ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" лютого 2022 р. м. Київ Справа № 911/2065/21

Господарський суд Київської області у складі судді Д.Г.Зайця, за участю секретаря судового засідання Д.Ю.Кантарії, розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО-СПІЛКА», м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВА КОРПОРАЦІЯ «ХЕВІ ІНК», м. Вишгород, Київська область

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: 1) Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Лищук Л.А., 2) фізичної особи Наталії Ніци, 3) фізичної особи ОСОБА_1 , 4) фізичної особи ОСОБА_2 , 5) Компанії АІК ЕНЕРДЖІ ЛТД

про визнання недійсним правочину

представники:

від позивача - не з`явився

від відповідача не з`явився

від третіх осіб не з`явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО-СПІЛКА» б/н від 13.07.2021 року (вх.№2080/21 від 13.07.2021) (далі позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВА КОРПОРАЦІЯ «ХЕВІ ІНК» (далі відповідач) про визнання недійсним правочину.

Ухвалою суду від 26.07.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №911/2065/21 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 14.09.2021 року.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у судове засідання 14.09.2021 року не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Відзив на позовну заяву не подав.

Ухвалою суду від 14.09.2021 року продовжено строк підготовчого провадження у справі №911/2065/21 на тридцять днів та відкладено судове засідання на 12.10.2021 року.

До суду від позивача надійшло клопотання б/н від 29.09.2021 року (вх. №22858/21 від 30.09.2021) про залучення компанії АІК ЕНЕРДЖІ ЛТД, клопотання б/н від 29.09.2021 (вх. №22860/21 від 30.09.2021) про залучення фізичної особи ОСОБА_3 , клопотання б/н від 29.09.2021 (вх. №22861/21 від 30.09.2021) про залучення фізичної особи ОСОБА_1 , фізичної особи ОСОБА_2 та приватного нотаріуса Лищук Л.А. до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

Також, до суду від позивача надійшло клопотання б/н від 29.09.2021 року (вх. №22859/21 від 30.09.2021) про витребування доказів у Реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у судове засідання 12.10.2021 року повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Відзив на позовну заяву не подав.

Під час судового засідання 12.10.2021 року позивачем заявлено усне клопотання про відкладення підготовчого засідання з метою уточнення клопотання про залучення до участі у справі третіх осіб та витребування доказів згідно вимог ст. 81 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою суду від 12.10.2021 року відкладено підготовче засідання на 16.11.2021 року.

До суду від позивача надійшло клопотання б/н від 15.11.2021 року (вх. №26453/21 від 16.11.2021) про відкладення судового засідання.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у судове засідання 16.11.2021 року повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Відзив на позовну заяву не подав.

Ухвалою суду від 16.11.2021 року у задоволенні клопотання позивача б/н від 29.09.2021 року (вх. №22859/21 від 30.09.2021) про витребування доказів у Реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції відмовлено; у задоволенні клопотань позивача б/н від 29.09.2021 (вх. №22858/21 від 30.09.2021) про залучення до участі у справі в якості третіх осіб компанії АІК ЕНЕРДЖІ ЛТД (11 Степл Інн, Лондон, Англія), ОСОБА_3 (Румунія, м. Бухарест, вул. Смаранда Браеску, №37-41Б 11Н, кв. 36, сектор 1), б/н від 29.09.2021 (вх. №22861/21 від 30.09.2021) про залучення фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) та фізичної особи ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 ) відмовлено; клопотання позивача про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Лищук Л.А., задоволено та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Лищук Л.А.; відкладено підготовче засідання на 21.12.2021 року.

До суду від позивача надійшло клопотання б/н від 16.12.2021 року (вх. №29189/21 від 17.12.2021) про залучення фізичної особи ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ), клопотання б/н від 16.12.2021 (вх. №29190/21 від 17.12.2021) про залучення фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ), фізичної особи ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 ) та клопотання б/н від 16.12.2021 (вх. №29191/21 від 17.12.2021) про залучення компанії АІК ЕНЕРДЖІ ЛТД (11 Степл Інн, Лондон, Англія) до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

Сторони, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, у судове засідання 21.12.2021 року не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, вимоги ухвали суду від 16.11.2021 року не виконали.

