 ГПК України, згідно якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ст. 74 ГПК України).

Згідно з ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст. 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 17 Закону України 23.02.2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції (див. рішення від 21.01.1999 року в справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 28 жовтня 2010 року в справі "Трофимчук проти України", від 9 грудня 1994 року в справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 1 липня 2003 року в справі "Суомінен проти Фінляндії", від 7 червня 2008 року в справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога п. 1 ст. 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Висновки суду за результатами вирішення спору.

За результатами з`ясування обставин, на які прокурор та позивач посилаються як на підставу своїх вимог, а відповідачі-1 та -2 як на підставу своїх заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. ст. 75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

При цьому суд зауважує, що у позовній заяві прокурор просив суд визнати недійсним договір № 1/П/21 про надання послуги від 19.03.2021 року, укладений між відповідачами-1 та -2 та додаткову угоду № 1 від 05.04.2021 року та зобов`язати відповідача-2 повернути відповідачу-1 земельні ділянки загальною площею 1311, 9541 га з кадастровими номерами 560883000:04:020:0040 та :04:026:0029, що розташовані в межах Городоцької сільської ради Сарненського району Рівненської області, за актом передачі земельних ділянок.

Однак, як встановлено із матеріалів справи, 05.04.2021 року між відповідачами-1 та -2 укладено додаткову угоду № 1 до Договору, згідно з якою обумовили у зв`язку з технічними описками в кадастрових номерах земельних ділянок, які зазначені в п. 1.2. Договору сторони домовились виправити описки. А також у зв`язку з технічними описками в кадастрових номерах земельних ділянках, які зазначені в Акті від 22.03.2021 року сторони також домовилися виправити описки, у зв`язку з чим акт виклали у новій редакції, згідно з якою, зокрема замовник надає доступ виконавцю для надання послуги згідно Договору до земельних ділянок площею 1311,9541 га з кадастровими номерами :04:020:0040 та :04:018:0029.

На підставі ст. 215, ч. 1 ст. 203 ЦК України, ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України укладений між відповідачами-1 та -2 Договір № 1/П/21 про надання послуги визнається судом недійсним із моменту його вчинення - з 19.03.2021 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Отже, земельні ділянки загальною площею 1311,9541 га саме з кадастровими номерами :04:020:0040 та :04:018:0029 підлягають поверненню від відповідача-2 для відповідача-1, оскільки означені земельні ділянки були передані згідно з актом від 22.03.2021 року та додатковою угодою до Договору від 05.04.2021 року, а не земельні ділянки, які у позовній заяві прокурор просив суд повернути з кадастровими номерами 560883000:04:020:0040 та :04:026:0029.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством, передбачено справляння судового збору.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

У відповідності до п. 2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прокурор звернувся до суду із двома вимогами немайнового характеру про визнання недійсним договору та зобов`язання повернути земельні ділянки та на виконання вимог ухвали суду від 11.11.2021 про залишення позовної заяви без руху долучив до матеріалів справи платіжне доручення № 2211 від 12.11.2021 року, що підтверджує сплату судового збору у необхідному розмірі 4 540 грн 00 коп.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, на підставі ст. 129 ГПК України, судовий збір у розмірі 4 540 грн 00 коп. покладається на відповідачів - 1 та -2 пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 119, 120, 123, 129, 202, 233, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати недійсним договір № 1/П/21 про надання послуги від 19.03.2021 року, укладений між Державним підприємством "Дослідне господарство "Городецьке" Інституту сільського господарства Полісся Національної академії аграрних наук України та Товариством з обмеженою відповідальністю "Жолудськ-Агро" та додаткову угоду № 1 від 05.04.2021 року.

2. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Жолудськ-Агро" (вул. Шкільна, 31, Великий Жолудськ, Володимирецький район, Рівненська область, 34364, ) повернути Державному підприємства "Дослідне господарство "Городецьке" Інституту сільського господарства Полісся Національної академії аграрних наук України (вул. А. Коломійця, буд. 170, с. Городець, Володимирецький район, Рівненська область, 34381, ) земельні ділянки загальною площею 1311,9541 га з кадастровими номерами :04:020:0040 та :04:018:0029, що розташовані в межах Городоцької сільської ради Сарненського району Рівненської області, за актом передачі земельних ділянок.

3. Стягнути з Державного підприємства "Дослідне господарство "Городецьке" Інституту сільського господарства Полісся Національної академії аграрних наук України (вул. А. Коломійця, буд. 170, с. Городець, Володимирецький район, Рівненська область, 34381, ) на користь Рівненської обласної прокуратури (вул. 16-го Липня, 52, м. Рівне, Рівненська область, 33000, , р/р UA0015371, МФО 820172, ЗКПО 02910077, ДКСУ м. Київ, код класифікації - 2800) 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп. судового збору.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Жолудськ-Агро" (вул. Шкільна, 31, Великий Жолудськ, Володимирецький район, Рівненська область, 34364, ) на користь Рівненської обласної прокуратури (вул. 16-го Липня, 52, м. Рівне, Рівненська область, 33000, , р/р UA0015371, МФО 820172, ЗКПО 02910077, ДКСУ м. Київ, код класифікації - 2800) 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп. судового збору.

5. Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 261 ГПК України.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повний текст рішення складено та підписано 28.02.2022 року.

Суддя Заголдна Я.В.