ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2022 р.м. ХарківСправа № 922/4455/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шатернікова М.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Максігран" (ідент. код 40075815) в особі регіональної філії "Південна залізниця" (61052, м. Харків, вул. Євгена Котляра, 7)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Новобаварський бетон" (61001, м. Харків, пр-т. Гагаріна, 41/2, корп. 8, офіс 1-12; ідент. код 31236795)
про стягнення коштів
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Максігран", звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Новобаварський бетон" (відповідач), в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за поставлений товар у загальній сумі 49956,22 грн (яка складається з основного боргу у розмірі 43353,94 грн, 3 % річних у розмірі 1882,82 грн нарахованих за період з 22.05.2020 по 01.11.2021, інфляційних втрат у розмірі 4719,46 грн нарахованих за період з 22.05.2020 по 01.11.2021. Позов обґрунтований неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо оплати поставленого та прийнятого у власність без зауважень товару (щебінь фракції 5-20), що підтверджується видатковою накладною № 2489 від 21.05.2020. Крім того, позивач просить суд покласти на відповідача витрати по оплаті судового збору у сумі 2270,00 грн та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 9991,26 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 15.11.2021 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/4455/21. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 ГПК України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу для подання відповіді на відзив.

Клопотання від сторін, в порядку ч. 5 ст. 252 ГПК України, щодо проведення розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

Частинами 2, 3 статті 120 ГПК України передбачено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до п. 3, 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні: відмітки про вручення судового рішення.

Так, відповідно до поштового повідомлення про вручення поштового відправлення, ухвала господарського суду Харківської області від 15.11.2021 про відкриття провадження у справі № 922/4455/21 була отримана уповноваженим представником відповідача - 22.11.2021 р., про що свідчить підпис на поштовому повідомленні, яке повернулось до суду.

В ухвалі господарського суду Харківської області від 15.11.2021 було встановлено судом строк відповідачу для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, тобто до 07 грудня 2021 р. включно. Проте, відповідач наданим йому правом не скористався, що є суб`єктивною поведінкою здійснення стороною своїх процесуальних прав.

За таких підстав, враховуючи те, що ухвала про відкриття провадження у справі № 922/4455/21 завчасно була направлена відповідачу на адресу, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, судом встановлено, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи, проте не виявив бажання надати відзив на позовну заяву у строк встановлений судом, а відтак суд вирішує справу в порядку ч. 9 ст. 165 ГП України за наявними в ній матеріалами.

З`ясувавши всі фактичні обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

21 травня 2020 року ТОВ "Новобаварський бетон" отримало від ТОВ "Максігран" товар (щебінь фракції 5-20), що підтверджується видатковою накладною № 2489 від 21.05.2020 р. на загальну суму 153353,94 грн. Жодних претензій з боку Відповідача щодо невиконання чи порушення Позивачем своїх зобов`язань щодо поставки продукції на адресу Відповідача не надходило.

28 травня 2020 р. ТОВ "Максігран" виставило Відповідачу рахунок на оплату товару № 972.

19.06.2020 р. Відповідач частково сплатив суму боргу 50000,00 грн. та 18.09.2020 р. сплатив 10000,00 грн., що підтверджується банківськими виписками.

Станом на 04.02.2021 р. заборгованість Відповідача перед Позивачем становила 93353,94 грн., що підтверджується підписаними сторонами актом звірки взаєморозрахунків.

Відповідач 09.04.2021 р. частково сплатив суму 50000,00 грн., що підтверджується банківською випискою. Отже, сума несплаченої заборгованості становить 43353,94 грн.

22.07.2021 р. Позивач звернувся до Відповідача з вимогою № 22-07/21/3 про погашення заборгованості у строк до 31.08.2021 р., яку отримав 28.07.2021 р., але ніяким чином на неї не відреагував.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Положеннями ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України вставлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України).

Окрім того, оскільки відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3 % річних в сумі 1882,82 грн та інфляційні втрати у розмірі 4719,46 грн.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду №910/12604/18 від 01.10.2019 та у постанові Верховного Суду України у постанові №3-12г10 від 08.11.2010).

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку пені, 3% річних та інфляційних втрат у межах заявленого періоду, суд дійшов висновку про те, що він є арифметично вірним, обґрунтованим та здійснений у відповідності до приписів чинного законодавства, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню в повному обсязі.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Позивачем належними та допустимими доказами доведено факт порушення відповідачем своїх зобов`язань в частині несплати суми основного боргу, в той час як відповідач під час розгляду справи не надав суду належних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги.

Приймаючи до уваги вищевикладене в сукупності, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України та те, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, пов`язаних з несвоєчасною сплатою страхового відшкодування, що змусило позивача звернутися до суду за захистом свого порушеного права, суд приходить до висновку про необхідність покладення на відповідача витрат зі сплати судового збору в сумі 2270,00 грн.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 76-80, 86, 126, 129, 231, 232, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Новобаварський бетон" (61020, м. Харків, пр-т Ново-Баварський, буд. 118, ідент. код 42727326) на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Максігран" (03022, м. Київ, вул. Максимовича, 6, к. 22; ідент. код 38684795) заборгованість за поставлений товар у загальній сумі 49956,22 грн. (яка складається з основного боргу у розмірі 43353,94 грн., 3 % річних у розмірі 1882,82 грн., інфляційних втрат у розмірі 4719,46 грн, а також 2270,00 грн. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в строк та порядку, визначеними ст. 241 ГПК України і може бути оскаржене в стоки і в порядку, визначеними ст. 256, 257 ГПК України.

Повне рішення складено "14" січня 2022 р.

Суддя М.І. Шатерніков