ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"21" лютого 2022 р. м. Київ Справа № 911/3158/20

Суддя Конюх О.В., при секретарі судового засідання Онофрійчук А.В., розглянувши заяву комунального підприємства «Тетіївтепломережа» Тетіївської міської ради, м. Тетіїв Київської області, б/д та б/н про визнання судового наказу таким, що частково не підлягає виконанню у справі №911/3158/20

за позовом акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія

«Нафтогаз України», м. Київ,

до відповідача комунального підприємства «Тетіївтепломережа» Тетіївської міської ради, м. Тетіїв Київської області,

про стягнення 58 103,44 грн.,

за участю представників:

від позивача (стягувач): не з`явився;

від відповідача (боржник): Мамаєв Д.Ю., адвокат, ордер від 21.12.2021 АА № 0016468;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Київської області від 24.12.2020 у справі №911/3158/20 позов акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ задоволено частково. Стягнуто з комунального підприємства «Тетіївтепломережа» Тетіївської міської ради, м. Тетіїв Київської області на користь НАК «Нафтогаз України» 13 227,63 грн. пені, 5 274,06 грн. 3% річних, 8 737,28 грн. інфляційних втрат, 2 102,00 грн. судового збору.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2021 у справі №911/3158/20 рішення господарського суду Київської області від 24.12.2020 залишено без змін.

На виконання рішення від 24.12.2020 у справі №911/3158/20 господарським судом Київської області 27.04.2021 видано відповідний наказ.

Ухвалою господарського суду Київської області від 28.12.2021 у справі №911/3158/20 (суддя Кошик А.Ю.) заяву б/н та б/д КП «Тетіївтепломережа» Тетіївської міської ради про визнання наказу таким, що частково не підлягає виконанню у справі №911/3158/20 повернуто заявнику без розгляду.

31.01.2021 від представника боржника - КП «Тетіївтепломережа» Тетіївської міської ради до господарського суду Київської області надійшла заява б/д та б/н про визнання судового наказу таким, що частково не підлягає виконанню, в якій представник боржника просить суд в порядку ч. 2 ст. 328 ГПК України:

- прийняти заяву в провадження суду;

- визнати судовий наказ господарського суду Київської області по справі від 24.12.2020 у справі №911/3158/20 про стягнення з КП «Тетіївтепломережа» Тетіївської міської ради на користь НАК «Нафтогаз України» 13 227,63 грн. пені, 5 274,06 грн. 3% річних, 8 737,28 грн. інфляційних втрат з 29.08.2021 таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування поданої заяви боржник зазначив, що 29.08.2021 набули чинності зміни до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 03.11.2016, згідно яких визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Частиною 1 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» (в редакції від 14.07.2021), яка окремо регулює списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на реструктуризовану заборгованість за спожитий природний газ, а також послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію станом на 1 червня 2021 року неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються. Нараховані на заборгованість за спожитий природний газ, послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію, отриману для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг, утворену станом на 1 червня 2021 року, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не можуть бути предметом подальшого продажу та врегульовуються у такий спосіб: підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом, якщо погашення основної частини боргу здійснено до 1 червня 2021 року або до моменту укладення договорів про реструктуризацію відповідно до статті 5 цього Закону, у тому числі - шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону; підлягають списанню, за умови повного виконання теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями умов укладеного договору про реструктуризацію заборгованості.

На момент набрання чинності змінами до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», сума основного боргу за наказом у даній справі №911/3158/20 заявником була сплачена в повному обсязі, що встановлено у рішенні суду.

Боржник зазначав, що за змістом ст. 328 Господарського процесуального кодексу України визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, пов`язується з певними обставинами, які мали місце на момент його видачі (пред`явлення до виконання): помилковою видачею, зокрема, коли судове рішення не підлягало негайному виконанню і не набрало законної сили або пред`явлено до виконання після скасування судового рішення, на підставі якого було видано наказ; повним (частковим) погашенням боргу, щодо якого видано наказ, в добровільному порядку боржником чи за нього іншою особою або з інших причин, а саме: списання боргу внаслідок прийняття відповідного нормативного акта, яким у даному випадку є Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючим організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», який скасовує заборгованість заявника з штрафних та фінансових санкцій, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ у 2017-2018 роках.

