ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2022 року Справа № 906/207/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Савченко Г.І., суддя Павлюк І.Ю. , суддя Демидюк О.О.

секретар судового засідання Соколовська О.В.

за участю представників:

прокуратури - прокурор Кректун Олександра Андріївна

інші учасники справи - не з`явилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника керівника Житомирської обласної прокуратури на рішення господарського суду Житомирської області від 02.11.2021 у справі №906/207/19 (12.11.2021, суддя Маріщенко Л.О.)

за позовом Керівника Новоград-Волинської окружної прокуратури в інтересах держави

до Стриївської сільської ради

до ОСОБА_1

про визнання незаконним та скасування рішення сесії Гульської сільської ради від 14.09.2017 №268, визнання недійсним договору купівлі-продажу від 22.11.2017 та зобов`язання повернути адміністративну будівлю

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського Житомирської області від 02.11.2021 у справі №906/207/19 в позові відмовлено.

Вказане рішення мотивоване тим, що прокурором не доведено порушення майнового права чи інтересу територіальної громади, настання негативних наслідків такого порушення, оскільки приватизація об`єкта комунальної власності - нежитлової будівлі, що знаходиться в АДРЕСА_1, відбулася з ініціативи територіальної громади в особі Гульської сільської ради, продаж об`єкта комунальної власності майна здійснений на конкурентних засадах шляхом проведення аукціону, грошові кошти, в сумі 81433,00 грн були спрямовані до місцевого бюджету, а дії з відчуження майна комунальної власності не пов`язані із протиправною поведінкою самого набувача майна.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Заступник керівника Житомирської обласної прокуратури звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Житомирської області від 02.11.2021 у справі №906/207/19 скасувати та прийняти нове, яким задоволити позовні вимоги в повному обсязі. Стягнути на користь Житомирської обласної прокуратури здійснені нею судові витрати.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник зазначає, що судом першої інстанції неправильно визначено зміст спірних правовідносин, а також неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття незаконного судового рішення. Місцевим господарським судом не враховано, що відповідач 2 набув у власність нерухоме майно та право на земельну ділянку на підставі незаконного рішення сільської ради.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.12.2021 апеляційна скарга Заступника керівника Житомирської обласної прокуратури на рішення господарського суду Житомирської області від 02.11.2021 у справі №906/207/19 залишена без руху.

11.01.2022 на адресу суду від скаржника надійшов лист, до якого долучене платіжне доручення про сплату судового збору та опис вкладення.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.01.2022 відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника керівника Житомирської обласної прокуратури на рішення господарського Житомирської області від 02.11.2021 у справі №906/207/19. Розгляд апеляційної скарги призначений на 08.02.2022.

В судовому засіданні прокурор підтримала доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній.

В судове засідання представники сілької ради та відповідача не з`явилися. Про місце, час і дату судового засідання повідомлялися належним чином.

Під час судового засідання 08.02.2022 на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні.

Положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 №475/97-ВР) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника.

Колегія суддів зазначає, що відкладення розгляду справи є правом суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

В даній справі сторона процесу (яку представляє адвокат) була завчасно та належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи - 18.01.2022 відповідачем отримана ухвала про відкриття провадження у справі.

Не є також обґрунтованими доводи адвоката про неможливість явки в дане судове засідання через участь в розгляді іншої справи в районному суді, оскільки відповідних доказів заявником не надано. Окрім того, представником не доведено, в чому полягає переважність його участі в розгляді іншої справи порівняно з даною, і чому, на його думку, такі обставини мають бути визнані судом поважними для відкладення розгляду справи.

Крім того, відповідно до ухвали суду від 17.01.2022 явка сторін не визнавалася обов`язковою.

Враховуючи викладене, а також положення ч. 11 ст. 270 ГПК України у апеляційного господарського суду відсутні підстави для задоволення клопотання про відкладення розгляду справи.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, заслухавши доводи прокурора, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, зазначає наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням шістнадцятої сесії Гульської сільської ради від 14.07.2017 затверджено звіт № 4/3213 про оцінку майна нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 в сумі 71030,00 грн. (а.с. 13).