Ухвалою суду від 21.12.2021 року задоволено клопотання позивача б/н від 16.12.2021 (вх. №29189/21 від 17.12.2021) про залучення до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору; залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: фізичну особу ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 ), фізичну особу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ), фізичну особу ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 ), компанію АІК ЕНЕРДЖІ ЛТД (11 Степл Інн, Лондон, Англія); зобов`язано приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Лищук Л.А. надати суду оригінал для огляду та належним чином завірену копію Договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «АІК ЕНЕРДЖИ УКРАЇНА» від 17.06.2021 року, а також, матеріали реєстраційної справи з реєстрації Договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «АІК ЕНЕРДЖИ УКРАЇНА» від 17.06.2021 року; закрито підготовче провадження у справі №911/2065/21 та призначено розгляд справи по суті на 08.02.2022 року.

Сторони, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, у судове засідання 08.02.2022 року не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, вимоги ухвали суду від 21.12.2021 року не виконали.

Судом враховано, що ухвали Господарського суду Київської області направлялись відповідачу на юридичну адресу: 07300, Київська область, Вишгородський район, м. Вишгород, вул. Кургузова, 6 А, згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №69, однак, поштові конверти, адресовані відповідачу, повернуто суду підприємством зв`язку із зазначенням причин повернення: «адресат відсутній за вказаною адресою».

Також, ухвали, надіслані судом третім особам у справі, повернуто суду підприємством зв`язку із зазначенням причин повернення: «адресат відсутній за вказаною адресою» та «за закінченням встановленого терміну зберігання».

Відповідно до п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 року №18, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Крім того, ухвали суду у справі офіційно оприлюднено у Єдиному державному реєстрі судових рішень - www.reyestr.court.gov.ua, вони знаходяться у вільному доступі, тоді як згідно ст.ст. 2, 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом, а всі судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Беручи до уваги викладене, суд вважає, що відповідач та треті особи належним чином та завчасно повідомлені про розгляд справи, а також, керуючись ст. 42 Господарського процесуального кодексу України, яка зобов`язує учасників справи сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, суд дійшов висновку про вчинення усіх необхідних дій щодо повідомлення відповідача та третіх осіб про розгляд справи та про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті за відсутності повноважних представників відповідача та третіх осіб.

Згідно ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, суд,

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «АІК ЕНЕРДЖІ УКРАЇНА» (за договором оптовий продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКО-СПІЛКА» (за договором оптовий покупець) 18.08.2020 року укладено Договір купівлі-продажу №18-08/20 (далі - Договір), згідно умов п. 1.1 якого, оптовий продавець зобов`язується передати у власність оптового покупця обсяги природного газу, приведеного до стандартних умов ((t) = 20 °С, тиск газу (Р) = 760 мм ртутного стовпчика (101,325 кПа)) (далі - Газ), а оптовий покупець зобов`язується прийняти та оплатити такі обсяги газу в порядку та на умовах, визначених в цьому Договорі та Додаткових угодах до цього Договору. Період поставки газу: щомісячно з 01.09.2020 по 01.09.2021. Обсяг газу, що поставляється кожного місяця, розраховується за формулою, визначеною в пп. 1.1.3 до кінця дії цього Договору, якщо інше не передбачено умовами Додаткових угод до цього Договору (пп. 1.1.1, 1.1.2 п. 1.1 Договору).

Згідно п. 2.1 Договору, ціна за 1000 кубічних метрів газу розраховується за формулою, наведеною в Розділі 2 Договору.

Відповідно до п. 3.1 Договору, оплата за газ проводиться оптовим покупцем грошовими коштами в національній валюті на банківський рахунок оптового продавця шляхом перерахування грошових коштів в наступному порядку: не менше 30% (тридцяти відсотків) від загальної вартості місячної поставки - передоплата, до 20 числа місяця, що передує місяцю поставки (п. 3.1.1. Договору); залишок оплати 70% (сімдесят відсотків) від загальної вартості місячної поставки - передоплата, до 10 числа місяця, в якому проводиться поставка (п. 3.1.2. Договору).

Передача газу відбувається у віртуальній торговій точці («VТР») шляхом подання Оптовим продавцем відповідного торгового сповіщення в платформі Оператора газотранспортної системи на відчуження обсягів на кожну газову добу відповідного періоду відповідно до правил Кодексу газотранспортної системи, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2493 (далі - Кодекс газотранспортної системи). З метою передачі газу від Оптового продавця до Оптового покупця, Оптовий продавець зобов`язується своєчасно подавати відповідні торгові сповіщення, на відчуження обсягів на кожну газову добу відповідного періоду відповідно до правил Кодексу газотранспортної системи, а Оптовий покупець зобов`язується прийняти у відповідному місяці передачі визначений обсяг газу шляхом подання відповідного сповіщення у відповідну добу на умовах цього Договору. Право власності на газ переходить від Оптового продавця до Оптового покупця в пункті передачі газу з моменту підтвердження Оператором газотранспортної системи відповідного торгового сповіщення в Платформі Оператора газотранспортної системи. Після переходу права власності на газ Оптовий покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов`язану з правом власності на газ (п.п. 4.1, 4.2, 4.3 Договору).