З огляду на зазначене, КП «Тетіївтепломережа» просить суд визнати судовий наказ господарського суду Київської області по справі від 24.12.2020 у справі №911/3158/20 про стягнення з КП «Тетіївтепломережа» Тетіївської міської ради на користь НАК «Нафтогаз України» 13 227,63 грн. пені, 5 274,06 грн. 3% річних, 8 737,28 грн. інфляційних втрат з 29.08.2021 таким, що не підлягає виконанню.

Згідно з приписами ч.ч. 1, 3 ст. 328 ГПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд розглядає заяву у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви.

Ухвалою господарського суду Київської області від 31.01.2022 розгляд заяви КП «Тетіївтепломережа» Тетіївської міської ради б/д та б/н про визнання судового наказу таким, що частково не підлягає виконанню у справі №911/3158/20 призначено на 14.02.2022. Запропоновано стягувачу НАК «Нафтогаз України» подати письмові пояснення щодо вказаної заяви.

07.02.2022 від представника позивача (стягувача) - НАК «Нафтогаз України» до суду надійшли заперечення від 30.12.2021 №39/10-1100-21 на заяву боржника про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, в яких останній просить суд відмовити у задоволенні заяви КП «Тетіївтепломережа» про визнання судового наказу таким, що частково не підлягає виконанню у справі №911/3158/20.

Позивач (стягувач) зазначає, що Законом України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» від 14.07.2021 № 1639-ІХ (далі - Закон №1639), який набрав чинності 29.08.2021, внесено низку суттєвих змін до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» від 03.11.2016 № 1730-VІІІ (далі - Закон №1730).

Стягувач вказує, що учасниками процедури врегулювання заборгованості, згідно із Законом №1639 є підприємства та організації, зокрема: постачальники природного газу, оператори газорозподільних систем, особа, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31.12.2019 включно, особа, що здійснює функції оператора газотранспортної системи з 01.01.2020, НАК «Нафтогаз України», розпорядники коштів державного бюджету, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Дія Закону №1639 поширюється на відносини із врегулювання заборгованості за придбаний у НАК «Нафтогаз України» природний газ, послуги з його розподілу і транспортування. Розділом II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1639 внесено ряд змін до Закону №1730, і саме відповідно до норм Закону №1730 (в редакції Закону №1639) буде здійснюватися процедура врегулювання заборгованості підприємств теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ та послуги з його розподілу і транспортування, за теплову енергію, а також підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію.

Разом з тим, позивач (стягувач) зазначив, що у новій редакції Закону №1730 законодавцем акцентовано увагу та передбачено, що учасником процедури врегулювання заборгованості в межах вказаного Закону може бути лише підприємство, яке включено до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості. Крім того, оновлено та визначено чіткий перелік документів, які додаються до заяви про включення до Реєстру чи уточнення наявних у ньому даних. Відповідальність за повноту та достовірність даних, наведених у поданих документах, несуть учасники процедури врегулювання заборгованості, які подають відповідні документи. Отже, з урахуванням зазначеного, було змінено порядок участі у процедурі врегулювання заборгованості, а саме - на даний час передбачено обов`язкове включення підприємств-учасників у процедурі врегулювання заборгованості до Реєстру, причому включення до Реєстру здійснюється за кожним кредитором окремо. Крім того, лише центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства - Міністерство розвитку громад та територій України, має повноваження приймати рішення про включення підприємства до Реєстру, і, відповідно, вирішує питання про можливість врегулювання заборгованості відповідно до положень Закону № 1730.

З огляду на зазначене, списання заборгованості заяви КП «Тетіївтепломережа» можливе у разі включення боржника до Реєстру у порядку, передбаченому Законом України від 03.11.2016 № 1730-VІІІ в редакції Закону України від 14.07.2021 № 1639-ІХ, тобто за кожним кредитором окремо, відтак у даному випадку за кредитором НАК «Нафтогаз України», який є стягувачем у даній справі.

Разом з тим, з даних Реєстру, розміщеного на офіційному сайті Мінрегіону, не вбачається, що боржник включений до нього щодо врегулювання заборгованості саме перед НАК «Нафтогаз України».