Рішенням сімнадцятої сесії сьомого скликання Гульської сільської ради від 14.09.2017 року №268 "Про продаж нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1, вирішено продати нежитлове приміщення, яке знаходиться по АДРЕСА_1 за ціною 74030,00 грн., шляхом проведення аукціону (а.с. 16).

08.09.2017 року Гульською сільською радою із ПП "України Експерт Центр" укладено договір про організацію та проведення аукціону з продажу вище вказаного майна (а.с. 17).

Про проведення аукціону ПП "Україна-Експерт-Центр" було оприлюднене оголошення в газеті "Аviso" (а.с. 18).

За результатами аукціону переможцем визначено відповідача-2, що підтверджується протоколом аукціону (а.с. 19)

22.11.2017 за результатами проведеного аукціону, між сільською радою та відповідачем -2 укладено договір купівлі-продажу, згідно якого, продавець Гульська сільська рада зобов`язується передати нерухоме майно у власність покупцю відповідачу -2 адміністративну будівлю сільської ради за адресою: АДРЕСА_1. Загальна вартість відчуженого нерухомого майна згідно договору становить 81433,00 грн (а.с. 20-21).

Актом приймання передавання від 23.11.2017 вище вказане нерухоме майно сільською радою передано ОСОБА_1 (а.с. 22).

Керівник Новоград-Волинської місцевої прокуратури в інтересах держави звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати незаконним та скасувати рішення сесії Гульської сільської ради від 14.09.2017 №268 "Про продаж нежитлової будівлі за адресою АДРЕСА_1 ", визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений 22 листопада 2017 року між Гульською сільською радою та ОСОБА_1 та зобов`язати ОСОБА_1 , повернути Гульській сільській раді згідно акту прийому передачі адміністративну будівлю сільської ради по АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в порушення вимог Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств ( малу приватизацію)" та Закону України "Про приватизацію державного майна", рішенням сесії Гульської сільської ради від 14.09.2017 №268 вирішено продати нежитлове приміщення, яке знаходиться по АДРЕСА_1 без проведення відповідної підготовчої процедури та включення майна до переліку майна, що підлягає приватизації. Відповідно до ч. 6 ст. 29 Закону України "Про приватизацію державного майна" порушення встановленого законодавством порядку приватизації або прав покупців є підставою для визнання недійсним договору купівлі-продажу об`єкта приватизації в порядку, передбаченому законодавством України.

Рішенням місцевого господарського суду відмовлено в задоволенні позову Керівник Новоград-Волинської місцевої прокуратури в інтересах держави.

Крім того, судом встановлено, що 26.08.2021 протокольною ухвалою замінено неналежного відповідача - Гульську сільську раду, правонаступником - Стриївською сільською радою Новоград-Волинського району Житомирської області.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно положень ч.ч. 3, 4 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що якщо підставою для представництва інтересів держави прокурор зазначив відсутність органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, цей довід прокурора суд повинен перевірити незалежно від того, чи надав прокурор докази вчинення ним дій, спрямованих на встановлення відповідного органу (постанови від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц, від 15.01.2020 у справі №698/119/18). Тобто, суд самостійно перевіряє, чи справді відсутній орган, що мав би для захисту інтересів держави звернутися до суду з таким позовом як заявив прокурор. Процедура, передбачена абзацами третім і четвертим частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" застосовується тільки до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження з такого захисту. Тобто, прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта лише тоді, коли той має повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, але не здійснює чи неналежно їх здійснює.

Прокурор обґрунтовуючи своє звернення до суду в інтересах держави посилається на те, що прийняття сільською радою спірного рішення та відчуження комунального майна поза встановленого порядку явно суперечить інтересам територіальної громади міста, оскільки призвело до незаконного переходу комунального майна у приватну власність. Зазначив, що звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання про повернення у комунальну власність майна, яке вибуло з комунальної власності територіальної громади всупереч встановленому законом порядку. Також прокурор стверджує, що рішення сесії Гульської сільської ради від 14.09.2017 №268 та договір купівлі - продажу нежитлового приміщення не відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки продаж комунального майна повинен здійснюватись в межах процедури, передбаченої Законами України "Про приватизацію державного майна" та "Про приватизацію невеликих державних підприємств ( малу приватизацію)", а саме: згідно ст.7 цього Закону. Проте, продаж адміністративної будівлі відбувся без проведення відповідної підготовчої процедури та включення цього об`єкта до переліку майна, що підлягає приватизації. Чинне законодавство прямо передбачає відмову у приватизації у разі не включення комунального майна до відповідних переліків приватизації. Також в порушення ст. 8 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", сільською радою не була опублікована інформація про об`єкти малої приватизації у відповідних інформаційних бюлетенях, місцевій пресі, інших друкованих виданнях. Крім того, рішення Гульської сільської ради №268 про відчуження комунального майна прийнято 14.09.2017, водночас, договір про організацію та проведення аукціону укладено сільською радою 08.09.2017, тобто ще до прийняття рішення про продаж майна шляхом проведення аукціону, що також свідчить про порушення норм чинного законодавства. Прокурор посилається на те, що орган, який мав захищати права територіальної громади являється відповідачем - Гульська сільська рада.