Згідно п. 4.4 Договору, обсяги газу, що передається у відповідності до п. 1.1, п. 4.1. та п. 4.2 цього Договору, а також, період передачі вказаних обсягів газу, погоджуються сторонами шляхом підписання відповідних Додаткових угод до цього Договору.

Пунктом 5.1 Договору визначено, що оплата за газ проводиться оптовим покупцем грошовими коштами на банківський рахунок Оптового продавця, зазначений у Розділі 11 цього Договору, шляхом перерахування грошових коштів в порядку, визначеному Сторонами в п. 3.1.

У п. 10.1 Договору сторони погодили, що цей Договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення відбитком печаток сторін і діє до 05.09.2021, але, в будь-якому випадку до моменту повного та належного виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором, зокрема, в частині здійснення взаєморозрахунків.

Згідно п.п. 1,2 Додаткової угоди №1 від 18.08.2020 року до Договору, оптовий продавець передає у вересні 2020 року у власність оптового покупця природний газ, приведений до стандартних умов ((t) = 20 °С, тиск газу (Р) = 760 мм ртутного стовпчика (101,325 кПа)), (далі - «Газ»), в обсязі відповідно до пп. 1.1.3 Договору, що складає орієнтовно 33962264 м. куб. (1132 075,47 м. куб. щодобово), а оптовий покупець зобов`язується прийняти та оплатити такий обсяг газу, в порядку та на умовах, визначених в цій Додатковій угоді. Оптовий продавець здійснює передачу обсягу газу, що зазначається в торгових сповіщеннях в Платформі Оператора газотранспортної системи на передачу Газу у системі магістральних газопроводів, Оптовому покупцю наступним чином: з 01.09.2020 по 30.09.2020 включно - по 1132075,47 куб. м. (один мільйон сто тридцять дві тисячі сімдесят п`ять кубічних метрів 47 сотих) щодобово.

Згідно п.п. 1, 2 Додаткової угоди №2 від 29.09.2020 року, оптовий продавець передає у жовтні 2020 року у власність Оптового покупця природний газ, приведений до стандартних умов ((t) = 20 °С, тиск газу (Р) = 760 мм ртутного стовпчика (101,325 кПа)), (далі - «Газ»), в обсязі відповідно до пп. 1.1.3 Договору, що складає орієнтовно 35061263 м. куб. (1131008,48 м. куб. щодобово), а Оптовий покупець зобов`язується прийняти та оплатити такий обсяг газу, в порядку та на умовах, визначених в цій Додатковій угоді. Оптовий продавець здійснює передачу обсягу газу, що зазначається в торгових сповіщеннях в Платформі Оператора газотранспортної системи на передачу газу у системі магістральних газопроводів, Оптовому Покупцю наступним чином: з 01.10.2020 по 31.10.2020 включно - по 1131008,48 куб. м. (один мільйон сто тридцять одна тисяча вісім кубічних метрів 48 сотих) щодобово.

Як зазначено позивачем, ним на виконання своїх зобов`язань за Договором вчасно та в повній мірі здійснено передоплату за договірні обсяги природного газу за Договором за вересень 2020 року повністю та частково за жовтень 2020 року на загальну суму 187593047,50 грн., в той час як відповідачем виконано обов`язки щодо належної поставки природного газу частково.

Так, згідно Акту №1-18-08/20 приймання-передачі природного газу у віртуальній точці від 30.09.2020 року, в період вересня 2020 року згідно Договору купівлі-продажу природного газу №1-18-08/20 від 18.08.2020 року з урахуванням Додаткової угоди №1 від 18.08.2020 року ТОВ «АІК ЕНЕРДЖИ УКРАЇНА» передало право власності на природний газ, а ТОВ «ЕКО- СПІЛКА» прийняло право власності на природний газ загальним обсягом 15831749,67 тис. куб. м. відповідно до торгових сповіщень, підтверджених на інформаційній платформі оператором газотранспортної системи.

