ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2022 року Справа № 902/998/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Грязнов В.В. , суддя Маціщук А.В.

секретар судового засідання Пацьола О.О.

за участю представників сторін:

від позивача - Вонсович М.М. (адвокат)

від відповідача 1 - не з`явився

від відповідача 2 - не з`явився

від третьої особи - не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фермерського господарства "СВІТ БІО" на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 08 грудня 2021 року у справі №902/998/21 (повний текст складено 13 грудня 2021 року, суддя Маслій І.В.)

за позовом Фермерського господарства "СВІТ БІО" (вул. Немиринецька, 1, с. Сахнівці, Старокостянтинівський р-н., Хмельницька обл., 31134)

до Приватного виконавця Турського Олександра Віталійовича (вул. Визволення, 8, каб. 29, м. Вінниця, 21050)

та до Державного підприємства "СЕТАМ" (вул. Стрілецька, 4-6, м. Київ, 01001)

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів громадянин ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

про стягнення 1 705 768,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 08 грудня 2021 року у справі №902/998/21 закрито провадження у справі №902/998/21 за позовом Фермерського господарства "СВІТ БІО" до Приватного виконавця Турського Олександра Віталійовича та до Державного підприємства "СЕТАМ", третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів громадянин ОСОБА_1 , про стягнення 1 705 768,00 грн. Присуджено до стягнення з Фермерського господарства "СВІТ БІО" (вул. Немиринецька, 1, с. Сахнівці, Старокостянтинівський р-н., Хмельницька обл., 31134, ) на користь Приватного виконавця Турського Олександра Віталійовича (вул. Визволення, 8, каб. 29, м. Вінниця, 21050, РНОКПП НОМЕР_1 ) 15000,00 грн. витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги.

Вказана ухвала мотивована тим, що як за суб`єктним складом, так і виходячи зі змісту спірних правовідносин спір між сторонами не є спором суб`єктів господарювання, а отже підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Крім того, дослідивши докази, надані відповідачем 1 в підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу судом встановлено, що заявлені витрати підтверджені належними та допустимими доказами. У відповідності до частини 4 статті 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Отже, суд прийшов до висновку, що в даному випадку відповідач 1 наділений процесуальним правом на компенсацію судових витрат на підставі частини 5 статті 130 ГПК України.

Не погодившись із прийнятою ухвалою, Фермерське господарство "СВІТ БІО" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити пропущений строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 08 грудня 2021 року у справі №902/998/21 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт зазначає, що з аналізу законодавства, вбачається, що приватний виконавець є особою, яка здійснює незалежну професійну діяльність - самозайнята особа і його діяльність з примусового виконання рішень у порядку, встановленому законом є господарською діяльністю пов`язаною з отриманням доходу у вигляді винагороди. На відміну від державного виконавця, приватний виконавець є самостійним суб`єктом права з ознаками підприємницької діяльності. Податковим кодексом України розмежовано поняття фізична особа-підприємець та самозайнята особа лише з метою врегулювання питання з оподаткуванням, адже фізичною особою-підприємцем може бути будь-яка фізична особа, яка має цивільну правоздатність і яка має право обрати спрощену систему оподаткування, тоді як іншим щоб набути статус самозайнятої особи, окрім цивільної правоздатності, необхідна наявність спеціального дозволу на здійснення відповідного виду професійної діяльності і такі суб`єкти можуть перебувати лише на загальній системі оподаткування (за виключенням окремих випадків). Разом з тим, діяльність одного і другого спрямована на отримання прибутку від своєї діяльності, а тому вони мають ознаки господарюючих суб`єктів. Приватний виконавець Турський О.В. та ДП "СЕТАМ" в межах зведеного виконавчого провадження №57378669, 26 грудня 2019 року провели електронні торги та реалізували ОСОБА_1 право оренди чотирьох земельних ділянок загальною площею 85,2884 га, які використовуються ФГ "СВІТ БІО" в господарській діяльності з виробництва сільськогосподарської продукції. Дії відповідачів пов`язані з проведенням електронних торгів з реалізації права оренди земельних ділянок, які перебувають в користуванні позивача, спрямовані також на отримання доходу (прибутку), тобто господарською діяльністю в розумінні підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14, пункту 178.3 статті 178 Податкового кодексу України, статті 3 Господарського кодексу України, а тому в правовідносинах що є предметом розгляду даної справи, їх слід розглядати як господарюючих суб`єктів. Оскільки позивач не був стороною зведеного виконавчого провадження, тому єдиний законний спосіб стягнути з відповідачів збитки (упущену) вигоду можливий лише пред`явленням позову в порядку передбаченим господарським процесуальним кодексом, оскільки суб`єктний склад учасників справи та характер спірних правовідносин пов`язаний з завданням збитків в господарській діяльності, і вказує на господарсько-правовий характер даного спору.