Прокурор у позовній заяві навів підставу для представництва інтересів держави, обґрунтував, у чому полягає порушення цих інтересів, визначив Гульську сільську раду одним зі співвідповідачів у справі та заявив вимогу про визнання незаконним і скасування рішення цього органу, отже підтвердив підстави для представництва інтересів держави у цій справі та правомірно звернувся до суду як самостійний позивач. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26.08.2020 у справі №908/684/19, від 17.06.2020 у справі №545/275/19, від 25.08.2020 у справі №707/2825/18.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини як джерело права.

Частиною першою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У практиці ЄСПЛ (наприклад, рішення ЄСПЛ у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23.09.1982, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21.02.1986, "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23.11.2000, "Трегубенко проти України" від 02.11.2004, "Булвес" АД проти Болгарії" від 22.01.2009, "Щокін проти України" від 14.10.2010, "Сєрков проти України" від 07.07.2011, "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Принцип "пропорційності" передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються.

Пунктами 32-35 рішення ЄСПЛ від 24.06.2003 "Стретч проти Сполученого Королівства" визначено, що майном у зазначеній статті 1 Першого протоколу до Конвенції, вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади. За висновком Європейського суду в зазначеній справі "наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила". Оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, у такому випадку мало місце "непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції.

Крім того, за змістом рішення ЄСПЛ у справі "Рисовський проти України" (заява №29979/04, п.70) суд підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

У постанові Верховного Суду від 14.07.2020 у справі №904/3307/19 (ухваленій після подання касаційної скарги, частина четверта статті 300 ГПК України) наведено висновок про те, що висновки ЄСПЛ потрібно застосовувати не безумовно, а з урахуванням фактичних обставин справи, оскільки цей суд рекомендував оцінювати дії не тільки органів держави-відповідача, але і самого скаржника, адже певні випадки порушень, на які особа посилається як на підставу для застосування положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції, можуть бути пов`язані із протиправною поведінкою самого набувача майна, що суд повинен достеменно дослідити та встановити.

Окрім цього, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 14.03.2007 у справі №21-8во07, самі по собі допущені органами публічної влади порушення при визначенні умов та порядку приватизації не можуть бути безумовною підставою для визнання приватизаційних договорів недійсними, повернення приватизованого майна державі в порушення права власності покупця, якщо вони не допущені внаслідок винної, протиправної поведінки самого покупця.

Наведені висновки Верховного Суду узгоджуються з висновками, викладеними у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.01.2021 у справі №922/623/20.

Так, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 22.01.2021 у справі №922/623/20 у правовідносинах щодо приватизації об`єкта комунальної власності вказала на необхідність надання юридичної оцінки необхідності позбавлення покупця права мирного володіння приватизованим майном, ураховуючи рішення ЄСПЛ про неможливість витребування у добросовісного набувача майна, яке вибуло з володіння держави внаслідок порушень, допущених уповноваженими посадовими особами, які здійснюють функцію управління державним майном (спори щодо порушення частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що у даному випадку необхідно надати оцінку діям усіх учасників спірних правовідносин, а також наслідки можливого задоволення позовних вимог через призму положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 5 ст.7 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", в редакції, що діяла на момент виникнення спірних відносин, Фонд державного майна України, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, місцеві Ради затверджують за поданням органів приватизації переліки об`єктів, які перебувають відповідно у державній власності, власності Автономної Республіки Крим та комунальній власності і підлягають: продажу на аукціоні (в тому числі за методом зниження ціни, без оголошення ціни); продажу за конкурсом; викупу. Включення об`єктів малої приватизації до переліків, зазначених у частині першій цієї статті, здійснюється з ініціативи державного органу приватизації, уповноваженого органу управління чи покупця.

