ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2022 р. м. Житомир Справа № 906/1085/21

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кудряшової Ю.В.

секретар судового засідання: Сенькіна Л.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Кіщак А.А. - адвокат, ордер серії АЕ №1091178 від 27.10.2021 (приймає участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції);

від відповідача: не прибув.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гірничотранспортна компанія"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Малинський ливарний завод"

про стягнення 171116,09 грн.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 143710,00 грн. основного боргу, 9201,38 грн. 3% річних, 18204,71 грн. інфляційних.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем не оплачено товар, поставлений за договором №1/201 тд-гтк від 06.08.2019.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 11.10.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 10.01.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу № 906/1085/21 до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі.

Відповідач не скористався своїм правом надання письмового відзиву на позовну заяву та правом на участь в судовому засіданні: повноважного представника в судові засідання не направляв, про причини неявки суд не повідомляв, хоча про місце, дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, на підтвердження чого в матеріалах справи містяться рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень.

Оскільки явка представника відповідача в судове засідання не визнана обов`язковою, а надання письмового відзиву є правом відповідача, а не його обов`язком, суд вважає, що неявка представника відповідача та неподання відзиву не перешкоджатиме розгляду справи за наявними в ній матеріалами, відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 06.08.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Гірничотранспортна компанія" (продавець/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТД Малинський ливарний завод" (покупець/відповіжач) укладено договір поставки товару № 1/2019- тд-гтк (а.с. 7-8), відповідно до якого продавець зобов`язується передати узгодженими партіями на умовах даного договору у власність покупця брухт чорних металів, надалі "товар", а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити повну вартість кожної партії Товару. Кількість, асортимент, вид та вартість товару, що постачається, визначаються в специфікаціях, які є невід`ємною частиною даного договору, у видаткових накладних і рахунках-фактурах на кожну партію товару (п. 1 договору).

Пунктом 3 договору сторони погодили наступне:

- pеальна сума даного договору складається із сумарної вартості товару, вказаної у видаткових накладних;

- розрахунки здійснюються на умовах: попередня оплата 100% на протязі двох банківських днів з моменту виставлення рахунку;

- оплата здійснюється шляхом перерахування грошей на поточний рахунок продавця, який вказаний у цьому договорі, або на інший поточний рахунок продавця, який буде письмово узгоджений сторонами;

- оплата є такою, що відбулася, з моменту надходження відповідних коштів на поточний рахунок продавця в повному обсязі.

Згідно п.п. 5.1. договору сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором відповідно до чинного законодавства та умов цього договору.

Даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 31.12.2020 або до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (п.п. 7.1. договору).

Також сторонами у справі підписано специфікацію № 1 від 06.08.2019 (а.с. 9), відповідно до якої погодили поставу товару на суму 147000,00 грн.

На виконання умов договору ТОВ "Гірничотранспортна компанія" 07.08.2019 виставлено рахунок-фактуру № СФ-0000134 на суму 143710,00 грн. та здійснено відповідну поставку товару, на підтвердження чого в матеріалах справи міститься видаткова накладна № РН-0000445 від 07.08.2019 (а.с. 18), накладна №2126 від 07.08.2019, довіреність №6 від 06.08.2019, складена службова записка від 07.08.2019, а також зареєстровано податкову накладну від 07.08.2021 року (а.с. 18-23).

Як зазначив позивач сторони намагались врегулювати питання сплати заборгованості шляхом листування (а.с. 10-17).

Внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань утворилась заборгованість перед позивачем, яка станом на день розгляду справи становить 143710,00 грн.

За таких обставин позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши пояснення учасників процесу, господарський суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, враховуючи наступне.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ст. 509 ЦК України).

Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (ст. 173 ГК України).

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Так, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Враховуючи вищевикладене, господарський суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення основного боргу в сумі 143710,00 грн.

Крім цього, позивач просить суд стягнути з відповідача 9201,38 грн. 3% річних та 18204,71 грн. інфляційних.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

У відповідності до ч. 2 вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунки позивача (а.с. 29-30), суд вважає останні вірно обрахованими, а вимоги в цій частині такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач не подав до суду жодного доказу на спростування позовних вимог, в тому числі доказів проведення розрахунків (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів, квитанції до прибуткових касових ордерів, тощо).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи, та підлягають задоволенню.

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Малинський ливарний завод" (11601, Житомирська область, м. Малин, вул. Огієнко, 55, )

- на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Гірничотранспортна компанія" (01014, м. Київ, вул. Лесі України, 34 п. 2, кім. 513, ) 143710,00 грн. основного боргу, 9201,38 грн. - 3% річних, 18204,71 грн. інфляційних, а також 2566,74 грн. витрат по сплаті судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 15.02.22

Суддя Кудряшова Ю.В.

Віддрукувати:

1 - в справу;

2, 3 - сторонам (рек. з повід.)