ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" лютого 2022 р. м. Київ

Справа № 911/3693/21

Господарський суд Київської області у складі:

судді Ейвазової А.Р.,

розглянувши у спрощеному провадженні справу за позовом Комунального підприємства «Вишгородтепломережа» Вишгородської міської ради до фізичної особи - підприємця Сироватки Валентини Миколаївни про стягнення 30 247грн, без виклику представників сторін,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Вишгородтепломережа» Вишгородської міської ради (далі - КП «Вишгородтепломережа» ВМР) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до фізичної особи-підприємця Сироватки Валентини Миколаївни (далі - Сироватка В.М. ) про стягнення 30 247грн з яких: 14 056,30грн - основний борг за поставлену теплову енергію у період з листопада 2019 року по квітень 2021 року; 1569,13грн втрат від інфляції за період з січня 2020 року по жовтень 2021 року; 565,27грн - 3% річних за період з 21.12.2019 по 07.12.2021; 14056,30грн пені, нарахованої за період з 21.12.2019 по 20.11.2021.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань за договором ТП №22814 від 29.10.2014 на постачання теплової енергії у гарячій воді в частині оплати поставленої теплової енергії у строк, встановлений договором (а.с.1-8).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 24.11.2021 судом відкрито провадження за поданою позовною заявою, вирішено здійснювати розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановлено строки для подання заяв по суті (а.с.53-54).

Копія вказаної ухвали отримана сторонами, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень №№095, 087: позивачем - 04.01.2022, відповідачем - 31.12.2021 (а.с.56-57).

В силу п. 3 ч.6 ст.242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Ухвала суду за змістом п.1 ч.1 ст.232 ГПК України є видом судового рішення.

Таким чином, відповідна ухвала вважається врученою: позивачу - 04.01.2022, а відповідачу - 31.12.2021.

В силу ч.1 ст.251 ГПК України у справі, яка розглядається у спрощеному провадженні, відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

У встановлений строк відповідач правом подати відзив на позов не скористався та з клопотанням про поновлення відповідного строку до суду не звертався.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін у строк, визначений ч.7 ст.252 ГПК України, до суду не надходило.

Як визначено ч.1 ст.118 ГПК України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Дослідивши зібрані у справі документи і матеріали, суд встановив наступні обставини.

29.10.2014 між позивачем - Вишгородським районним комунальним підприємством «Вишгородтепломережа», назва якого у подальшому змінена на КП «Вишгородтепломережа» ВМР (постачальник) та відповідачем - ФОП Сироватка В.М. укладено договір ТП №22814 на постачання теплової енергії у гарячій воді (далі - договір, а.с.10-11).

Відповідно до п.1.1 договору постачальник, який одночасно є виробником, транспортувальником та постачальником теплової енергії зобов`язується надавати споживачеві теплову енергію у гарячій воді, а споживач - своєчасно оплачувати теплову енергію за встановленими тарифами у строки та на умовах, передбачених договором.

Як визначено п.1.2 договору постачальник та споживач виконують зобов`язання за договором згідно з його умовами та у відповідності до Закону України «Про теплопостачання», Правил користування тепловою енергією, Правил технічної експлуатації систем теплопостачання комунальної енергетики України та Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж.

Сторонами п.2.1 договору обумовлено, що теплова енергія постачається споживачу у вигляді гарячої води в обсягах та за тарифами згідно додатку 1 до договору та при виконанні п.п. 4.2.1, 4.2.2 договору. При цьому, при зміни тарифу його застосування проводиться з моменту встановлення уповноваженим органом (п.2.2 договору).

Адреса, об`єм, опалювальна площа та теплове навантаження об`єктів споживача зазначені у додатку №3 до відповідного договору.

Договором визначені взаємні права та обов`язки сторін. Зокрема, в силу п.4.1 договору споживач взяв на себе зобов`язання виконувати умови та порядок оплати спожитої енергії в обсягах і в терміни, які передбачені договором.

Відповідно до п.6.1 договору облік споживання теплової енергії проводиться за приладами обліку або відповідно до «Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в України» КТМ 204, 244-94 України.

Як визначено п.6.3 договору споживач, що має прилади обліку, щомісячно до 30 числа поточного місяця подає постачальнику звіт про фактичне споживання теплової енергії; розрахунковим періодом за договором є календарний місяць (п.7.1 договору).

У договорі сторони домовились, що: нарахування за спожиту теплову енергію проводиться постачальником у разі наявності приладів обліку теплової енергії за фактично використану теплову енергію згідно показників приладів обліку, у разі відсутності (виходу з ладу) приладів обліку теплової енергії розрахунковим способом згідно п.6.6 договору; споживач, у разі наявності приладів обліку теплової енергії складає постачальнику письмовий звіт про фактично використану теплову енергію (п.п.7.2, 7.3 договору).