Покупці подають до відповідного органу приватизації заяву про включення підприємства до одного із зазначених у цій статті переліків об`єктів, що підлягають приватизації. Орган приватизації розглядає подану заяву і в разі відсутності підстав для відмови у приватизації включає підприємство до переліків, зазначених у частині першій цієї статті. Результати розгляду не пізніш як через 20 днів з дня подання заяви доводяться до заявника у письмовій формі. Відмова у приватизації можлива тільки у випадках, коли: відсутні необхідні документи, що подаються разом з пропозиціями стосовно включення об`єкта до переліку; є законодавчо встановлене обмеження на приватизацію цього підприємства; не затверджено переліків, передбачених частиною першою цієї статті.

Згідно ч.1 ст. 8 Закону з моменту прийняття рішення про приватизацію підприємства здійснюється його підготовка до приватизації. Підготовка об`єкта малої приватизації до продажу здійснюється органами приватизації, які: встановлюють ціну продажу об`єкта, що підлягає приватизації шляхом викупу, або початкову ціну об`єкта на аукціоні, за конкурсом з урахуванням результатів оцінки об`єкта, проведеної відповідно до методики оцінки майна, затвердженої Кабінетом Міністрів України; готують та публікують інформацію про об`єкти малої приватизації у відповідних інформаційних бюлетенях та місцевій пресі, інших друкованих виданнях, визначених органами приватизації;

Судом встановлено, листом від 07.01.2018 № 31 Гульська сільська рада надала відповідь на запит керівника Новоград - Волинської місцевої прокуратури від 05.01.2018 № 96 про те, що дійсно адміністративна будівля за адресою АДРЕСА_1 не включена до переліку майна, що підлягає приватизації. Рішення про ії продаж прийнято на сесії шляхом проведення аукціону. Інформація про даний об`єкт опубліковано в газеті АVISO ( а.с. 24.25)

Відповідачами не заперечується, що інформаційне повідомлення про приватизацію комунального майна розміщено 11.09.2017 ПП "України - експерт - центр" м. Житомир, з яким було укладено угоду про проведення аукціону, газеті АVISO.

Власником адміністративної будівлі сільської ради за адресою: АДРЕСА_1є територіальна громада села Гульськ в особі Гульської сільської ради, яка належить останній на праві комунальної власності.

Відповідно до ст. 327 ЦК України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

У спірних правовідносинах територіальна громада села Гульськ в особі сільської ради реалізувала повноваження щодо приватизації зазначеного майна.

Таким чином, Гульська сільська рада, реалізуючі повноваження власника, виразила волю на відчуження нежитлового приміщення будівлі шляхом проведення аукціону (а.с.16)

Отже, вчинений відповідачем 1 правочин - договір купівлі-продажу адміністративної будівлі на аукціоні від 03.10.2017, укладений з відповідачем 2, ОСОБА_1, спрямований на відчуження нерухомого майна у порядку приватизації, відповідає інтересам територіальної громади, оскільки отримані внаслідок продажу майна на конкурентних засадах грошові кошти в сумі 81 433,00 грн були спрямовані до місцевого бюджету (а.с. 20).

Оскільки дії органу місцевого самоврядування - Гульської сільської ради вчинені з порушеннями вимог чинного законодавства, однак в інтересах територіальної громади, суд констатує доведеність факту вираження волі власника, спрямованої на передачу права власності стосовно спірного об`єкта нерухомості.

Колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом доцільно зауважено, що не може існувати солідарного ризику і солідарної відповідальності учасників правочину за перевищення відчужувачем майна своїх повноважень, оскільки, у приватного учасника обороту відсутній обов`язок контролювати законність рішень Гульської сільської ради та приватний учасник обороту об`єктивно позбавлений змоги впливати на рішення Гульської сільської ради, незалежно від оцінки дій останньої.