Позивач зазначає, що відповідач за вересень 2020 року виконав обов`язки щодо належної поставки природного газу лише в обсязі 15831749,67 м. куб, природного газу на суму 66087168,38 грн. замість передбачених Договором та Додатковою угодою №1 - 35061263 м. куб, природного газу на суму вже оплачених 138800000,00 грн. В жовтні 2020 року відповідач не поставляв природний газ позивачу. Таким чином, у відповідача залишилась сума невикористаної передоплати за непоставлений природний газ за вересень 2020 року в обсязі 18130514,33 м. куб в сумі 72712831,62 грн.

Відповідно до п. 6.4. Договору, в разі не надання Оптовим продавцем торгового сповіщення на відчуження, або невиконання інших вимог Кодексу газотранспортної системи, що стало підставою для відхилення Оператором газотранспортної системи торгового сповіщення Оптового покупця на набуття, Оптовий продавець, на письмову вимогу Оптового покупця, повертає вартість сплаченої Оптовим покупцем попередньої оплати за непереданий йому Газ та сплачує штраф, який розраховується за формулою, наведеною в даному п. Договору.

Так, розмір штрафних санкцій за недопоставку договірних обсягів природного газу у вересні 2020 року визначено позивачем у сумі 27241732,96 грн.

Також позивач вважає, що відповідач згідно ст. 625 ЦК України має сплатити 3327234,92 грн. інфляційних втрат та 859098,92 грн. 3% річних, нарахованих на заборгованість відповідача у сумі 72712831,62 грн. та 1727494,47 грн. інфляційних втрат та 452505,39 грн. 3% річних, нарахованих на заборгованість відповідача у сумі 48793047,50 грн.

Додатково позивач повідомляє, що договірний обсяг природного газу, який передається відповідачем позивачу, останнім також поставляється контрагентам за попередньою договірною ціною, формування якої походить із вчасного і повного виконання відповідачем своїх обов`язків за Договором купівлі-продажу природного газу №18-08/20 від 18.08.2020 року. У зв`язку із недопостачанням договірних обсягів природного газу відповідачем, позивач придбав природний газ на внутрішньому ринку України за ринковими цінами, які є вищими, ніж ціни, погоджені умовами Договору купівлі-продажу природного газу №18-08/20 від 18.08.2020 року, що призвело до понесення позивачем збитків. Для фіксування збитків сторонами Договору підписано Додаток №1 до Додаткової угоди до Договору №18-08/20 про розрахунок збитків і штрафних санкцій (до матеріалів позивачем не додано).

Загальна сума збитків, понесених позивачем через недопоставку відповідачем договірних обсягів природного газу за Договором, зі слів позивача, становить 533140496,60 грн.

Згідно п. 1 Додаткової угоди №4 від 30.11.2020 року до Договору купівлі-продажу природного газу №18-08/20 від 18.08.2020 року сторони погодили припинити співпрацю за Договором купівлі-продажу природного газу №18-08/20 від 18.08.2020 року. Сторони домовились про наступний порядок проведення розрахунків та виконання платіжних зобов`язань: платіжні зобов`язання за вересень 2020 року: сума невикористаної передоплати, що підлягає поверненню від оптового продавця до оптового покупця - 72092831,62 грн.; компенсація додаткових витрат оптового покупця на купівлю природного газу: 29013173,34 грн.; загальна сума платіжних зобов`язань, вказаних у п 1.1.1 та 1.1.2, яку має сплатити оптовий продавець оптовому покупцю для остаточного виконання платіжних зобов`язань за вересень місяць 2020 складає 101106004,96 грн. Платіжні зобов`язання за жовтень 2020 року: сума невикористаної передоплати, що підлягає поверненню від оптового продавця до оптового покупця - 48793047,50 грн.; компенсація додаткових витрат оптового покупця на купівлю природного газу 57308672,78 грн.; загальна сума платіжних зобов`язань, вказаних у п 1.2.1. та 1.2.2, яку має сплатити оптовий продавець оптовому покупцю для остаточного виконання платіжних зобов`язань за жовтень місяць 2020 складає 106101720,28 грн. Згідно п. 3.3 Додаткової угоди №4, остаточна виплата зазначених у п. 1.1.1 - 1.1 2 та п. 1.2.1 - 1.2.2 сум має бути проведена оптовим продавцем у строк до 17 грудня 2020 р, але не раніше, ніж через три банківські дні після надходження на рахунок оптового продавця остаточних розрахунків за Договором №-1 від 18.08.2020, який є додатком до рамкової угоди №01АUAT від 18.08.2020 року, а також Додаткової угоди до нього з АІК ЕНЕРДЖИ Австрія GmbH (AIK ENERGY AUSTRIA GmbH).

