РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.02.2022Справа № 910/18938/21
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Поінт»

до фізичної особи-підприємця Юнгер Ірини Миколаївни

про стягнення 71 468, 92 грн,

Суддя Карабань Я.А.

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Поінт» (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом фізичної особи-підприємця Юнгер Ірини Миколаївни (надалі - відповідач) про стягнення суми грошових коштів у розмірі 71 468, 92 грн, з яких: 51 088, 27 грн основний борг, 7 358, 11 грн пеня, 3 899, 70 грн 3 % річних та 9 122, 84 грн інфляційні втрати.

Позовні вимоги, з посиланням на ст. 258, 509, 525, 526, 530, 629 Цивільного кодексу України та на ст. 173, 174, 193, 216 Господарського кодексу України, обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем свого грошового зобов`язання за договором суборенди № 293 від 02.09.2019 щодо повної та своєчасної сплати орендних платежів та вартості комунальних послуг.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.11.2021 дану позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали.

02.12.2021 від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.12.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в справі № 910/18938/21, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

10.01.2022 від позивача на виконання вимог ухвали суду надійшли документи для долучення до матеріалів справи та повідомлення в якому зазначено, що відповідачем частково погашено заборгованість у сумі 25 000, 00 грн, а тому станом на 28.12.2021 основний борг відповідача перед позивачем складає 26 088, 27 грн.

Відповідач у строк, встановлений ч. 1 ст. 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзиву на позов, тобто не скористався наданими йому процесуальними правами, передбаченим ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження в справі була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 04211, місто Київ, вулиця Архипенка Олександра, будинок 4Б, квартира 15.

Однак, конверт з ухвалою про відкриття провадження в справі від 17.12.2021 був повернутий до суду відділенням поштового зв`язку з відміткою "за закінченням терміну зберігання".

Відповідно до п. 99 постанови КМУ від 5 березня 2009 року N 270 «Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку» рекомендовані поштові відправлення (крім рекомендованих листів з позначкою "Судова повістка"), рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним.

У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу.

Відповідно до розділу «Строк зберігання поштових відправлень, поштових переказів» постанови Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року N 270 «Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку», у разі невручення рекомендованого листа з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причини невручення.

Із залученого до матеріалів справи листа, в якому відповідачу направлялась копія ухвали, вбачається, що даний лист, направлений за офіційною адресою місцезнаходження відповідача згідно ЄДР, був повернутий суду поштою.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що неотримання листа з ухвалою суду відповідачем та повернення його до суду є наслідками діяння (бездіяльності) самого відповідача щодо його належного отримання, тобто його власною волею, оскільки самим відповідачем надаються до ЄДР відомості, щодо офіційної адреси його місцезнаходження.

Тому, відповідач вважається повідомленим про розгляд справи належним чином, оскільки судом було виконано всі покладені на нього обов`язки, а відповідач, натомість проявив процесуальну бездіяльність.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами ч. 1 ст. 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений в праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами у справі №910/18938/21 в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Враховуючи викладене вище, беручи до уваги відсутність будь-яких клопотань сторін, у яких останні заперечували проти розгляду даної справи по суті, а також зважаючи на наявність в матеріалах справи всіх документів та доказів, необхідних для повного, всебічного та об`єктивного її розгляду і вирішення цього спору, суд дійшов висновку про можливість вирішення по суті наведеної справи, призначеної до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання), за наявними в ній матеріалами.

У зв`язку з перебуванням судді Карабань Я.А. у період з 17.01.2022 по 11.02.2022 на лікарняному, суд здійснює розгляд справи, відповідно до статті 252 Господарського процесуального кодексу України, в перший робочий день після виходу з лікарняного - 14.02.2022.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

02.09.2019 між ТОВ «Територіальне міжгосподарче об`єднання «Ліко-Холдінг» (надалі - орендодавець) та позивачем (надалі - орендар) укладено договір оренди № 54 (надалі - договір оренди), відповідно до п. 1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове платне користування (оренду) нежилі приміщення, які входять до складу 3-го мікрорайону в межах вулиць Академіка Вільямса, Ломоносова, Композитора Метуса в Голосіївському районі м. Києва (надалі - об`єкти оренди).