Також НАК «Нафтогаз України» листом від 15.09.2021 №23/5-1121-21 повідомляла контрагента про те, що компанією буде вжито вичерпних заходів щодо виконання Закону №1730, зокрема, в частині списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ, та реструктуризації існуючої заборгованості контрагентів, що будуть внесені до Реєстру згідно вимог вказаного Закону (в редакції Закону №1639). Таким чином, стягувач вважає, що норми матеріального права, на які посилається боржник, як підстави для визнання наказу таким, що не підлягає виконанню у даній справі, застосувати неможливо, оскільки Закон №1730 обмежує можливість його використовувати для списання (на підставі ч. 1 ст. 7 Закону №1730) заборгованості до включення боржника до Реєстру за кредитором НАК «Нафтогаз України».

Враховуючи, що нараховані неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних підлягають списанню з відображенням сторонами - стягувачем та боржником у бухгалтерському обліку і фінансовій звітності сум пені, інфляційних втрат і річних, нарахованих на заборгованість за природний газ, та в разі належного включення боржника до Реєстру, НАК «Нафтогаз України» вважає безпідставним посилання боржника на те, що в силу положень ч. 1 ст. 7 Закону №1730, наказ господарського суду у справі №911/3158/20 може бути визнаний таким, що частково не підлягає виконанню.

Крім того, стягувач зазначив, що на сьогодні штрафні санкції у справі №911/3158/20 обліковуються в НАК «Нафтогаз України» і, відповідно, не списані, при цьому пунктом 6 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1639 доручено Кабінету Міністрів України, серед іншого, у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом, а також забезпечити приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом. У зв`язку із зазначеним, очікується внесення відповідних змін до підзаконних нормативно-правових актів, зокрема, до Порядку ведення Реєстру та користування зазначеним реєстром, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 №93, та Типового договору про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2017 №222.

В судовому засіданні 14.02.2022 у порядку ст. 216 ГПК України оголошено перерву до 21.02.2022, про що присутній представник заявника (боржника) був повідомлений особисто під розпис, а відсутній позивач шляхом направлення ухвали про повідомлення у порядку статей 120-121 ГПК України.

21.02.2022 від представника боржника - КП «Тетіївтепломережа» до суду надійшло клопотання про долучення судової практики, в якому представник боржника просить долучити до матеріалів справи роздруківки постанов апеляційних судів.

У судове засідання 21.02.2022 з`явився представник заявника (боржника). Представник позивача (стягувача) у судове засідання не з`явився. Згідно з частинами 1, 3 статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Розглянувши заяву КП «Тетіївтепломережа» б/д та б/н про визнання судового наказу таким, що частково не підлягає виконанню у справі №911/3158/20, дослідивши матеріали справи, наявні в ній докази, суд встановив таке.

Як зазначалось вище, рішенням господарського суду Київської області від 24.12.2020 у справі №911/3158/20 позов НАК «Нафтогаз України» задоволено частково. Стягнуто з КП «Тетіївтепломережа» Тетіївської міської ради на користь НАК «Нафтогаз України» 13 227,63 грн. пені, 5 274,06 грн. 3% річних, 8 737,28 грн. інфляційних втрат, 2 102,00 грн. судового збору.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2021 у справі №911/3158/20 рішення господарського суду Київської області від 24.12.2020 залишено без змін.

На виконання рішення від 24.12.2020 у справі №911/3158/20 господарським судом Київської області 27.04.2021 видано відповідний наказ.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

У пункті 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.06.2009 №16-рп/2009 (справа щодо конституційності окремих положень Кримінально-процесуального кодексу України) Конституційний Суд України зазначив, що відповідно до положень Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання; обов`язковість рішень суду є однією із основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя; виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.

Крім того, у Рішенні від 26.06.2013 №5-рп/2013 (справа щодо офіційного тлумачення положень п. 2 ч. 2 ст. 17, п. 8 ч. 1 ст. 26, ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження») Конституційний Суд України зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист (абзац 5 п.п. 2.1 п. 2 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013 №5-рп/2013); набрання судовим рішенням законної сили є юридичною подією, з настанням якої виникають, змінюються чи припиняються певні правовідносини, а таке рішення набуває нових властивостей; основною з цих властивостей є обов`язковість - сутнісна ознака судового рішення як акта правосуддя (підпункт 2.4 мотивувальної частини Рішення від 23.11.2018 №10-р/2018); невід`ємною складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 р. №11-рп/2012).

Конституційний Суд України у Рішенні від 26.06.2013 взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі «Шмалько проти України» (заява №60750/00) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Отже, як випливає з наведеного, держава повинна повною мірою забезпечити реалізацію гарантованого статтею 55 Конституції України права кожного на судовий захист.