Проте, станом на 17.12.2020 року, відповідачем не повернено позивачу грошові кошти, що на думку позивача свідчить про наявність злочинного умислу у службових осіб ТОВ «АІК ЕНЕРДЖИ УКРАЇНА» щодо протиправного заволодіння коштами ТОВ «ЕКО-СПІЛКА», перерахованими на оплату вартості газу, шляхом зловживання довірою. Відтак, на думку позивача, оскільки, перераховані ТОВ «ЕКО-СПІЛКА» на оплату поставки газу грошові кошти не було повернуто ТОВ «АІК ЕНЕРДЖИ УКРАЇНА», в той час як газ у погоджених сторонами обсягах та на визначених умовах не було поставлено, сплачені ТОВ «ЕКО-СПІЛКА» грошові кошти були протиправно використані ТОВ «АІК ЕНЕРДЖИ УКРАЇНА» у своїх інтересах, ТОВ «АІК ЕНЕРДЖИ УКРАЇНА» протиправно заволоділо грошовими коштами на суму 121505879,12 грн. (сто двадцять один мільйон п`ятсот п`ять тисяч вісімсот сімдесят дев`ять гривень 12 коп.). Позивач зазначає, що відповідач протиправно заволодів грошовими коштами у розмірі 121505879,12 грн., безпідставно розпорядився у власних інтересах грошовими коштами, що водночас призвело до заподіяння позивачу збитків у вигляді додаткових витрат на купівлю природного газу на суму 277072197,08 грн., а також, збитків у розмірі нарахованих штрафних санкцій у сумі 128196086,70 грн. та збитків у вигляді інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 6366333,70 грн., а в діях службових осіб ТОВ «АІК ЕНЕРДЖИ УКРАЇНА», а також громадянки Російської Федерації ОСОБА_3 (кінцевий бенефіціарний власник (контролер) ТОВ «АІК ЕНЕРДЖИ Україна»), наявний склад вини у формі умислу.

У позовній заяві позивач також вказує, що ним подано заяву про вчинення службовими особами ТОВ «АІК ЕНЕРДЖИ УКРАЇНА» злочину. Старшим слідчим в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України В.Капличним здійснюється досудове розслідування за кримінальним провадженням, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00000049 від 19.01.2021 року щодо службових осіб ТОВ «АІК ЕНЕРДЖИ УКРАЇНА» про вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190, ст. 356 КК України (доказів до матеріалів справи не додано).

Позивач зазначає, що відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 25.06.2021 року відбулась державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу, зокрема, зміна складу засновників (учасників) відповідача ТОВ «АІК ЕНЕРДЖИ УКРАЇНА», зміна керівника та відомостей про керівника юридичної особи, зміна інформації для здійснення зв`язку з юридичною особою. Вказані зміни зареєстровано приватним нотаріусом Лищук Людмилою Анатоліївною. Позивачу стало відомо, що вказана вище зміна відомостей відбулась на підставі Договору про купівлю-продаж частки у Статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «АІК ЕНЕРДЖИ УКРАЇНА» від 17.06.2021 року, відповідно до якого продавець - АІК ЕНЕРДЖИ ЛТД (AIK ENERGY LTD), який був власником вказаного вище товариства, в особі громадянина України ОСОБА_1 передав, а покупець в особі громадянина України ОСОБА_2 прийняв частку в Статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «АІК ЕНЕРДЖИ УКРАЇНА», яка складається з номінальної вартості часток продавця, а саме: частка АІК ЕНЕРДЖИ ЛТД номінальною вартістю 5882487,80 грн. , що складає 100% Статутного капіталу Товариства.

На думку позивача, замість виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором купівлі-продажу природного газу №18-08/20 від 18.08.2020 року та відшкодування завданих позивачу збитків, укладено Договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «АІК ЕНЕРДЖИ УКРАЇНА», який є фраудаторним правочином, вчиненим на шкоду його кредитору ТОВ «ЕКО-СПІЛКА» з метою унеможливити задоволення вимоги позивача за рахунок майна відповідача. Зазначене стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом про визнання недійсним Договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «АІК ЕНЕРДЖИ УКРАЇНА» від 17.06.2021 року на підставі ст. 234 ЦК України та скасування запису про проведену державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу ТОВ «АІК ЕНЕРДЖИ УКРАЇНА».