Відповідно до п. 1.2. договору оренди перелік об`єктів оренди зазначається в додатку № 1 до цього договору.

Згідно п. 6.2.7. договору оренди орендар має право передавати об`єкти оренди в цілому та/або окремі елементи в суборенду без попереднього погодження з орендодавцем.

Строк дії договору оренди складає 35 місяців починаючи з дати його підписання уповноваженими представниками сторін, підписи яких засвідчуються печатками (п. 3.1. договору).

У додатку № 1 до договору оренди від 02.09.2019, серед переліку об`єктів оренди зазначено нежиле приміщення № 1136, що знаходиться за адресою: Київ, вул. М. Ломоносова, 46/1, загальною площею 117, 00 кв. м.

02.09.2019 між позивачем (орендар) та відповідачем (суборендар) укладено договір суборенди № 293 (надалі - договір суборенди), відповідно до п. 1.1. якого орендар передає суборендарю, а суборендар приймає в строкове платне користування нежиле приміщення № 1136, що знаходиться за адресою: Київ, вул. М. Ломоносова, 46/1, загальною площею 117, 00 кв. м (надалі - приміщення).

Відповідно до п. 2.2. договору суборенди передача приміщення здійснюється за актом приймання-передачі.

У пункті 4.1.1. договору суборенди сторони погодили, що з моменту підписання акту приймання-передачі приміщення по 29.02.2020 орендна плата за 1 календарний місяць становить 15 816, 06 грн.

Пунктом 4.1.2. договору суборенди встановлено, що з моменту підписання договору вноситься орендна плата за останній місяць оренди в розмірі 15 816, 06 грн.

Згідно п. 4.3. договору суборенди орендна плата сплачується суборендарем не пізніше 10 числа поточного місяця на розрахунковий рахунок орендаря, незалежно від того чи отримав суборендар рахунок-фактуру.

Відповідно до п. 4.4. договору суборенди орендна плата сплачується за весь час суборенди приміщення, а саме від дня фактичного отримання приміщення за актом приймання-передачі приміщення в оренду до дня його фактичного повернення актом повернення приміщення. Якщо акт повернення приміщення не підписано своєчасно суборендарем, то він продовжує сплачувати орендну плату та інші платежі.

В розмір орендної плати не включені комунальні послуги, які необхідні для забезпечення діяльності суборендаря, а саме: відшкодування активної електроенергії, відшкодування з компенсації перетікання реактивної електричної енергії, відшкодування з водопостачання та приймання стічних вод, відшкодування теплопостачання, відшкодування з постачання гарячої води, відшкодування за вивіз твердих побутових відходів, відшкодування за додаткові послуги, а саме: повірка засобів обліку холодного водопостачання, тепла та електроенергії, зняття показників з засобів обліку, обробка та передача даних постачальникам комунальних послуг. Комунальні послуги, відшкодовуються суборендарем окремо на підставі виставлених орендарем рахунків, показників лічильників та рахунків, виставлених постачальником послуг (п. 4.5. договору суборенди).

У пункті 4.7. договору суборенди сторони погодили, що факт надання послуг з суборенди щомісячно підтверджується актом приймання-передачі наданих послуг, підписаним сторонами. Суборендар, що користується приміщенням, не вправі відмовитися від підписання акту прийому-передачі наданих послуг. Надані орендарем акти прийому передачі наданих послуг вважаються підписаними протягом п`яти робочих днів з дня надсилання.

Суборендар зобов`язується здійснювати орендні платежі та відшкодовувати вартість комунальних послуг (п. 6.1.1. договору суборенди).

Згідно п. 7.1. договору суборенди в день закінчення строку суборенди суборендар зобов`язаний передати орендарю приміщення за актом приймання-передачі приміщення.

У разі невиконання вказаного в п. 7.1. цього договору, суборендар сплачує подвійну вартість орендної плати та інших платежів передбачених договором відповідно дням, які пройдуть до передачі приміщення за актом повернення приміщення (п. 7.2. договору суборенди).

Відповідно до п. 8.2. договору суборенди орендар має право вимагати від суборендаря за прострочення внесення орендних платежів сплати, крім простроченої орендної плати, також пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми такої заборгованості за кожен день прострочення.

Строк дії договору суборенди починає свій перебіг з дати його підписання та діє до 31.08.2022 (п. 3.1. договору суборенди).

