ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2022 року м. Черкаси справа № 925/1660/21

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі судового засідання Нестеренко А.М., за участі представників сторін: позивача адвоката Нестерка І.О., відповідача адвоката Трощенка В.В., у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду в м. Черкаси, розглянувши справу за позовом Фізичної особи підприємця Дмитренко Лесі Іванівни до ОСОБА_1 про стягнення 112000 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Фізична особа підприємець Дмитренко Леся Іванівна звернулась в Господарський суд Черкаської області з позовом до ОСОБА_1 (далі-відповідач) про стягнення, на підставі договору оренди нежитлового приміщення від 01.07.2019 року, 112000 грн. неустойки та відшкодування судових витрат.

Позов вмотивовано порушенням відповідачем своїх договірних обов`язків із своєчасного повернення об`єкта оренди після припинення дії договору оренди нежитлового приміщення від 01.07.2019 року - 31.05.2020 року, у зв`язку з чим позивачем нараховано за період з 01.06.2020 року по 09.09.2021 року на підставі ч.2 ст. 785 ЦК України неустойки.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 10.12.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, по ній відкрито провадження у справі № 925/1660/21 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, розгляд справи по суті призначено на 25.01.2022 року.

Представник позивача подав суду 25.01.2022 року заяву (№ 1095/22, а.с. 48), у якій повідомив про намір подачі до суду заяви відповідно до вимог ч.8 ст. 129 ГПК України з доказами понесених позивачем судових витрат на правничу допомогу.

Відповідач в особі свого представника подав суду 25.01.2022 року клопотання (вх. № 1111/22, а.с. 49-64), в якому просив приєднати надані докази до матеріалів справи на підтвердження його позиції.

У судовому засіданні 25.01.2022 року представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав і в розмірі, викладених у позовній заяві, просив суд задовольнити його повністю, представник відповідача заперечив проти задоволення позову, вказав, що відповідач з 23.02.2021 року фактично не користувався орендованим приміщенням і позивач свідомо не повертав належне відповідачу майно.

Згідно з ст.ст. 233, 240 ГПК України, у судовому засіданні судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд позов задовольняє частково з таких підстав.

01.07.2019 року між позивачем Фізичною особою-підприємцем Дмитренко Лесею Іванівною, як орендодавцем, та відповідачем ОСОБА_1 , як орендарем, укладено договір оренди нежитлового приміщення (далі Договір, а.с. 14-17), за умовами п. 1.1. якого орендодавець зобов`язався передати орендарю, а останній прийняти у тимчасове платне користування приміщення магазину з майном, а саме: холодильним обладнанням, вітринами різного типу та іншим, що визначене у п. 1.2. цього договору, а також зобов`язався сплачувати орендодавцю орендну плату.

Сторони погодили усі істотні умови Договору, зокрема, домовилися про таке:

п. 1.2. предметом договору є нежитлове приміщення магазину з майном, а саме: холодильним обладнанням, вітринами, яке передається в оренду за цим договором (надалі приміщення, об`єкт оренди), знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. Олексія Панченка (Ярослава Галана), 9;

п. 2.1. приміщення надається в оренду на строк до 31.12.2019 з моменту підписання цього договору;

п. 4.1. станом на 01.07.2019 року заборгованість орендаря перед орендодавцем за користування приміщенням, яке визначене у пункті 1.1, 1.2 даного договору складає 224000 грн, сплата якої здійснюється орендарем відповідно до пункту 6.1.2 та 6.1.3 даного договору;

п. 4.2. граничний термін сплати боргу визначеного в пункті 4.1 даного договору 30.09.2019 року;

п. 4.3. розмір орендної плати за користування приміщенням з дати укладання даного договору складає 3500 грн.;

п.п. 4.4.,4.5. орендна плата за липень 2019 року сплачується орендарем на рахунок орендодавця не пізніше 10 числа поточного місця за користування орендованим майном у поточному місяці. Починаючи з серпня 2019 року орендна плата вноситься до 20 числа місяця, що передує місяцю, за який проводиться оплата;

п.п. 13.1.,13.2. договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами. Договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Договір підписаний його сторонами, та скріплений печаткою з боку орендодавця.