Оскільки, предметом позову є, зокрема, визнання недійсним Договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «АІК ЕНЕРДЖИ УКРАЇНА» від 17.06.2021 року, враховуючи відсутність зазначеного договору у матеріалах справи, ухвалою суду від 21.12.2021 витребувано у третьої особи копію зазначеного Договору, однак, вимоги ухвали залишені без виконання.

Враховуючи достатність часу учасникам справи для підготовки до судового засідання та надання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принцип змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 13 та ст. 14 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними в ній матеріалами.

Судовий захист майнових інтересів осіб, названих у ст. 4 Господарського процесуального кодексу України (далі ГК України), відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та ч. 2 ст. 20 ГК України здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про визнання правочину недійсним.

Вирішуючи по суті переданий на розгляд господарського суду спір про визнання недійсним договору, суд повинен з`ясувати, зокрема, підстави для визнання його недійсним, оскільки недійсність правочину може наступати лише з певним порушенням закону.

Загальні підстави визнання недійсними угод і настання відповідних наслідків встановлені ст.ст. 215, 216 ЦК України.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Пунктом 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» №11 від 29.05.2013 року визначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Згідно ст. 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Пунктом 3.11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними №11 від 29.05.2013 року передбачено, що фіктивний правочин (ст. 234 ЦК України) є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки, сторони не мають на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. Таким може бути визнаний будь-який правочин, в тому числі нотаріально посвідчений. Якщо сторонами не вчинено ніяких дій на виконання фіктивного правочину, господарський суд приймає рішення лише про визнання фіктивного правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі коли на виконання правочину було передано якесь майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний. Саме лише невчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін.

З урахуванням того, що фіктивний правочин не спрямований на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, він не створює цивільно-правових наслідків незалежно від того, чи він був визнаний судом недійсним.

У розгляді відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 05.07.2019 року у справі №910/4994/18.

Отже, заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

При цьому, відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відтак, в силу припису ст. 204 ЦК України, правомірність правочину презюмується.

Як зазначає позивач, всупереч наявності заборгованості у зв`язку із невиконанням відповідачем своїх договірних зобов`язань, останнім було відчужено відсоткову частку статутного капіталу товариства на користь третіх осіб для уникнення сплати боргу, а отже, Договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «АІК ЕНЕРДЖИ УКРАЇНА» від 17.06.2021 року містить елементи фіктивності, оскільки, на думку позивача, дії сторін під час його укладення направлені на фіктивний перехід права власності на частку в статутному капіталі товариства з метою приховання такого майна що унеможливить задоволення вимоги позивача за рахунок майна відповідача, а відповідно такі обставини є підставою для визнання зазначеного Договору недійсним відповідно до ст. 234 ЦК України.

При цьому, позивач не є стороною за оспорюваним правочином.

За змістом постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду від 07.12.2018 у справі №910/7547/17, спеціальними нормами в окремих сферах передбачено, що правочини про відчуження, обтяження активів або прийняття зобов`язань особою, вчинені особою з метою уникнення виконання іншого майнового зобов`язання цієї особи або з метою унеможливити задоволення вимоги стягувача за рахунок майна, є за певних умов нікчемними (частина 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб") або можуть бути визнані недійсними (частина 1 статті 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", частина 4 статті 9 Закону України "Про виконавче провадження"). У юридичній науці такі правочини відомі як фраудаторні правочини (правочини, що вчинені боржником на шкоду інтересам кредиторів). Загальної норми, яка безпосередньо би встановлювала нікчемність або можливість бути визнаними недійсними договорів, які мають такий юридичний дефект, цивільне законодавство не містить. Разом з тим, у судовій практиці договір, укладений з метою уникнення виконання грошового зобов`язання кваліфіковано як фіктивний у справах за позовами осіб, на шкоду чиїм майновим інтересам відповідачами у цих справах були за твердженнями позивачів вчинені відповідні правочини (постанови Верховного Суду України від 19.10.2016 у справі №6-1873цс16, від 23.08.2017 у справі №306/2952/14-ц, від 09.09.2017 у справі №359/1654/15-ц). Отже, такі правочини можуть вважатись фіктивними правочинами…. Зловмисна домовленість - це умисна змова представника однієї сторони правочину з другою стороною, внаслідок чого настають несприятливі наслідки для особи, від імені якої вчинено правочин. У визнанні правочину недійсним з відповідної підстави доведенню підлягає не наявність волі довірителя на вчинення правочину, а існування умислу представника, який усвідомлює факт вчинення правочину всупереч інтересам довірителя, передбачає настання невигідних для останнього наслідків та бажає чи свідомо допускає їх настання…. Встановлені у справі №910/7547/17 обставини свідчать про умисел обох сторін правочину приховати справжні наміри учасників правочину, а саме виведення нерухомості з власності Позивача без отримання оплати за це майно під час існування майнового спору за участю Позивача як одного із солідарних боржників у цьому спорі, з метою уникнути виконання відповідного грошового зобов`язання, а тому, оспорюваний у цій справі правочин може бути визнаний фіктивним відповідно до статті 234 ЦК України. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки, не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин 1 та 5 статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №369/11268/16-ц наведено висновок, що "згідно з частинами 2, 3 статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли би порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення про стягнення коштів, а тому у разі, якщо сторони, які укладають договір, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, то правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним як такого, що спрямований на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (частина 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина 3 статті 13 ЦК України), з одночасним посиланням на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 04.12.2019 у справі №910/17755/18.