02.09.2019 орендарем та суборендарем підписано акт приймання-передачі об`єкту оренди, відповідно до якого орендар передав, а суборендар прийняв нежиле приміщення № 1136, що знаходиться за адресою: Київ, вул. М.Ломоносова, 46/1, загальною площею 117, 00 кв. м.

01.03.2020 сторонами укладено додатковий договір № 1 до договору суборенди, яким п. 4.1. договору суборенди викладено в новій редакції, так орендна плата за 1 календарний місяць становить:

4.1.1. з 01.03.2020 по 30.03.2020 - 8 698, 95 грн;

4.1.2. з 01.04.2020 по 31.05.2020 - 1 581, 84 грн;

4.1.3. з 01.06.2020 по 31.08.2020 - 15 816, 06 грн.

У подальшому додатковими угодами №2 від 31.08.2020, №3 від 01.10.2020 та № 4 від 02.12.2020 встановлювалось, що орендна плата за 1 календарний місяць за загальний період з 01.09.2020 по 31.12.2020 становить 15 816, 06 грн.

Так, у період з 01.09.2019 по 31.12.2020 відповідно до актів надання послуг: № 1125 від 30.09.2019, № 1260 від 31.10.2019, № 1413 від 30.11.2019, № 1569 від 31.12.2019, № 130 від 31.08.2020, № 266 від 29.02.2020, № 413 від 31.03.2020, № 538 від 30.04.2020, № 657 від 31.05.2020, № 783 від 30.06.2020, № 905 від 31.07.2020, № 1035 від 31.08.2020, № 1151 від 30.09.2020, № 1267 від 31.10.2020, № 1387 від 30.11.2020 та № 1395 від 31.12.2020, позивачем була нарахована відповідачу орендна плата за користування приміщенням та за спожиті комунальні послуги на загальну суму 241 880, 27 грн.

Як зазначає позивач, відповідач здійснив часткову оплату в розмірі 215 792, 00 грн за отримані послуги, а саме до відкриття провадження в справі: 02.12.2019 у сумі 25 000, 00 грн, 07.12.2019 у сумі 13 597, 19 грн, 05.03.2020 у сумі 6 000, 00 грн, 11.03.2020 у сумі 8 000, 00 грн, 30.06.2020 у сумі 4 000, 00 грн, 29.07.2020 у сумі 9 000, 00 грн, 11.09.2020 у сумі 10 000, 00 грн, 14.09.2020 у сумі 18 000, 00 грн, 18.09.2020 у сумі 8 500, 00 грн, 07.10.2020 у сумі 7 000, 00 грн, 21.10.2020 у сумі 8 000,00 грн, 26.10.2020 у сумі 21 531, 30 грн, 23.11.2020 у сумі 30 000, 00 грн, 18.12.2020 у сумі 22 163, 51 грн, що в загальній сумі складає 190 792, 00 грн та після відкриття провадження в справі 09.12.2021 у сумі 25 000, 00 грн, що підтверджується наданими позивачем довідками з банку про рух коштів.

26.10.2020 між позивачем та відповідачем укладено договір про реструктуризацію заборгованості № 3/20 за платне користування нежилим приміщенням № 1136, що знаходиться за адресою: Київ, вул. М. Ломоносова, 46/1, що утворилась станом на 26.10.2020 у сумі 50 239, 71 грн, яку останній зобов`язувався оплачувати щомісяця по 4 186, 64 грн у період з листопада 2020 року по жовтень 2021 року. Сума реструктуризованих щомісячних платежів не включає поточного нарахування за платне користування об`єктом оренди.

Спір у даній справі виник у зв`язку з неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем свого грошового зобов`язання за договором суборенди, в частині повної та своєчасної суборендної плати та сплати комунальних платежів, у зв`язку з чим позивач, звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 51 088, 27 грн основного боргу, 7 358, 11 грн пені, 3 899, 70 грн 3 % річних та 9 122, 84 грн інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частина 1 статті 759 ЦК України передбачає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 283 ГК України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1. ч. 5 ст. 762 ГК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Пунктами 1, 4 ст. 285 ГК України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

За змістом вищенаведених норм, в силу укладення договору оренди має місце передача однією особою (наймодавцем) майна у тимчасове користування іншій особі (наймачу) за плату на певний строк, що визначений сторонами такого договору.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем надано, а відповідачем отримано за період з 01.09.2019 по 31.12.2020 послуги з оренди приміщення та комунальні послуги на загальну суму 241 880, 27 грн.

