ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2022 р. Справа№ 910/11478/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Суліма В.В.

Коротун О.М.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Соверен"

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2021

у справі №910/11478/21 (суддя Ковтун С.А.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Соверен"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка"

про стягнення 14 735,00 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2021 року Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Соверен" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" про стягнення 14 735,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що до нього перейшло право вимоги до відповідача як до особи, відповідальної за відшкодування збитків, спричинених внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у зв`язку з чим, позивач просив стягнути з відповідача 14 735,00 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.10.2021 відмовлено у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Соверен" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка".

Відмовляючи в задоволенні позову, суд вказав, що позивач не надав суду доказів, що розмір оціненої шкоди складає 31567,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Соверен" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2021 у справі №910/11478/21 та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм процесуального та матеріального права.

Апелянт зазначає, що пошкодження транспортного засобу зафіксовані в дефектній відомості огляду транспортного засобу від 29.01.2016 та узгоджуються із проведеними ремонтно-відновлювальними роботами, що містяться у рахунку-фактурі №ФОП-001499 від 12.07.2016.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не було надано відзив на апеляційну скаргу, що, в свою чергу, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15,11.2021 залишено без руху апеляційну Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Соверен" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2021 у справі №910/11478/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2021 поновлено Приватному акціонерному товариству "Страхова компанія "Соверен" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2021 у справі №910/11478/21. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Соверен" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2021 у справі №910/11478/21. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2021 у справі №910/11478/21. Призначено до розгляду справу №910/11478/21 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників.

Дослідивши апеляційну скаргу та додатки до неї, колегія суддів залишає долучені додатки до апеляційної скарги без розгляду, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Отже, виходячи із правового аналізу чинних норм процесуального законодавства, за загальним правилом апеляційний господарський суд переглядає справу за наявними у справі доказами, тобто тими доказами, що були зібрані місцевим господарським судом, піддані оцінці і за результатами оцінки покладені в основу рішення цього суду або відхилені судом. Водночас, суд переглядає справу також і за додатково поданими апеляційному суду доказами. Однак подання сторонами додаткових доказів апеляційному суду обмежено. Додаткові докази приймаються судом, якщо особа, яка подає докази, обґрунтує неможливість подання цих доказів місцевому господарському суду під час розгляду справи у першій інстанції. Обґрунтовуючи неможливість подання доказів суду першої інстанції, особа, яка бажає подати нові докази, має довести обставини, що об`єктивно перешкоджали їй подати ці докази місцевому господарському суду. Обмеження права на подання доказів в суд апеляційної інстанції покликано активізувати змагальний процес в суді першої інстанції. Його можливо розглядати як своєрідну процесуальну санкцію за невиконання особою, що бере участь у справі, своїх обов`язків по доказуванню в суді першої інстанції.

Згідно з частиною 2 статті 164 Господарського процесуального кодексу України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Позивач своїм правом на подання наявних у нього доказів разом з позовною заявою не скористався.

Згідно з частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відтак, враховуючи вищенаведені норми процесуального закону, а також з огляду на те, що позивач у встановлені чинним процесуальним законодавством порядку та строки не скористався наданим йому законом правом на подання в суді першої інстанції доказів, судова колегія не приймає нові докази, які не були предметом дослідження під час вирішення спору місцевим господарським судом, оскільки прийняття нових доказів на стадії апеляційного перегляду справи суперечить основоположним принципам змагальності та рівності сторін господарського судочинства. Обставин об`єктивної неможливості подання додатків, а саме: рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 26.08.2020; постанови Київського апеляційного суду від 09.12.2020; копії дефектної відомості від 29.01.2016; копії ремонтної калькуляції №М893 від 05.06.2016; копії бюлетеня автотоварознавця; копії висновку від 25.01.2016, в суді першої інстанції та, відповідно, наявності виняткового випадку для прийняття судом апеляційної інстанції нових доказів, позивачем не доведено.

З огляду на наявність у матеріалах справи належних доказів повідомлення сторін про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, та закінчення процесуальних строків на подання до суду документів, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги по суті.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

25.05.2015 Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Соверен" (страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) уклали договір страхування транспортного засобу № 1-178-005/15 (далі - договір страхування).

Відповідно до пункту 1.1 договору страхування страховик зобов`язується у разі настання страхового випадку виплатити страхувальнику страхове відшкодування в межах передбаченого п. 2.2 цього договору розміру страхової суми на умовах і в обсязі, визначених цим договором, Правилами добровільного страхування наземного транспорту від 12.11.2007 ЗСАТ «Соверен», затверджених Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України (далі - Правила), а страхувальник зобов`язується вчасно і в повному обсязі сплатити страховий платіж і виконувати інші умови договору.

Предметом договору страхування є майнові інтереси страхувальника або осіб, які мають право керування, які не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом: "Renault", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (пункт 2.1 договору страхування).

25.01.2016 в місті Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу "Renault", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , та транспортного засобу "Mersedes-Benz Sprinter", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 .

Згідно з постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 09.03.2016 особою, винною в скоєнні адміністративного правопорушення, є водій ОСОБА_2 .