При вирішенні спору про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні положення статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права.

За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушено цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки, в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце (така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі №920/1771/14, від 06.07.2016 у справі №910/1891/14, від 21.09.2016 у справі №902/841/15).

Обґрунтовуючи наявне право на звернення до суду з позовом, позивач зазначає, що укладення Договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «АІК ЕНЕРДЖИ Україна» від 17.06.2021 року, згідно якого АІК ЕНЕРДЖИ ЛТД (який був власником вказаного товариства в особі громадянина України ОСОБА_5 ) було відчужено на користь ОСОБА_2 частку в статутному капіталі ТОВ «АІК ЕНЕРДЖИ Україна» номінальною вартістю 5882487,80 грн., що складає 100% статутного капіталу Товариства, порушує права позивача та вчинено на шкоду кредитора відповідача - ТОВ «ЕКО-СПІЛКА».

При цьому, будь-яких доказів винесення рішення, якими би було визначено задоволення вимог позивача до ТОВ «АІК ЕНЕРДЖИ УКРАЇНА» за рахунок часток у статутному капіталі ТОВ «АІК ЕНЕРДЖИ УКРАЇНА», які продані за оспорюваним договором купівлі-продажу матеріали справи не містять, а сторонами про наявність таких рішень не зазначено, як і не зазначено наявності у ТОВ «ЕКО-СПІЛКА» права на частки у статутному капіталі ТОВ «АІК ЕНЕРДЖИ УКРАЇНА», які відчужені за оспорюваним договором купівлі-продажу.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним.

Згідно ч. 3 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини" 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" №475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції.

Згідно ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ісмаїлов проти Росії" від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Згідно ч. 6 ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 5 Господарського процесуального кодексу України визначено, що, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно пп. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Критеріями визначення заінтересованості позивача в оспорюваному договорі є: 1) права і законні інтереси заінтересованої особи безпосередньо порушені договором; 2) у результаті визнання договору недійсним майнові інтереси заінтересованої особи будуть відновлені; 3) заінтересована особа отримує що-небудь в результаті проведення реституції (права, майно).

Суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Процесуально-правовий зміст захисту права полягає у тому, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. (ст. 4 ГПК України).

Враховуючи викладене вище, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004 року, поняття "охоронюваний законом інтерес" що вживається в законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

У мотивувальній частині наведеного рішення Конституційний Суд України зазначив, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", як правило, не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права у цілому, що панує у суспільстві, зокрема справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права і є його складовою.

Отже, з огляду на наведені положення законодавства, необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними у розумінні ст. 74 Господарського процесуального кодексу України доказами, певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача.

До господарського суду має право звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Тобто в контексті цієї норми має значення лише суб`єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту. Виключно суб`єктивний характер заінтересованості як переконаності в необхідності судового захисту суб`єктивного матеріального права чи законного інтересу може підтверджуватися при зверненні до суду лише посиланням на таку необхідність самої заінтересованої особи. Саме тому суд не вправі відмовити у прийнятті позовної заяви з тих лише підстав, що не вбачається порушення матеріального права чи законного інтересу позивача, або заявник без належних підстав звернувся до суду в інтересах іншої особи.

Відтак, на позивача покладений обов`язок обґрунтувати суду свої вимоги поданими до суду доказами, тобто, довести, що права та інтереси позивача дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому, потребують захисту.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Суд звертає увагу на те, що завданням правосуддя є захист охоронюваних законом прав та інтересів осіб.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Наслідком прийняття судового рішення має бути реальне поновлення прав та/або інтересів особи, які були порушені.