Пунктом 4.3. договору суборенди сторони погодили, що орендна плата сплачується суборендарем не пізніше 10 числа поточного місяця на розрахунковий рахунок орендаря.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем свого грошового зобов`язання перед позивачем за договором суборенди № 293 від 02.09.2019, сторонами укладено договір № 3/20 від 26.10.2020 про реструктуризацію заборгованості в розмірі 50 239, 71 грн, яку відповідач зобов`язувався оплачувати щомісячно у період з листопада 2020 року по жовтень 2021 року по 4 186, 64 грн відповідно.

Як установлено судом та підтверджується матеріалами справи відповідачем було здійснено платежі за договором суборенди на загальну суму 215 792, 00 грн. Доказів оплати наданих послуг, в іншій частині, матеріали справи не містять та відповідачем, в порядку передбаченому ГПК України, таких доказів суду не надано

Так, після відкриття провадження в справі, відповідачем частково сплачено суму заборгованості в розмірі 25 000, 00 грн, що підтверджується випискою банку про рух коштів між позивачем та відповідачем за період з 08.12.2021 по 09.12.2021.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження в справі на підставі зазначеної норми Господарського процесуального кодексу можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Відсутність предмета спору означає відсутність спірного матеріального правовідношення між сторонами.

Враховуючи те, що сума заборгованості в розмірі 25 000, 00 грн сплачена відповідачем після відкриття провадження в справі, суд закриває провадження в справі №910/18938/21 у частині позовних вимог про стягнення основного боргу в розмірі 25 000, 00 грн, у зв`язку з відсутністю предмету спору в цій частині.

Закон не містить переліку дій, що свідчать про визнання особою свого боргу або іншого обов`язку, але їх узагальнюючою рисою є те, що такі дії мають бути спрямовані на виникнення цивільних прав і обов`язків. В цьому сенсі діями, спрямованими на визнання боргу, є дії боржника безпосередньо стосовно кредитора, які свідчать про наявність боргу, зокрема повідомлення боржника на адресу кредитора, яким боржник підтверджує наявність у нього заборгованості перед кредитором, відповідь на претензію, підписання боржником акта звірки розрахунків або іншого документа, в якому визначена його заборгованість.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, також можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звіряння взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 09 листопада 2018 року в справі № 911/3685/17 та від 11.01.2022 у справі № 924/1263/19.

Суд розцінює часткові оплати відповідача, як визнання ним основного боргу.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що заборгованість відповідача перед позивачем за орендними платежами та спожитими комунальними послугами становить 26 088, 27 грн (241 880, 27 грн - 215 792, 00 грн), отже позовні вимоги в частині стягнення суми основної заборгованості за договором суборенди підлягають задоволенню в сумі 26 088, 27 грн.

Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача за загальний період з 02.09.2019 по 17.11.2021 3% річних у сумі 3 899, 70 грн та 9 122, 84 грн інфляційних втрат за період з вересня 2019 року по жовтень 2021 року.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання в вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Суд звертає увагу на те, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних.

Якщо останній день строку для оплати припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, то в силу частини п`ятої статті 254 Цивільного кодексу України, днем закінчення строку є перший за ним робочий день

Вказана правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної Палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 № 910/13071/19.

У пункті 4.3. договору суборенди сторони погодили, що орендна плата сплачується суборендарем не пізніше 10 числа поточного місяця на розрахунковий рахунок орендаря.

Перевіривши розрахунок 3 % річних наданий позивачем у розмірі 3 899, 70 грн за загальний період з 02.09.2019 по 17.11.2021, суд встановив, що він виконаний невірно, оскільки 26.10.2020 сторонами укладено договір № 3/20 про реструктуризацію заборгованості, відповідно до якого позивач надав позивачу розстрочку в погашені заборгованості, що утворилась станом на 26.10.2020 в сумі 50 239, 71 грн, яку відповідач зобов`язувався оплачувати щомісяця в період з листопада 2020 року по жовтень 2021 року по 4 186, 64 грн, а тому, суд приходить до висновку, що укладенням вказаного договору сторонами змінено порядок погашення заборгованості, що утворилась станом на 26.10.2020 в сумі 50 239, 71 грн.