Крім того, апелянт не погоджується із присудженими до стягнення 15000 грн. судових витрат на правничу допомогу. Скаржник зазначає, що по даній справі не прийнято рішення по суті позовних вимог, тобто справа не вирішена по суті позовних вимог, а метою договору про надання професійної правничої допомоги №1 від 19 жовтня 2021 року очевидно було представництво адвокатом інтересів приватного виконавця до прийняття рішення по суті справи. Відзив на позовну заяву, клопотання про закриття провадження у справі подані відповідачем приватним виконавцем Турським О.В. до матеріалів справи, не містять заяв про стягнення з позивача судових витрат на правову допомогу. Також представником відповідача не було подано такої заяви і в судовому засіданні, а тому стягнення з ФГ "СВІТ БІО" на його користь витрат на правову допомогу в розмірі 15000,00 грн. не відповідає нормам процесуального законодавства. Разом з тим, відзив на позовну заяву та клопотання про закриття провадження подане та підписане приватним виконавцем Турським О.В., а тому не може входити до розрахунку витрат на правову допомогу. Судом не було повідомлено учасників справи про надходження від відповідача заяви про стягнення витрат на правничу допомогу.

Листом №902/998/21/8571/21 від 31 грудня 2021 року матеріали справи витребувано з Господарського суду Вінницької області.

18 січня 2022 року до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №902/998/21.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 24 січня 2022 року поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фермерського господарства "СВІТ БІО" на ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 08 грудня 2021 року у справі №902/998/21 та призначено дату судового засідання на 16 лютого 2022 року.

07 лютого 2022 року від Приватного виконавця Турського Олександра Віталійовича надійшла заява про розгляд апеляційної скарги без участі приватного виконавця. Також заявник просить залишити апеляційну скаргу представника ФГ "Світ Біо" без задоволення, а ухвалу Господарського суду Вінницької області без змін.

Безпосередньо в судовому засіданні 16 лютого 2022 року представник позивача повністю підтримав вимоги і доводи викладені в апеляційній скарзі.

Представники ДП "Сетам" та ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (частина третя статті 202 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників провадження у справі про день, час та місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за наявними у справі матеріалами, відповідності до вимог статті 269 ГПК України.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши надану судом юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити, ухвалу скасувати в частині стягнення судових витрат на правничу допомогу.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач зазначає, що Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області 06 листопада 2015 року укладено з ОСОБА_2 договори оренди землі №1-387, №1-388, №1-389, №1-390 з кадастровими номерами :04:002:0396, :04:002:0397, :04:002:0394, :04:002:0395 загальною площею 85,2884 га, для ведення фермерського господарства на території Березнянської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, терміном оренди 7 років до 05 листопада 2022 року.

31 липня 2019 року створено та зареєстровано ФГ "Світ Біо", , до якого перейшло право користування земельними ділянками на території Березнянської сільської ради Хмільницького району Вінницької області загальною площею 85,2884 га, для ведення фермерського господарства з кадастровими номерами :04:002:0396, :04:002:0397, :04:002:0394, :04:002:0395.

Приватний виконавець Турський О.В. та ДП "СЕТАМ" провівши 26 грудня 2019 року електронні торги реалізували ОСОБА_1 право оренди чотирьох вищевказаних земельних ділянок, яке належало ОСОБА_2 засновнику ФГ "СВІТ БІО".