Як вбачається з Акта приймання-передачі об`єкта оренди (а.с. 18) орендодавець передав, а орендар прийняв у тимчасове платне користування приміщення магазину з майном, а саме: холодильним обладнанням, вітринами різного типу та іншим, що є предметом оренди та розташоване за адресою: м. Черкаси, вул. Олексія Панченка (Ярослава Галана), 9 у належному технічному стані.

01.11.2019 року між сторонами укладено додаткову угоду №1 (а.с. 19) до Договору, згідно з якою у зв`язку із переходом банківської системи України на новий формат рахунків сторони виклали пункт 14 договору в новій редакції в частині банківських реквізитів орендодавця.

28.12.2019 року між сторонами укладено додаткову угоду №2 (а.с. 20) до Договору, у якій сторони дійшли згоди продовжити оренду на строк до 31.05.2020 року.

Предмет оренди належить орендодавцю на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18.12.2012 року (а.с. 21) та Витягу про державну реєстрацію прав №36990756 від 26.12.2012 року (а.с. 22).

Вказані вище обставини також були встановлені у рішенні Господарського суду Черкаської області від 23.03.2021 року у справі № 925/1584/20, в якому позов Фізичної особи-підприємець Дмитренко Лесі Іванівни задоволено повністю, стягнено з ОСОБА_1 274000 грн. заборгованості з орендної плати за договором оренди нежитлового приміщення від 01.07.2019 року та 4110 грн. судового збору. Рішення набрало законної сили 23.04.2021 року.

Згідно з ч. 4 ст. 75 ГПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

23.04.2021 року, 13.05.2021 року, 19.07.2021 року позивач звертався до відповідача з претензіями від 22.04.2021 року, 12.05.2021 року, 19.07.2021 року про звільнення приміщення магазину та передачі його орендодавцю актом приймання-здачі (а.с. 25,26, 28-29, докази направлення а.с. 25,26, 30)

Із довідки начальника Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області полковника поліції Володимира Матюшенка від 30.04.2021 року (а.с. 52)вбачається надання відповіді відповідачу ОСОБА_1 за її зверненням №ЄО 18620 від 12.04.2021 року, щодо неправомірних дій Фізичної особи-підприємець Дмитренко Лесі Іванівни, в якій зазначено наявність ознак цивільно-правових відносин між сторонами та факт зміни 23.02.2021 року останньою вхідних замків до орендованого заявником приміщення магазину «Кошик» по вул. вул. Олексія Панченка (Ярослава Галана), 9. Довідка також підписана дільничним офіцером поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області лейтенантом поліції Іриною Солодкою та погоджена начальником сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області майором поліції Сергієм Мельником.

Із довідки начальника Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області полковника поліції Володимира Матюшенка № 3461/46-2021 від 30.04.2021 року (а.с. 53) вбачається надання відповіді відповідачу ОСОБА_1 за її зверненням №ЄО 18620 від 12.04.2021 року, щодо неправомірних дій Фізичної особи-підприємець Дмитренко Лесі Іванівни, в якій зазначено, що за результатами перевірки не виявлено даних, які б вказували на наявність кримінального правопорушення, підстав для внесення інформації до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

19.05.2021 року відповідач зверталась із претензією до позивача від 18.05.2021 року з вимогою узгодження дати та часу передачі орендованого майна за актом прийому передачі (а.с. 54, докази направлення а.с. 54).

05.08.2021 року Начальник Управління поліції охорони в Черкаській області Національної поліції України Василь Курятник в листі № 2106 (а.с. 50) повідомив відповідачу на його звернення, що договір №4166/ч від 01.11.2017 року укладений із заявником про надання послуг охорони магазину «Кошик», що розташований за адресою: м. Черкаси, вул. О.Панченка, 9 припинено за заявою від 20.03.2021 року.