Відповідно до п.п.7.4, 7.5 договору оплата за теплову енергію здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом перерахування їх на розрахунковий рахунок постачальника згідно рахунку на оплату та акту виконаних робіт, а остаточний розрахунок за спожиту теплову енергію здійснюється до 20 числа місяця наступного за звітним (розрахунковим). При цьому, сторони домовились, що обов`язок отримати рахунок та акт виконаних робіт для оплати покладається на споживача (п.7.6 договору).

За порушення зобов`язання з оплати - несплати або несвоєчасної сплата за спожиту теплову енергію у строки, визначені у договорі, передбачена відповідальність у вигляді сплати пені у розмірі 1% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше 100% загальної суми боргу; строк обчислення пені продовжується до моменту фактичної сплати боргу (п.8.4 договору).

Строк дії відповідного договору встановлено його п.11.1 - з моменту підписання до 28 жовтня 2015 року. Поряд з цим, відповідним пунктом договору сторони поширили дію такого договору на відносини сторін, що виникли з початку фактичного постачання теплової енергії споживачу.

Згідно п.11.4 договору такий договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде завлено однією із сторін.

Доказів припинення такого договору не надано під час розгляду справи.

Додатком 1 до договору (а.с.12) сторони визначили, що постачальник постачає споживачу у період з 29.10.2014 по 28.20.2015 теплову енергію у гарячій воді в межах Qрік =4,70Гкал/рік. Окрім того, відповідним додатком визначена орієнтовна вартість теплової енергії за поточний ріку відповідно до тарифів, діючих на момент укладення договору - 5852,40грн з ПДВ; вартість 1 Гкал - 1245,19грн з ПДВ (п.2 додатку №1).

З додатку №3 до договору (п.13) вбачається, що постачання теплової енергії за договором здійснюється у приміщення кафе, що розташовано по вул. Шевченка, 28 у смт.Димер, площею 32,2 м2 (об`єм споруди - 118,82м3).

У період з серпня 2019 року тарифи на теплову енергію для споживачів позивача встановлювались рішеннями Вишгородської районної ради Київської області №648-39-VII від 20.08.2019, №698-41-VII від 12.12.2019, №869-51-VII від 16.10.2020 (а.с.42-45).

Позивачем надані акти наданих послуг за відповідним договором, які підписані лише позивачем, на підставі яких ним виписані рахунки, на загальну суму16207,93грн, а саме:

№1402 від 30.11.2019 на суму 1167,24грн;

№1720 від 31.12.2019 на суму 1 632,06грн;

№ 139 від 31.01.2020 на суму 1712,25грн;

№ 440 від 29.02.2020 на суму 1482,33грн;

№ 731 від 31.03.2020 на суму 1 333,12грн;

№1055 від 30.04.2020 на суму 469,57грн;

№ 844 від 30.11.2020 на суму 1 353грн;

№2151 від 31.12.2020 на суму 1904,15грн;

№ 177 від 31.01.2021 на суму 1 677,33грн;

№ 456 від 28.02.2021 на суму 2087,21грн;

№ 703 від 31.03.2021 на суму 1 134,37грн;

№1045 від 30.04.2021 на суму 255,30грн.

У лютому 2021 року позивачем скориговано вартість поставленої теплової енергії (-2151,63грн), після чого загальна вартість теплової енергії у гарячій воді, поставленої відповідачу, склала 14056,30грн

На підтвердження направлення відповідачу таких актів та рахунків, виставлених на оплату відповідно до таких актів, позивачем надано списки згрупованих поштових відправлень, переданих для направлення адресатам, у т.ч. відповідачу (а.с.33-41).

Під час розгляду спору у даній справі відповідачем не надано доказів висловлення ним заперечень щодо обсягу та вартості теплової енергії, вказаних у таких актах, а також не заперечено факту поставки позивачем теплової енергії у гарячій воді у відповідні періоди, за які такі акти складені; фактів підписання таких актів з розбіжностями та передачі їх позивачу судом не встановлено. Отже, не спростовано тверджень позивача про постачання у спірний період теплової енергії у гарячій воді у відповідному обсязі, вартість якої склала 14 056,30грн.

Позивач, посилаючись на не виконання зобов`язань з оплати поставленої теплової енергії у гарячій воді відповідачем у повному обсязі, звернувся до суду з даним позовом.

Предметом спору у даній справі є наявність у відповідача обов`язку оплатити вартість поставленої теплової енергії, а також застосування відповідальності, встановленої чинним законодавством та договором за порушення відповідного зобов`язання.