24 січня 2020 року ОСОБА_1 на підставі листа від 15 січня 2020 року №153 приватного виконавця Турського О.В., акта про проведені електронні торги з реалізації права оренди земельних ділянок №б/н від 15 січня 2020 року виданого приватним виконавцем Турським О.В., листа №11592/17-14-19 від 27 грудня 2019 року виданого ДП "СЕТАМ", протоколу електронних торгів №456535 від 26 грудня 2019 року виданого ДП "СЕТАМ" перереєстрував права оренди чотирьох земельних ділянок.

Наказом Міністерства юстиції України від 25 вересня 2020 року №3337/5 задоволено скаргу ОСОБА_2 та скасовано рішення від 24 січня 2020 року №№50789068, 50789262, 50788660, 50788485 прийняті державним реєстратором Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області Чубатюк Оленою Романівною щодо перереєстрації права користування земельними ділянками на ОСОБА_1 та відновлено інформацію про користувача земельних ділянок ОСОБА_2

ФГ "СВІТ БІО" з 24 січня 2020 року по 25 вересня 2020 року не змогло виконувати умови договорів оренди землі та через незаконні дії відповідачів по справі фактично втратили один рік користування земельними ділянками з семи відведених, не змогли зібрати посіяний урожай озимої пшениці, не змогли посіяти ярі сільськогосподарські культури соняшник та кукурудзу та відповідно не отримали продукцію і доходи від її реалізації, чим зазнали збитків саме через неможливість виконання умов господарських договорів.

З дослідженого місцевим судом та перевіреного колегією суддів вбачається, що предметом даного позову є упущена вигода, яка завдана приватним виконавцем Турським О.В. та ДП "СЕТАМ" у зв`язку з безпідставним втручанням останніх в господарські правовідносини двох суб`єктів господарювання ТУ Держгеокадастру у Вінницькій області та ФГ "СВІТ БІО" внаслідок якого вони позбавили сторону договору ОСОБА_2 через ФГ "СВІТ БІО" виконувати умови договорів оренди землі №1-387, №1-388, №1-389, №1-390 від 06 листопада 2015 року, зокрема позбавили права Орендаря самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі та отримання продукції і доходів.

Дослідивши матеріали справи, зважаючи на характер правовідносин у цій справі, місцевий господарський суд прийшов до висновку, що даний спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, у зв`язку з чим закрив провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 231 ГПК України, з чим погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

У статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Відповідно до частини першої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

За статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу.

Відповідно до положень частини другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням, мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

Колегія суддів враховує, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також запроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, окрім суб`єктного складу сторін є: наявність між сторонами господарських правовідносин, урегульованих Цивільним та Господарським кодексами України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних правовідносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України.

У цій справі позивач Фермерське господарство "СВІТ БІО" звернулось до суду з позовом про солідарне стягнення з Приватного виконавця Турського Олександра Віталійовича та Державного підприємства "СЕТАМ" збитків (упущеної вигоди).

З матеріалів справи вбачається, що збитки виникли у зв`язку зі здійсненням відповідачем 1 неправомірних виконавчих дій, щодо реалізації на електронних торгах права оренди земельних ділянок.

Разом з тим, правовий статус приватного виконавця в Україні визначено Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" зокрема статтею 16, відповідно до положень якої приватним виконавцем може бути громадянин України, уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, встановленому законом. Приватний виконавець є суб`єктом незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, адвокатів, аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Спірні правовідносини є деліктними, тобто такими, що не засновані на договірних відносинах, оскільки збитки, які просить стягнути позивач (упущена вигода), виникли в зв`язку з професійною діяльністю відповідачів, а не з неналежного виконання укладених між ними договорів.