Як убачається з виписки банку про рух коштів між позивачем та відповідачем, останнім 23.11.2020 здійснено оплату в сумі 30 000, 00 грн та 18.12.2020 у сумі 22 163, 51 грн, що в загальній сумі складає 52 163, 51 грн, отже, заборгованість за договором № 3/20 від 26.10.2020 про реструктуризацію заборгованості відповідачем оплачено достроково.

Тому судом здійснено власний розрахунок 3 % річних за несвоєчасну сплату орендних платежів, враховуючи вихідні дні та п. 4.3. договору суборенди за загальний період з 13.10.2020 по 17.11.2021 враховуючи часткові оплати, а саме наступним чином:

Місяць оплатиНарахована орендна плата (грн)Сума бору (грн)Дата оплатиСума оплати (грн)Період нарахування 3 % річних3 % річних (грн)
Жовтень 2020 15 816, 0615 816, 06 13.10.2020 - 17.12.202085, 56
18.12.20201 923, 80 (52 163, 51 - 50 239, 71)
13 892, 26 18.12.2020 -17.11.2021382, 47
Листопад 2020 15 816, 0615 816, 06 11.11.2020 - 17.11.2021483, 40
Грудень 202015 816, 0615 816, 06 11.12.2020 - 17.11.2021444,51
Всього1 395, 94
Договором суборенди не передбачено строку оплати відповідачем отриманих комунальних послуг, а тому, суд приходить до висновку, що строк оплати настає з моменту складання акту та рахунку, а строк нарахування 3 % річних з наступного за ним днем. Судом здійснено власний розрахунок 3 % річних за несвоєчасну оплату комунальних послуг, враховуючи вихідні дні за загальний період з 03.11.2020 по 17.11.2021:

Місяць оплатиНарахована плата за комунальні послуги (грн)Період нарахування 3 % річних3 % річних (грн)
Жовтень 1 438, 2403.11.2020 - 17.11.202144, 30
Листопад 1 347, 4501.12.2020 - 17.11.202138, 97
Грудень2 778, 2001.01.2021 - 17.11.202173, 30
Всього157, 17
За розрахунком суду розмір 3 % річних за загальний період з 13.10.20 по 17.11.2021 складає 1 553, 11 грн (1 395, 94 грн + 157, 17 грн), тому вимоги позивач про стягнення 3 % річних підлягають частковому задоволенню, в розмірі визначеному судом.

Також перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат у сумі 9 122, 84 грн за період з вересня 2019 року по жовтень 2021 року, суд встановив, що він виконаний невірно, так як останнім не враховано договір № 3/20 від 26.10.2020 про реструктуризацію заборгованості, а тому невірно визначено періоди нарахування інфляційних втрат.

Отже, враховуючи зазначене вище та п. 4.3. договору суборенди, судом здійснено власний розрахунок інфляційних втрат за несвоєчасну сплату орендних платежів за період з жовтня 2020 року по жовтень 2021 року, а саме:

Місяць оплатиНарахована орендна плата (грн)Сума бору (грн)Дата оплатиСума оплати (грн)Період нарахування інфляціїІнфляція (грн)
Жовтень 2020 15 816, 0615 816, 06 жовтень - грудень 2020 року511, 46
18.12.20201 923, 80 (52 163, 51 - 50 239, 71)
13 892, 26 січень - жовтень 2021 року1 179, 63
Листопад 2020 15 816, 0615 816, 06 листопад 2020 року - жовтень 2021 року1 722, 49
Грудень 202015 816, 0615 816, 06 грудень 2020 року - жовтень 2021 року1 497, 41
Всього 4 910, 99
Судом здійснено власний розрахунок інфляційних втрат за несвоєчасну оплату комунальних послуг за загальний період з листопада 2020 року по жовтень 2021 року, а саме:

Сума боргу (грн)Період нарахування інфляціїІнфляція (грн)
1 438, 24листопад 2020 року - жовтень 2021 року156, 64
1 347, 45грудень 2020 року - жовтень 2021 року127, 57
2 778, 20січень 2021 року - жовтень 2021 року235, 90
Всього520, 11
За розрахунком суду розмір інфляційних втрат за загальний період з жовтня 2020 року по жовтень 2021 року складає 5 431, 10 грн (4 910, 99 грн + 520, 11 грн), тому вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню, в розмірі визначеному судом.