Таким чином, прокурором не доведено порушення майнового права чи інтересу територіальної громади, настання негативних наслідків такого порушення, оскільки приватизація об`єкта комунальної власності - нежитлової будівлі, що знаходиться в АДРЕСА_1, відбулася з ініціативи територіальної громади в особі Гульської сільської ради, продаж об`єкта комунальної власності майна здійснений на конкурентних засадах шляхом проведення аукціону, грошові кошти, в сумі 81433,00 грн були спрямовані до місцевого бюджету, а дії з відчуження майна комунальної власності не пов`язані із протиправною поведінкою самого набувача майна.

Судом першої інстанції, колегією апеляційного суду встановлено, що аукціон проведений з дотриманням вимог чинного законодавства, обмежень доступу до аукціону будь-яких осіб не встановлено. Спори щодо неналежної оцінки проданого об`єкта відсутні. Сама по собі та обставина, що рішення від 14.09.2017 про продаж майна шляхом аукціону було прийняте на чотири дні пізніше оголошеного аукціону, не впливає на наслідки відчуження об`єкта. Договір про проведення та організацію аукціону був укладений 08.09.2017 до проведення аукціону 03.10.2017. Договір купівлі-продажу за результатами аукціону з покупцем був укладений 22.11.2017.

Крім того, відсутність програми приватизації, не вплинула на результати рішення, аукціону. У випадку задоволення позову не відбудеться відновлення інтересів територіальної громади.

Отже відсутні підстави для визнання незаконним та скасування рішення сімнадцятої сесії сьомого скликання Гульської сільської ради від 14.09.2017 №268 "Про продаж нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1".

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ст. 23 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" право власності на державне майно підтверджується договором купівлі-продажу, який укладається між покупцем та уповноваженим представником відповідного органу приватизації, а також актом приймання-передачі зазначеного майна. Договір купівлі-продажу державного майна підлягає нотаріальному посвідченню та у випадках, передбачених законом, державній реєстрації. Договір включає: назву підприємства, його адресу; відомості про продавця та покупця; ціну продажу об`єкта на аукціоні, за конкурсом або розмір викупу; взаємні зобов`язання продавця і покупця; номери їх розрахункових рахунків; назви і адреси банківських установ; умови внесення платежів. До договору включаються зобов`язання сторін, які були визначені умовами аукціону, конкурсу чи викупу, відповідальність та правові наслідки їх невиконання. Договір купівлі-продажу є підставою для внесення коштів у банківську установу на обумовлений договором рахунок як оплату за придбаний об`єкт приватизації.

Частиною 1 статті 216 Цивільного кодексу України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Спірний договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 04.07.2017 укладено зокрема на підставі рішення сімнадцятої сесії сьомого скликання Гульської сільської ради від 14.09.2017 №268 "Про продаж нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1", яким вирішено продати нежитлове приміщення, яке знаходиться по АДРЕСА_1 за ціною 74030,00 грн, шляхом проведення аукціону.

Судом встановлено, що вказане рішення не підлягає скасуванню, а тому не підлягають до задовлення позовні вимоги про визнання недійсним Договору купівлі-продажу, укладений 22.11.2017 між Гульською сільською радою та ОСОБА_1 та зобов`язання ОСОБА_1 , повернути Гульській сільській раді згідно акту прийому передачі адміністративну будівлю сільської ради по АДРЕСА_1.

Враховуючи викладене, суд відмовляє у задоволенні позову.

Таким чином, доводи апелянта, викладені у апеляційній скарзі, є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Місцевим господарським судом повністю з`ясовані обставини, що мають значення для справи. Висновки, викладені у рішенні місцевого господарського суду, відповідають обставинам справи. Судом не порушені та правильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

За таких обставин підстав для зміни, скасування рішення місцевого господарського суду не вбачається.

Витрати зі сплати судового збору підлягають віднесенню на скаржника відповідно до ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 271, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Заступника керівника Житомирської обласної прокуратури на рішення господарського суду Житомирської області від 02.11.2021 у справі №906/207/19 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Житомирської області від 02.11.2021 у справі №906/207/19 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

4. Справу №906/207/19 повернути до господарського суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений "10" лютого 2022 р.

Головуючий суддя Савченко Г.І.

Суддя Павлюк І.Ю.

Суддя Демидюк О.О.