09.09.2021 року між сторонами складено та підписано акт приймання-передачі приміщень (а.с. 31), з якого вбачається, що орендар - Захаревич Людмила Миколаївна повернула орендодавцю ФОП Дмитренко Лесі Іванівні предмет оренди - нежитлове приміщення магазину з майном, а саме: холодильним обладнанням, вітринами, яке передається в оренду за цим договором (надалі приміщення, об`єкт оренди), знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. Олексія Панченка (Ярослава Галана), 9.

У зв`язку з поверненням відповідачем об`єкта оренди Договору лише 09.09.2021 року після припинення його дії - 31.05.2020 року, позивачем нараховано на підставі ч.2 ст. 785 ЦК України неустойку у заявленому розмірі, вимога про її стягнення є предметом позову у справі, що розглядається.

Таким чином, спірні правовідносини сторін виникли із договору оренди нежитлового приміщення від 01.07.2019 року, укладеного сторонами, вимоги позивача витікають із прав і обов`язків сторін за цим договором.

За правовою природою спірні правовідносини сторін віднесені до договірних зобов`язань найму (оренди). Загальні положення про правочини визначені розділом IV книги 1 ЦК України, про зобов`язання і договір розділами І і ІІ книги 5 ЦК України, главами 19, 20 ГК України, правові наслідки порушення зобов`язання, відповідальність за порушення зобов`язання - главою 51 ЦК України, розділом V ГК України, про найм (оренду) - параграфом 1 глави 58 ЦК України, а також розділом VІ параграф 5 ГК України.

Згідно з нормами ст. 11 ч. ч. 1, 2 п. 1, ст. 16 ч. 2 п.п. 5, 8 Цивільного кодексу (далі ЦК) України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст. 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом, зокрема, присудження до виконання обов`язку в натурі, застосування штрафних санкцій, іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обов`язків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами ст. 180 Господарського кодексу України, строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України, час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, є строком дії останнього.

Відповідно до ст. 782 ЦК України, наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Згідно з ч.1 ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. ст. 638, 639 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 598, ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст.ст. 759 ч. 1, 760 ч. 3, 762 ч. 1, 3, 5, 763 ч. 1, ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк; особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом; за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму; договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном; плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором; договір найму укладається на строк, встановлений договором.

У частині першій статті 284 Господарського кодексу України законодавець як істотні умови договору оренди, визначив, зокрема, строк, на який укладається договір оренди; орендну плату з урахуванням її індексації; умови повернення орендованого майна або викупу.

Закінчення строку, на який було укладено договір оренди, є однією з підстав його припинення (частина четверта статті 291 Господарського кодексу України).

Статтею 785 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.

За змістом наведених норм договір оренди є підставою виникнення права наймача (орендаря) користуватися орендованим майном упродовж строку його дії зі сплатою наймодавцю (орендодавцю) орендної плати, погодженої умовами договору; а припинення такого договору є підставою виникнення обов`язку наймача негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

З матеріалів справи вбачається, що укладений сторонами 01.07.2019 року договір оренди нежитлового приміщення магазину «Кошик», що знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. Олексія Панченка (Ярослава Галана), 9 припинився 31.05.2020 року за закінченням строку його дії. Водночас, відповідач свого зобов`язання з добровільного повернення об`єкта оренди не виконав та продовжив користування орендованим майном до 23.02.2021 року - моменту заміни позивачем вхідних замків до орендованого приміщення. В подальшому після 20.03.2021 року спірне приміщення відповідачем знято з охорони, що підтверджено листом начальника Управління поліції охорони в Черкаській області Національної поліції України № 2106 від 05.08.2021 року та не заперечено представниками сторін в судовому засіданні і перереєстровано охорону приміщення за позивачем з 01.04.2021 року.