Отже, як за суб`єктним складом, так і виходячи зі змісту спірних правовідносин спір між сторонами не є спором суб`єктів господарювання, а отже підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Суд зазначає про відсутність імперативних норм вказаної статті 20 ГПК України щодо виключної належності вказаного спору, одним із учасників якого є фізична особа, за предметом цих правовідносин до господарської юрисдикції, як то, наприклад, юрисдикція господарських судів з розгляду справ про банкрутство (пункти 8, 9 статті 20 ГПК України) чи справ у спорах, що виникають з корпоративних відносин (пункт 3 статті 20 ГПК України) тощо.

Наведене спростовує доводи апелянта щодо того, що місцевий суд неправильно відніс справу до юрисдикції цивільних судів за суб`єктним складом сторін, оскільки не врахував характер спірних відносин та норми пункту 6 частини першої статті 20 ГПК України.

Колегія суддів також враховує, що положеннями статті 339 ГПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Однак, оскільки предметом розгляду у даній справі не є заявлені на підставі статті 339 ГПК України вимоги про оскарження дій приватного виконавця під час виконання судового рішення, спір сторін у цій справі не може бути віднесений до господарської юрисдикції.

Аналіз змісту позовних вимог, як зазначалось, свідчить про те, що спірні правовідносини в цій справі стосуються реалізації права позивача на стягнення упущеної вигоди, при цьому між позивачем та відповідачами відсутні господарські правовідносини, як і спір про право, який виник з таких правовідносин.

Законом не передбачено іншого порядку подання позовів, як і не встановлено особливостей подання позовів до приватних виконавців чи інших осіб, які здійснюють незалежну професійну діяльність.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що майновий спір у даній справі між господарюючим суб`єктом ФГ "Світ Біо" та фізичною особою (приватним виконавцем Турським А.В.) має вирішуватися в порядку цивільного судочинства, оскільки між сторонами відсутні господарські правовідносини, відсутній спір про право, який виник з таких правовідносин, відсутні імперативні норми процесуального закону про віднесення такого виду спору до юрисдикції господарських судів.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 22 жовтня 2020 року у справі №910/4286/20.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно застосував норми процесуального права в цій частині оскаржуваної ухвали.

Однак, колегія суддів не може погодитись із висновком місцевого суду про стягнення з Фермерського господарства "СВІТ БІО" на користь Приватного виконавця Турського Олександра Віталійовича 15000,00 грн. витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Зі змісту частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Статтею 130 Господарського процесуального кодексу України встановлені спеціальні правила, які стосуються окремих випадків розподілу судових витрат.

Відповідно до частин 5, 6 статті 130 Господарського процесуального кодексу України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини восьмої статті 129 цього Кодексу.

Сукупний аналіз норм процесуального кодексу, якими врегульовано питання розподілу судових витрат, статей 129 - 130 ГПК України дає підстави для висновку, що у разі закриття провадження у справі суд зобов`язаний виходити з положень частини 5 статті 130 ГПК України, оскільки вказана норма є спеціальною.

Тобто стягнення з позивача компенсації понесених відповідачем витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, можливе лише у випадку встановлення необґрунтованості дій позивача.

Колегія суддів враховує, що ГПК України не містить норм, які б встановлювали критерії визначення необґрунтованості дій позивача, однак очевидно, що під такими діями можна розуміти таку реалізацію позивачем своїх процесуальних прав, внаслідок якої виникають підстави для закриття провадження або залишення позову без розгляду. Під такими діями слід також розуміти завідомо безпідставне та/або штучне ініціювання судового провадження тощо.

При цьому відповідач у такому випадку повинен надати суду вмотивоване та підтверджене доказами клопотання про компенсацію відповідних витрат із зазначенням, у чому саме полягають відповідні необґрунтовані дії позивача.

Обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, відповідачу слід довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується тощо.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 19 квітня 2021 року у справі №924/804/20, від 18 червня 2019 року у справі №922/3787/17, від 09 липня 2019 року у справі №922/592/17, від 24 березня 2021 року у справі № 922/2157/20.

При цьому, Верховний Суд у постановах від 18 грудня 2019 року у справі №640/1029/18, від 12 травня 2020 року у справі № 464/104/16-ц також зазначив, що сам по собі факт закриття провадження у справі не підтверджує ні відсутність спору позивача з відповідачем, ні відсутність предмета спору, ні свідоме порушення позивачем правил суб`єктної юрисдикції та не свідчить про наявність безумовних підстав для компенсації судових витрат відповідачу.