Майнові інтереси, пов`язані з експлуатацією транспортного засобу "Mersedes-Benz Sprinter", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , застраховані Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Уніка" за полісом № АІ/5476389 (далі - договір страхування-2). Франшиза 0 грн.

Відповідно до рахунку-фактури № ФОП-001499 від 12.07.2016 та акту виконаних робіт №U-2 вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля становить 32067,00 грн.

Зазначена вище подія, відповідно до норм чинного законодавства України, визнана страховим випадком, про що складено страховий акт від 14.07.2016, за яким до виплати підлягає 31567,00 грн.

15.07.2016 Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Соверен" перерахувало страхувальнику 31567,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 860 від 15.07.2016.

01.12.2017 Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Соверен" звернулось до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" з вимогою №405 від 01.12.2017 про виплату страхового відшкодування.

Відповідач сплатив страхове відшкодування в розмірі 16832,00 грн (платіжне доручення № 054119 від 21.12.2017).

Звертаючись з позовною заявою, позивач просив стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" залишок заборгованості у розмірі 14735,00 грн (31567,00 - 16832,00).

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина 1 статті 1166 Цивільного кодексу України).

Згідно з частинами 1, 2 статті 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані окремими законодавчим актом - Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Крім Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" ці відносини регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування" та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них (ч. 2.1 ст. 2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). Водночас, цією ж статтею визначено, що якщо норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Отже, в цьому випадку питання конкуренції рівнозначних за юридичною силою законодавчих актів врегульовано за законодавчому рівні, визначивши Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" спеціальним. Виходячи з принципу верховенства спеціальних норм над загальними нормами, при конкуренції норм до правовідносин у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів підлягають застосуванню правові механізми, визначені Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Обсяг прав, які набуває страховик, що виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, передбачено ст. 993 Цивільного кодексу України, якою встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Зміст цієї статті дублює положення ст. 27 Закону України від 07.03.1996 № 85/96-ВР "Про страхування" і визначає можливість виникнення у страховика права регресу до заподіювача шкоди (суброгація).

Виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Однак, спеціальні норми названого Закону обмежують розмір шкоди (збитків), що підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала шкоди, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП (пункт 32.4 статті 32); не відшкодовується шкода, пов`язана із втратою товарної вартості транспортного засобу (пункт 32.7 статті 32); страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами пункту 12.1 статті 12 цього Закону.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.06.2018 у справі № 910/20199/17, від 10.07.2018 у справі №922/1436/17.

Крім того у постанові Верховного Суду від 06.07.2018 у справі №924/675/17 зазначено, що в разі коли для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу, за мінусом франшизи.

Отже, страховик винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" зобов`язаний відшкодувати потерпілій стороні шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком та суми фактичних витрат, право на вимогу якої перейшло до страховика потерпілого у зв`язку з виплатою страхового відшкодування, але на основі вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля з урахуванням коефіцієнта зносу деталей та за мінусом франшизи.

Визначення розміру збитку у вигляді відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу здійснюється шляхом оцінки майна за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами (ст. 3 Закону України від 12.07.2001 № 2658-III "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні").

Розмір реальних збитків та розмір збитків у вигляді відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу не завжди можуть співпадати. У випадку не покриття (недостатності) розміру оціненої шкоди фактично понесених витрат страховиком, що виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, обов`язок сплати різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою покладається на особу, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність (ст. 1194 Цивільного кодексу України).

Таким чином, забезпечення наданого ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" страховику права отримати відшкодування у межах фактичних здійснених ним витрат реалізується шляхом покладення на страховика, що застрахував цивільно-правову відповідальність особи, яка заподіла шкоду, обов`язку відшкодувати шкоду у межах страхової суми (ліміту) виходячи з її оціненого розміру та з урахуванням франшизи, та, у випадку недостатності цих сум, покладення обов`язку сплати різниці на заподіювача шкоди.

Відповідно до п. 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України « 142/5/2092 від 24.11.2003, значення коефіцієнта фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників та складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ;

Враховуючи вказане вище, у позивача до відповідача виникло право вимагати відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом автомобіля "Renault", реєстраційний державний номер НОМЕР_1 , розмір яких повинен визначатись з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Однак, позивачем не надано доказів проведення оцінки транспортного засобу "Renault", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з урахуванням фізичного зносу.

Отже, Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Соверен" не доведено, що розмір оціненої шкоди складає саме 31567,00 грн.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову щодо стягнення з відповідача на користь позивача 14 735 грн.

На переконання колегії суддів апеляційного господарського суду, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Соверен" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2021 у справі №910/11478/21 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2021 у справі №910/11478/21 слід залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню до Верховного Суду судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Соверен" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2021 у справі №910/11478/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2021 у справі №910/11478/21 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на апелянта.

4. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2021 у справі №910/11478/21, зупиненого ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2021.

5. Матеріали справи №910/11478/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених ст. 287 Господарського процесуального кодексу України та у строки, встановлені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді В.В. Сулім

О.М. Коротун