Лише 09.09.2021 року сторонами складено та підписано акт приймання-передачі спірного приміщення.

Після спливу строку дії договору оренди невиконання чи неналежне виконання обов`язку з негайного повернення речі свідчить про неправомірне користування майном, яке було передане в найм (оренду). Тому права та обов`язки наймодавця і наймача, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням за частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення речі наймодавцеві.

Відповідачем були порушені договірні зобов`язання в частині повернення орендованого приміщення після припинення дії Договору - 31.05.2020 року, оскільки він з 01.06.2020 року по 23.02.2021 року продовжував користуватись орендованим приміщенням позивач правомірно заявив до стягнення передбачену частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України неустойку. Спірна заборгованість зі сплати неустойки на суму 56000 грн. (3500 грн.*2*8міс.) підтверджена позивачем належними і допустимими доказами, тому вимога позивача у вказаній сумі підлягає задоволенню у судовому порядку

Щодо вимоги позивача про стягнення неустойки за період з 24.02.2021 року по 09.09.2021 року суд зазначає наступне.

При розгляді спорів про стягнення неустойки судам необхідно враховувати, що право наймодавця вимагати оплати неустойки відповідно до частини 2 статті 785 ЦК України та обов`язок наймача сплачувати таку неустойку зберігається до моменту повернення наймачем наймодавцю орендованого майна. Винятком з такого правила можуть бути, зокрема, підтверджені належними доказами неправомірні дії (бездіяльність) наймодавця, спрямовані на ухилення від обов`язку прийняти орендоване майно та оформити повернення наймачем орендованого майна, про що зроблено висновок Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постанові 10.04.2018 у справі №910/9328/17 (пункт 11) та постанові 28.08.2018 у справі №913/155/17 (пункт 37)(судом врахована позиція Верховного Суду викладена у постанові від 13.12.2019 року у справі № 910/20370/17).

Наданими у справу доказами підтверджено неодноразове звернення відповідача до позивача та органів поліції після 23.02.2021 року із заявами про передачу орендованого майна та неправомірність дій позивача щодо доступу до приміщення, повернення особистого майна відповідача, однак фактично акт приймання-передачі спірного приміщення підписано сторонами лише 09.09.2021 року. Заміна позивачем 23.02.2021 року замків орендованого приміщення унеможливила використання відповідачем спірним приміщенням відповідно підстави стягнення з нього неустойки у період з 24.02.2021 року по 09.09.2021 року відсутні.

Твердження відповідача щодо безпідставності заявлених позивачем вимог з 01.06.2020 року суд оцінює критично, оскільки всі вимоги позовної заяви відповідають умовам погодженого та підписаного сторонами договору оренди нежитлового приміщення від 01.07.2019 року, фактичного користування ним орендованим приміщенням до 23.02.2021 року та узгоджуються з нормами діючого законодавства України, тому вказані доводи відповідача з наведених ним підстав суд визнає необґрунтованою і відхиляє.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 «Про судове рішення», рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Враховуючи положення ч.1ст.9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВРКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Нормами Господарського процесуального кодексу України, зокрема, встановлено, що:

учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 43);

кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч. 1, 3 ст. 74);

належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76);

обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77);

достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 78);

наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.ч. 1, 2 ст. 79);

учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 80);

суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч.ч. 1, 2 ст. 86).

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням викладеного, відповідно до умов Договору, обставин справи та вимог законодавства суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, а саме в частині вимог про стягнення 56000 грн. неустойки, а в частині вимог решти вимог неустойки слід відмовити.

На підставі статті 129 ГПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2270 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236-240, 255, 256 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 на користь Фізичної особи-підприємця Дмитренко Лесі Іванівни, РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 56000 грн. неустойки, 2270 грн. судових витрат.

У задоволенні решти позову в частині вимог про стягнення 56000 грн. неустойки - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 16.02.2022 року.

Суддя Грачов В.М.