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ч.1 ст. 175 ГК України.

Згідно ч.1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Укладений сторонами договір за своєю правовою природою є договором енергопостачання зважаючи на наступне.

Згідно ч.1 ст.275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Як визначено ч.ч.6,7 ст.276 ГК України: розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону; оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору; договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Отже, відповідач мав здійснювати розрахунки за відпущені теплову енергію у строки, визначені п.7.5 договору - до 20 числа місяця наступного за звітним (розрахунковим).

Частиною першою ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, оскільки відповідач не виконав зобов`язання з оплати теплової енергії у гарячій воді, відпущеної у спірний період, у встановлений договором строк, що не спростував шляхом надання доказів оплати, він є таким, що допустив порушення зобов`язання.

З урахуванням зазначеного, вимоги позивача про стягнення з відповідача 14 056,30грн основного боргу є такими, що підлягають задоволенню повністю.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 1569,13грн втрат від інфляції за період з січня 2020 року по жовтень 2021 року; 565,27грн - 3% річних за період з 21.12.2019 по 07.12.2021

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, оскільки відповідач допустив прострочення виконання зобов`язання з оплати відпущеної теплової енергії у гарячій воді у спірний період, вимоги позивача щодо сплати втрат від інфляції та процентів є мотивованими.

Перевіривши розрахунок 3% річних за відповідний період, суд встановив, що їх розмір складає 566,85грн, що більше ніж заявлено до стягнення відповідачем, які нараховані за періоди:

- з 21.12.2019 по 20.01.2020 на борг у розмірі 1167,24грн - 2,97грн;

- з 21.01.2020 по 20.02.2020 на борг у розмірі 2799,30грн - 7,11грн;

- з 21.02.2020 по 20.03.2020 на борг у розмірі 4511,55грн - 10,72грн;

- з 21.03.2020 по 20.04.2020 на борг у розмірі 5993,88грн - 15,72грн;

- з 21.04.2020 по 20.05.2020 на борг у розмірі 7327грн - 18,02грн;

- з 21.05.2020 по 20.12.2020 на борг у розмірі 7796,57грн - 136,76грн;

- з 21.12.2020 по 20.01.2021 на борг у розмірі 9149,57грн - 23,29грн;

- з 21.01.2021 по 20.02.2021 на борг у розмірі 11053,72грн - 28,16грн;

- з 21.02.2021 по 27.02.2021 на борг у розмірі 12731,05грн - 7,32грн;

- з 28.02.2021 по 20.03.2021 на борг у розмірі 10579,42грн - 18,26грн;

- з 21.03.2021 по 20.04.2021 на борг у розмірі 12666,63грн - 32,27грн;

- з 21.04.2021 по 20.05.2021 на борг у розмірі 13801грн - 34,03грн;

- з 21.05.2021 по 07.12.2021 на борг у розмірі 14056,30грн - 232,22грн

Однак, враховуючи, що у суду відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог, відповідні вимоги підлягають задоволенню у заявленому позивачем розмірі - 565,27грн.

Розраховуючи розмір втрат від інфляції за період січня 2020 року по жовтень 2021 року, позивач не врахував корегування вартості теплової енергії, яке ним здійснено 28.02.2021 (-2151,63грн), що призвело для збільшення нарахування.

За розрахунком суду, розмір втрат від інфляції за відповідний період становить 1332,16грн, які нараховані за періоди:

- з 21.12.2019 по 20.01.2020 на борг у розмірі 1167,24грн - 2,33грн;

- з 21.01.2020 по 20.02.2020 на борг у розмірі 2799,30грн - -8,40грн;

- з 21.02.2020 по 20.03.2020 на борг у розмірі 4511,55грн - 36,09грн;

- з 21.03.2020 по 20.04.2020 на борг у розмірі 5993,88грн - 47,95грн;

- з 21.04.2020 по 20.05.2020 на борг у розмірі 7327грн - 21,98грн;

- з 21.05.2020 по 20.12.2020 на борг у розмірі 7796,57грн - 243,80грн;

- з 21.12.2020 по 20.01.2021 на борг у розмірі 9149,57грн - 118,94грн;

- з 21.01.2021 по 20.02.2021 на борг у розмірі 11053,72грн - 110,54грн;

- з 21.02.2021 по 27.02.2021 на борг у розмірі 12731,05грн - 0грн;

- з 28.02.2021 по 20.03.2021 на борг у розмірі 10579,42грн - 179,85грн;

- з 21.03.2021 по 20.04.2021 на борг у розмірі 12666,63грн - 88,67грн;

- з 21.04.2021 по 20.05.2021 на борг у розмірі 13801грн - 179,41грн;

- з 21.05.2021 по 31.10.2021 на борг у розмірі 14056,30грн - 311грн.