Однак, позивачем не доведено яким чином його права чи інтереси можуть бути поновлені внаслідок прийняття судового рішення про визнання недійсним оспорюваного договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «АІК ЕНЕРДЖИ УКРАЇНА» від 17.06.2021 року, з огляду на недоведеність наявності прав саме на частки у статутному капіталі товариства, які є предметом оспорюваного правочину.

Позивачем не доведено належними доказами, що саме за рахунок проданого майна позивач отримав би задоволення своїх кредиторських вимог, крім того, такі обставини не є достатнім для того, щоб він міг ставити під сумнів правомірність спірного договору, оскільки, позивачем жодним чином не обґрунтовано, що грошові кошти, які могли б надійти від реалізації майна відповідача були б спрямовані саме на погашення його грошових вимог, а не інших кредиторів.

Суд не ставить під сумнів наявність у відповідача грошових зобов`язань перед позивачем, відповідальність за виконання яких він має нести, в тому числі, всім належним йому майном, а також, можливість оспорення кредитором договору, укладеного з метою уникнення такої відповідальності. Однак, такі обставини мають бути доведені належними і достатніми доказами, при цьому, лише наявність у боржника непогашених грошових зобов`язань не дає кредитору достатніх підстав оскаржувати будь-які вчинені боржником правочини, тим самим фактично обмежуючи його господарську діяльність за відсутності належних правових підстав.

Крім того, як вказувалося вище, позивач не є стороною спірних правочинів, а відтак, за правилами ч. 2 ст. 215 ЦК України має право на звернення до суду із позовом про визнання недійсним правочину, якщо він доведе, що є заінтересованою особою та підтвердить, що його права і законні інтереси безпосередньо порушені договором; у результаті визнання договору недійсним та проведення реституції його права чи інтереси будуть відновлені.

Однак, за висновками суду обставини справи свідчать про те, що позивачем не підтверджено порушення спірним правочином його прав або інтересів. Факт наявності грошового зобов`язання у відповідача не призводить до виникнення у кредитора права щодо будь-якого майна боржника, у тому числі, індивідуально визначеного.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги про визнання недійсним Договору задоволенню не підлягають, оскільки, позивачем не було доведено порушення його прав, щодо захисту яких було пред`явлено позов у цій справі, відсутність порушення оспорюваним Договором прав та інтересів якого є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові.

Аналогічна правова позиція у подібним спорах викладена в постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №910/15262/18 та від 03.03.2020 у справі №910/6091/19.

При цьому, оцінюючи доводи учасників справи під час розгляду справи, суд як джерелом права керується також практикою Європейського суду з прав людини. Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Таким чином, виходячи з наведених позивачем аргументів та наданих ним доказів, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем відповідно до вимог господарського процесуального законодавства факту порушення його права або охоронюваного законом інтересу внаслідок існування укладеного Договору купівлі-продажу, в зв`язку з чим, вимоги про визнання недійсним Договору задоволенню не підлягають.

Оскільки вимоги про визнання недійсним Договору залишаються судом без задоволення, похідні вимоги про скасування рішення та запису приватного нотаріуса Лищук Л.А. про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу ТОВ «АІК ЕНЕРДЖИ УКРАЇНА» від 25.06.2021 року №005044447 (зміна складу засновників (учасників) або зміна відомостей про засновників (учасників) юридичної особи); рішення та запису приватного нотаріуса Лищук Л.А. про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу ТОВ «АІК ЕНЕРДЖИ УКРАЇНА» від 29.06.2021 року №006044447 (зміна інформації для здійснення зв`язку з юридичною особою; зміна кінцевого бенефіціарного власника (контролера) або зміна відомостей про кінцевого бенефіціарного власника (контролера); зміна керівника або відомостей про керівника юридичної особи; зміна місцезнаходження юридичної особи; зміна складу засновників (учасників) або зміна відомостей про засновників (учасників) юридичної особи) задоволенню не підлягають.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Судові витрати відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 123, 129, 233, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО-СПІЛКА» (49000, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Василя Жуковського, 16, ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВА КОРПОРАЦІЯ «ХЕВІ ІНК» (07300, Київська область, Вишгородський район, м. Вишгород, вул. Кургузова, буд. 6 А, ) за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Лищук Л.А., Наталії Ніци, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , компанії «АІК ЕНЕРДЖІ ЛТД» про визнання недійсним правочину відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 Розділу ХІ Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 21.02.2022 року.

Суддя Д.Г. Заєць