З дослідженого колегією суддів вбачається, що обґрунтування жодної із наведених вище обставин заява представника приватного виконавця Турського О.В. про стягнення з позивача понесених судових витрат не містить /а.с.182, т.1/.

У заяві про стягнення з позивача понесених судових витрат заявник лише стверджує про безпідставність та необгрунтованість позову з огляду на абстрактний розрахунок даних про прибуток в розмірі 20000 гривень з кожного гектара землі, відсутність факту спричинення упущеної вигоди, відсутність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідачів та упущеною вигодою.

Вказані пояснення не можуть бути доказами необгрунтованості дій позивача, оскільки подання позову є диспозитивним правом позивача та передбачене процесуальним законодавством і не містить обмежень в його реалізації. Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим Конституцією України та є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обгрунтованості позову.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №148/312/16-ц.

В ході розгляду даної справи не встановлено недобросовісності дій позивача в розумінні статті 43 ГПК України.

Верховний Суд у постанові від 16 червня 2021 року у справі №904/9024/16 зазначив, що пред`явлення позову до суду з порушенням правил юрисдикції та, як наслідок, закриття судом провадження у справі, не можуть бути достатнім свідченням необґрунтованості дій позивача.

З огляду на викладене та враховуючи правові позиції Верховного Суду у наведених вище постановах, колегія суддів дійшла висновку, що за наявними у справі матеріалами, нею не встановлено необґрунтованих дій позивача, які б вказували про його умисну недобросовісну поведінку, як необхідну умову для компенсації особі здійснених нею витрат, пов`язаних з розглядом справи у порядку частини 5 статті 130 Господарського процесуального кодексу України.

Така правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду від 03 листопада 2021 року у справі №916/3444/19.

В даному випадку відсутні такі дії позивача, які б вказували на його умисну недобросовісну поведінку для можливості покладення на нього судом витрат, понесених відповідачем в зв`язку з розглядом справи.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов необгрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви Приватного виконавця Турського О.В. та помилково стягнув з Фермерського господарства "Світ Біо" на користь приватного виконавця Турського О.В. витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15000 грн.

Відповідно до частини 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Беручи до уваги вищенаведені обставини справи в їх сукупності, судова колегія вважає, що аргументи, викладені в апеляційній скарзі, частково знайшли свої підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали, оскаржувана ухвала прийнята судом першої інстанції без належного з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, що призвело до прийняття судом першої інстанції невірного висновку про задоволення заяви про відшкодування відповідачу за рахунок позивача витрат на професійну правничу допомогу адвоката, з огляду на що ухвала у цій частині підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу у повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, Північно-західний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга Фермерського господарства "Світ Біо" на ухвалу Господарського суду Вінницької області 08 грудня 2021 року у справі №902/998/21 підлягає частковому задоволенню, оскаржувана ухвала потребує часткового скасування з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні заяви приватного виконавця Турського О.В. про стягнення з позивача понесених судових витрат.

Керуючись ст. ст. 269, 273, 275, 276, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства "СВІТ БІО" на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 08 грудня 2021 року у справі №902/998/21 задовольнити частково.

Ухвалу Господарського суду Вінницької області від 08 грудня 2021 року у справі №902/998/21 скасувати в частині стягнення з Фермерського господарства "СВІТ БІО" на користь Приватного виконавця Турського Олександра Віталійовича 15000 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу. В цій частині прийняти нове рішення, яким в задоволенні заяви Приватного виконавця Турського О.В. про стягнення з позивача понесених судових витрат у розмірі 15000 грн. відмовити.

В решті ухвалу Господарського суду Вінницької області від 08 грудня 2021 року у справі №902/998/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №902/998/21 повернути до Господарського суду Вінницької області.

Повний текст постанови складений "22" лютого 2022 р.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Грязнов В.В.

Суддя Маціщук А.В.