РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.02.2022Справа № 910/20297/21

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Диструбуція-Центр» (м. Київ)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Аванта» (м. Київ)

про стягнення 410 561,01 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Диструбуція-Центр» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Аванта» (далі - відповідач) про стягнення 410 561,01 грн заборгованості за поставлений позивачем товар по Договору поставки № 230-16А від 29.03.16.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.21. відкрито провадження у справі № 910/20297/21, постановлено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

На адресу Господарського суду міста Києва 12.01.22. від Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Аванта» надійшов відзив на позовну заяву.

18.01.22. Товариство з обмеженою відповідальністю «Диструбуція-Центр» надіслало відповідь на відзив.

Інших заяв чи клопотань від сторін до суду не надходило.

Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, та заперечення відповідача, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

29.03.16. між позивачем (Постачальник) та відповідачем (Покупець) було укладено Договір поставки № 230-16А (далі - Договір), за умовами якого (п. 1.1.) Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця товар вільний від будь-яких прав та претензій на нього третіх осіб, про які на момент укладення договору Постачальник знав чи повинен був знати, а Покупець зобов`язується приймати та оплачувати товар на умовах даного договору.

Предметом договору є товар (партія товару), вказаний у накладних. Під партією сторони розуміють товар, зазначений в окремій накладній (п. 1.2. Договору).

Договором, а саме п. 9.1, визначено, що договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.16.

Приписами 9.2. договору визначено, що договір вважається пролонгованим на кожен наступний календарний рік, якщо до кінця дії договору від жодної сторони не надійшла вимога про його зміну або розірвання, або не укладено нового договору.

Вказаний договір неодноразово пролонгувався, доказів протилежного учасниками судового процесу не подано.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги Договір як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків з постачання товару.

За своїм змістом та правовою природою Договір є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Статтею 663 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до п. 2.1. Договору, для отримання товару Покупець зобов`язується надати Постачальнику замовлення із зазначенням кількості, асортименту та інших характеристик товару, а також часу та місця поставки товару.

За умовами п. 3.1.1. Договору, Постачальник має право поставляти товар у відповідності до наданих покупцем замовлень, за ціною та у строк погоджені Покупцем у відповідності до даного договору.

Приписами п. 5.1. Договору передбачено, що оплата за товар здійснюється протягом 45 банківських днів з моменту поставки товару.

У період дії Договору поставки № 230-16А позивачем було поставлено відповідачу товару на загальну суму 7 034 149,02 грн, що підтверджується відповідним видатковими накладним, копії яких містяться в матеріалах справи.

У свою чергу, відповідачем було здійснено оплату за вказаним договором у розмірі 4 832 798,51 грн, що підтверджується відповідними виписками по рахунку.

На підставі накладних на повернення відповідачем було повернуто позивачеві товар на загальну суму 811 784,48 грн.

Пунктом 5.6. Договору визначено, що в кінці звітного місяця, за умовами наявності перед Покупцем заборгованості Постачальника по іншим договором, Покупець має право направити на адресу Постачальника заяву про припинення зустрічних однорідних зобов`язань, шляхом заліку зустрічних однорідних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та відповідачем укладений Договір про надання послуг №231-16А від 29.03.16., за яким Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Аванта» надало Товариству з обмеженою відповідальністю «Диструбуція-Центр» послуг на загальну суму 979 005, 02 грн, що підтверджується актами здачі-прийняття робіт та актами надання послуг.

На підставі п. 5.6 Договору поставки № 230-16А позивачем зараховані зустрічні однорідні вимоги на загальну суму 979 005,02 грн.

У період з 02.07.21. по 25.10.21. позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 415 258,08 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями видаткових накладних: № 1521; № 1520; № 1717; №1716; № 1952; № 1951; № 2014; № 2142; № 2141; № 2279; №2278; № 2559; № 2558.

Судом встановлено, що з урахуванням здійснених відповідачем часткових оплат отриманого у вказаний період товару, сума його заборгованості перед позивачем складає 410 561,01 грн.

Оцінюючи представлені позивачем в обґрунтування викладених в позовній заяві обставин щодо поставки товару відповідачу докази, суд виходить з наступного.

У відповідності до ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Статтею 688 Цивільного кодексу України на покупця покладено обов`язок повідомити продавця про порушення умов договору щодо кількості, асортименту, якості, комплектності товару в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару.

Жодних заперечень з приводу отримання товару відповідачем суду надано не було.

Разом з тим, у відзиві на позовну заву відповідач зазначає, що позов визнає частково, та зазначає наступне.

30.09.21. сторони підписали акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.07.21. по 30.09.21., у якому визначили, що заборгованість відповідача перед позивачем складає 482 845,09 грн.

Відповідачем у відзиві зазначено, що після складання вищевказаного акту ним були здійснені відповідні розрахунки з позивачем на загальну суму 130 000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями: № 48812 від 04.10.21.; № 49310 від 08.10.21.; № 49802 від 18.10.21.; № 50137 від 21.10.21.; № 50238 від 22.10.21.; № 50931 від 02.11.21.; № 51672 від 10.11.21.

Крім того, відповідач зазначає, що сторонами у відповідності до п. 5.6 Договору поставки № 230-16А від 29.03.16. укладені чотири угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог на загальну суму 56 820,58 грн.

Суд зазначає, що акт звірки взаєморозрахунків був складений за період з 01.07.21. по 30.09.21., та у якому була визначена заборгованість відповідача перед позивачем в розмірі 482 845,09 грн.

У вказаному акті не були відображені поставки позивача на підставі видаткових накладних: № 2559 від 25.10.21. на суму 13 605,84 грн; № 2558 від 25.10.21. на суму 44 110,08 грн.

Дослідивши Додаткові угоди, додані відповідачем до відзиву, судом встановлено, що зарахування за вказаними додатковими угодами здійснювалося за Договором поставки № 16571А від 01.09.21., а не за Договором поставки № 230-16А від 29.03.16.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем при подані даного позову були враховані оплати, здійснені відповідачем на загальну суму 130 000,00 грн.

З урахуванням викладеного, суд відхиляє заперечення відповідача, як необґрунтовані та такі, що суперечать матеріалами справи.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

В ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України зазначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ст. ст. 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Позивач вимогами: № 1 від 26.11.21, № 2 від 30.11.21., № 3 від 02.12.21. звертався до відповідача з проханням сплатити наявну у нього заборгованість.

Матеріали справи не містять відповідних відповідей відповідача на означені вище вимоги.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. (ч. ч. 1, 2 ст. 73 ГПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. ст. 76, 77 ГПК України).

Положеннями ст. 86 ГПК України унормовано наступне. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Твердження позивача з боку відповідача належними доказами не спростовані.

З огляду на вказане в сукупності судом встановлено, що борг відповідача перед позивачем за представленими до матеріалів справи документами становить 410 561,01 грн, з огляду на що вказана сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відтак суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору у розмірі 6 158,42 грн, відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Крім того, надмірно сплачений судовий збір у розмірі 375,02 грн підлягає поверненню позивачу на підставі ЗУ «Про судовий збір» на підставі його окремої письмової заяви.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 165, 219, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Аванта» (04112, м. Київ, вул. Олени Теліги, буд. 15; ідентифікаційний код 35495114) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Диструбуція-Центр» (03142, м. Київ, пр-кт. Палладіна, 44, корпус 8; ідентифікаційний код 36263797) 410 561 (чотириста десять тисяч п`ятсот шістдесят одна) грн 01 коп. заборгованості та 6 158 (шість тисяч сто п`ятдесят вісім) грн 42 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Суддя Т.М. Ващенко