Крім цього, за порушення виконання грошового зобов`язання позивач просить стягнути з відповідача пеню за загальний період з 18.11.2020 по 17.11.2021 в розмірі 7 358, 11 грн.

За змістом ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Частиною 2 ст. 549 Цивільного кодексу України встановлено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Положеннями п. 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Пунктом 8.2. договору суборенди, сторони погодили, що орендар має право вимагати від суборендаря за прострочення внесення орендних платежів сплати, крім простроченої орендної плати, також пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми такої заборгованості за кожен день прострочення.

Відповідно до пунктів 4.5. та 6.1.1. договору суборенди в розмір орендної плати не включені комунальні послуги, які необхідні для забезпечення діяльності суборендаря, суборендар зобов`язується здійснювати орендні платежі та відшкодовувати вартість комунальних послуг.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені в сумі 7 358, 11 грн за загальний період з 18.11.2020 по 17.11.2021, суд встановив, що він виконаний невірно, так як позивачем нарахована пеня за несвоєчасну сплату комунальних та орендних платежів, тоді як пунктом 8.2. договору суборенди стягнення пені передбачено лише за прострочення внесення орендних платежів. Також останнім при розрахунку не враховано договір № 3/20 від 26.10.2020 про реструктуризацію заборгованості, яким змінено порядок погашення заборгованості, а тому невірно визначено періоди нарахування пені та не враховано шестимісячний строк нарахування пені визначений ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, в зв`язку з чим невірно визначено строки нарахування пені за кожен місяць окремо.

Судом здійснено власний розрахунок пені за несвоєчасну оплату орендних платежів за кожен місяць окремо враховуючи вихідні дні та положення ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України за загальний період з 13.10.2020 по 10.06.2021, а саме наступним чином:

Місяць оплатиНарахована орендна плата (грн)Сума бору (грн)Дата оплатиСума оплати (грн)Період нарахування пеніПеня (грн)
Жовтень 2020 15 816, 0615 816, 06 13.10.2020 - 17.12.2020342, 25
18.12.20201 923, 80 (52 163, 51 - 50 239, 71)
13 892, 26 18.12.2020 -12.04.2021544, 22
Листопад 2020 15 816, 0615 816, 06 11.11.2020 - 10.05.2021990, 84
Грудень 202015 816, 0615 816, 06 11.12.2020 - 10.06.20211 036, 76
Всього2 914, 07
За розрахунком суду розмір пені за загальний період з 13.10.2020 по 10.06.2021 складає 2 914, 07 грн, тому вимоги позивача про стягнення пені підлягають частковому задоволенню, в розмірі визначеному судом.

Відповідач доводів позивача не спростував, контррозрахунку щодо заявлених до стягнення сум не надав.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на наведені вище норми, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не представлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 26 088, 27 грн основного боргу, 2 914, 07 грн пені, 1 553, 11 грн 3% річних та 5 431, 10 грн інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 237 - 238, 240, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Провадження в справі № 910/18938/21 в частині позовних вимог про стягнення основної заборгованості в сумі 25 000, 00 грн - закрити.

2. У іншій частині позов задовольнити частково.

3. Стягнути з фізичної особи-підприємця Юнгер Ірини Миколаївни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Поінт» (03189, місто Київ, вулиця Ломоносова, будинок 58-А, ідентифікаційний код 40782610) 26 088 (двадцять шість тисяч вісімдесят вісім) грн 27 коп. основного боргу, 2 914 (дві тисячі дев`ятсот чотирнадцять) грн 07 коп. пені, 1 553 (одну тисячу п`ятсот п`ятдесят три) грн 11 коп. 3% річних, 5 431 (п`ять тисяч чотириста тридцять одну) грн 10 коп. інфляційних втрат та 1 757 (одну тисячу сімсот п`ятдесят сім) грн 96 коп. судового збору.

4. Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції у строки передбачені ст. 256 ГПК України.

Суддя Я.А.Карабань