Враховуючи імперативні приписи статті 129-1 Конституції України, статей 18, 326 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язковості виконання судового рішення, що набрало законної сили, положення статті 328 Господарського процесуального кодексу України визначає можливість визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню, лише за наявності для цього безумовних і безспірних підстав, тобто є процедурною нормою, що врегульовує правовідносини між боржником і стягувачем на стадії виконання рішення.

Відтак, дослідженню в даному випадку підлягають обставини наявності визначених процесуальним законодавством підстав для визнання виконавчого документу повністю чи частково таким, що не підлягає виконанню.

03.11.2016 було прийнято Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії» №1730-VІІІ, який набрав чинності 30.11.2016. Цим Законом визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

29.08.2021 набрав чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» №1639-ІХ від 14.07.2021, яким внесено зміни до Закону №1730-VІІІ.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення», в редакції Закону №1639-ІХ, дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ та послуги з його розподілу і транспортування, за теплову енергію, а також підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення», в редакції Закону №1639-ІХ, для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Частиною 1 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення», в редакції Закону №1639-ІХ, передбачено, що на реструктуризовану заборгованість за спожитий природний газ, а також послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію станом на 01 червня 2021 року неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються.

Нараховані на заборгованість за спожитий природний газ, послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію, отриману для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг, утворену станом на 01 червня 2021 року, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не можуть бути предметом подальшого продажу та врегульовуються у такий спосіб: підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом, якщо погашення основної частини боргу здійснено до 01 червня 2021 року або до моменту укладення договорів про реструктуризацію відповідно до статті 5 цього Закону, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону; підлягають списанню, за умови повного виконання теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями умов укладеного договору про реструктуризацію заборгованості.

Таким чином, вказаною статтею запроваджено чіткий механізм звільнення боржників від відповідальності за несвоєчасну сплату заборгованості за спожитий природний газ у вигляді списання нарахованих неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних та встановлено заборону на нарахування боржникам (споживачам) неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на суми основної заборгованості за договорами поставки природного газу за умов її погашення боржниками до 01.06.2021.

Разом із тим, законодавцем в новій редакції Закону №1730 (із змінами, внесеними Законом №1639) передбачено, що учасниками процедури врегулювання заборгованості є підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу, оператор газотранспортної системи та особа, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно, оператори газорозподільних систем, електропостачальники або оператори системи розподілу (як правонаступники в частині прав та обов`язків за договорами на постачання електричної енергії та про користування електричною енергією), оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Частиною 2 статті 3 Закону №1730 (в редакції Закону №1639) визначено, що для включення до реєстру підприємства централізованого водопостачання і водовідведення, теплопостачальні і теплогенеруючі організації подають центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, заяву до якої додаються: копії установчих документів; копії ліцензій (за наявності) або рішень про видачу ліцензій, прийнятих органами ліцензування, на провадження видів господарської діяльності, що діяли на момент виникнення заборгованості, або виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань із записом про рішення органу ліцензування щодо видачі ліцензії суб`єкту господарювання (для підприємств та організацій, діяльність яких підлягає ліцензуванню згідно із законодавством); довідки, складені підприємством (організацією) у довільній формі, про обсяги та структуру дебіторської заборгованості (із зазначенням категорії споживачів) станом на 01 червня 2021 року та кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до вимог цього Закону (у тому числі за договорами купівлі-продажу природного газу для власних потреб, що був використаний виключно для виробництва теплової та електричної енергії), із зазначенням кредиторів, величини заборгованості, розміру неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, що підлягає врегулюванню, станом на 01 червня 2021 року, а також обсягів заборгованості, реструктуризованої станом на 01 червня 2021 року в порядку та на умовах, визначених цим Законом; копія акта звіряння взаєморозрахунків станом на 01 червня 2021 року із зазначенням договорів, заборгованість за якими реструктуризована станом на 01 червня 2021 року в порядку та на умовах, визначених цим Законом; розрахунки обсягів заборгованості з різниці в тарифах та копії протоколів територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах або довідки про відсутність такої заборгованості, підписані керівником. Рішення про включення або про відмову у включенні до реєстру приймається керівником центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, або уповноваженою ним посадовою особою протягом 10 робочих днів з дня надходження заяви та розміщується на офіційному веб-сайті цього органу. Включення до реєстру здійснюється безоплатно та за кожним кредитором окремо. Підставою для відмови у включенні до реєстру є: неподання документів, передбачених цією частиною; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; виявлення недостовірних відомостей у поданих документах.