Отже, відповідні вимоги суд задовольняє у розмірі 1332,16грн, а у задоволенні вимог про стягнення 236,97грн втрат від інфляції у задоволенні позову суд відмовляє.

Окрім того, у даній справі позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 14056,30грн пені, нарахованої за період з 21.12.2019 по 20.11.2021.

Відповідні вимоги є обгрунтованими лише в частині з наступних підстав.

В силу ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання; одним з видів господарських санкцій згідно ч.2 ст. 217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. штраф та пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Відповідно до ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч.ч. 2, 3 ст.549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

В силу ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Отже, оскільки відповідач допустив порушення зобов`язання з оплати відпущеної теплової енергії у гарячій воді, а п.8.4 договору сторони домовились про відповідальність у вигляді пені за порушення відповідного зобов`язання, вимоги позивача в частині стягнення пені є обгрунтованими.

Однак, як визначено ч.2 ст. 343 ГК України, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Аналогічне обмеження щодо розміру пені встановлено також ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».

Разом з тим, здійснюючи розрахунок пені позивачем не враховані відповідні обмеження. Поряд з цим, розмір пені, встановлений п.8.4 договору - 1% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення перевищує розмір подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нарахована пеня.

Таким чином, розрахунок пені позивачем мав бути здійснений з урахуванням встановлених законом обмежень. Окрім того, розраховуючи пеню, позивач нарахував її без врахування корегування, здійсненого у лютому 2021 року, внаслідок якого загальний борг зменшився на 2151,63грн

За розрахунком суду розмір пені за заявлений позивачем період, який ним обмежено за кожним платежем 6 місяцями, враховуючи вищевказані обмеження розміру пені, складає 1114,71грн, а саме за періоди:

з 21.12.2019 по 20.06.2020 на борг у розмірі 1167,24грн - 120,11грн;

з 21.01.2020 по 20.07.2020 на борг у розмірі 1 632,06грн - 146,53грн;

з 21.02.2020 по 20.08.2020 на борг у розмірі 1712,25грн - 136,89грн;

з 21.03.2020 по 20.09.2020 на борг у розмірі 1482,33грн - 108,38грн;

з 21.04.2020 по 20.10.2020 на борг у розмірі 1 333,12грн - 88грн;

з 21.05.2020 по 20.11.2020 на борг у розмірі 469,57грн - 29,46грн;

з 21.12.2020 по 20.06.2021 на борг у розмірі 1 353грн - 89,82грн;

з 21.01.2021 по 27.02.2021 на борг у розмірі 1904,15грн - 23,79грн (враховуючи зменшення боргу 28.02.2021 внаслідок корегування на -2151,63грн);

з 21.02.2021 по 20.08.2021 на борг у розмірі 1429,85грн - 102,79грн (враховуючи зменшення боргу 28.02.2021 внаслідок корегування на -2151,63грн, що призвело до погашення боргу за грудень 2021 року повністю та частини за січень 2021 року на суму 247,48грн /2151,63-1904,15/);

з 21.03.2021 по 20.09.2021 на борг у розмірі 2087,21грн - 158,91грн;

з 21.04.2021 по 20.10.2021 на борг у розмірі 1 134,37грн - 89,38грн;

з 21.05.2021 по 20.11.2021 на боргу у розмірі 255,30грн - 20,65грн.

За таких обставин, вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню у розмірі 1114,71грн, а у задоволенні 12 941,59грн пені суд відмовляє.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по оплаті позову судовим збором у розмірі 2270грн, враховуючи часткове задоволення позову, підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених вимог. Так, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1280,97грн (14056,30+565,27+1332,16+1114,71=17068,44; 17068,44*2270/30247) в рахунок часткового відшкодування витрат по оплаті позову судовим збором.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 129, 232-233, 237-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Сироватка Валентини Миколаївни (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) на користь Комунального підприємства «Вишгородтепломережа» Вишгородської міської ради (ідентифікаційний код 13713569; 07301, Київська область, м. Вишгород, вул. Кургузова, 3-В) 14056,30грн основного боргу, 565,27грн - 3% річних, 1332,16грн втрат від інфляції, 1114,71грн пені, 1280,97грн в рахунок часткового відшкодування витрат по оплаті позову судовим збором.

3. В частині стягнення 236,97грн втрат від інфляції, 12941,59грн пені відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення у порядку, встановленому ст.257 ГПК України.

Суддя А.Р. Ейвазова