Тобто, законом в новій редакції визначено чіткий перелік документів, які додаються до заяви про включення до Реєстру чи уточнення наявних у ньому даних, за кожним кредитором окремо.

Відповідно до пунктів 4, 5 затвердженого постановою КМ України від 21.02.2017 № 93 Порядку ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, та користування зазначеним реєстром, формування та ведення реєстру здійснюється Мінрегіоном шляхом:

збирання та оброблення інформації про підприємства;

внесення даних до реєстру та змін до них, а також виключення таких даних з реєстру.

Рішення про включення підприємства до реєстру або про відмову в його включенні приймається керівником Мінрегіону або уповноваженою ним посадовою особою протягом 10 робочих днів з дня надходження заяви про включення підприємства до реєстру та розміщується на офіційному веб-сайті Мінрегіону.

Доказів того, що боржник подав до Мінрегіону документи у порядку, встановленому статтею 3 Закону 1730 у редакції від 29.08.2021 щодо заборгованості за кожним кредитором окремо за станом на 1 червня 2021, доказів того, що Мінрегіону прийнято рішення про внесення змін до Реєстру щодо підприємства-боржника у відповідності до редакції Закону 1730 від 29.08.2021 до Реєстру за кожним кредитором окремо до матеріалів справи боржником не подано.

Суд відхиляє посилання заявника на правову позицію Верховного Суду у постанові від 19.01.2022 у справі №924/298/21, оскільки вказана постанова, всупереч твердженням заявника, не містить позиції щодо можливості визнання судом наказу таким, що не підлягає виконанню на підставі ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення», в редакції Закону №1639-ІХ без виконання умови щодо включення боржника до Реєстру (або внесення змін до Реєстру щодо боржника) за кожним кредитором окремо у відповідності до нової редакції частин 2, 3, 4 ст.3 Закону №1730.

Згідно з ч. 2 ст. 328 Господарського процесуального кодексу України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що перелік підстав для визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, не є вичерпним.

При цьому, підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: 1) матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання); 2) процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого документа, зокрема, видача виконавчого документа за рішенням, яке не набрало законної сили; якщо виконавчий документ виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого документа; помилкової видачі виконавчого документа, якщо вже після його видачі у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого документа двічі з одного й того ж питання; пред`явлення виконавчого документа до виконання вже після закінчення строку на його пред`явлення до виконання.

Наказ від 27.04.2021 у даній справі №911/3158/20 не був виданий судом помилково (рішення суду у даній справі набрало законної сили, рішення суду підлягає примусовому виконанню, рішення суду в частині стягнення пені, інфляційних втрат та процентів річних не скасовано). Наказ був виданий за наявності відповідної правової підстави та не створює для боржника обов`язків, які не передбачені рішенням суду.

Посилання заявника на статтю 7 Закону України №1730 як на підставу вважати зобов`язання за наказом господарського суду Київської області від 27.04.2021 у даній справі припиненими у частині стягнення пені, процентів річних та інфляційних втрат є передчасними, оскільки в силу внесених змін до Закону сфера його дії не розповсюджується на спірні відносини до моменту подання боржником встановленого Законом переліку документів та включення боржника до Реєстру (або внесення змін до Реєстру стосовно боржника) за правилами частин 2, 3, 4 ст.3 Закону №1730 в редакції Закону №1639-ІХ за кожним кредитором окремо.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Савіцький проти України», №38773/05 від 26.07.2012, зазначено, що право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Дослідивши наявні у справі документи, суд констатує, що заявником належними і допустимими доказами не доведено наявності підстав для визнання наказу у даній справі таким, що частково не підлягає виконанню.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що за заявленими боржником підставами заяву КП «Тетіївтепломережа» б/д та б/н про визнання судового наказу таким, що частково не підлягає виконанню у справі №911/3158/20, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 46, 234, 328 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви комунального підприємства «Тетіївтепломережа» Тетіївської міської ради б/д та б/н про визнання судового наказу таким, що частково не підлягає виконанню у справі №911/3158/20 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення в порядку ч. 1 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України та відповідно до пункту 23 частини 1 ст. 255 ГПК України може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення протягом строків, встановлених статтею 256 ГПК України.

Повний текст ухвали підписано 22.02.2022.

Суддя О.В. Конюх