РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.02.2022Справа № 910/15201/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Андреїшиної І.О., за участю секретаря судового засідання Березовської С.В., розглянувши матеріали господарської справи

За позовом Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 10, )

до Управління державної казначейської служби України у Оболонському районі м. Києва (04209, м. Київ, вул. Героїв Дніпра, 31-А, літ. А, )

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Комунальне підприємство "Київжитлоспецексплуатація" (01001, м. Київ, вул. Володимирська, 51-А, )

про усунення перешкод користування та розпорядження майном шляхом виселення,

Представники учасників судового процесу:

Від позивача: Онищенко Т.О.

Від відповідача: Шеляг О.І.

Від третьої особи: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Управління державної казначейської служби України у Оболонському районі м. Києва про усунення перешкод користування та розпорядження майном шляхом виселення з безпідставно займаних ним нежитлових приміщень у будинку за адресою: м. Київ, вул. Героїв Дніпра, 31-А, літ. А, загальною площею 281,70 кв. м, які знаходяться в комунальній власності територіальної громади міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.09.2021 відкрито провадження у справі № 910/15201/21; розгляд справи вирішено здійснювати у порядку загального позовного провадження; залучено до участі у справі Комунальне підприємство "Київжитлоспецексплуатація" третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача; підготовче засідання призначено на 20.10.2021.

Відповідач участь свого представника у засідання суду 20.10.2021 не забезпечив, про дату та час судового розгляду повідомлявся належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.10.2021 відкладено підготовче засідання на 10.11.2021.

23.10.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про направлення позивачем копії позовної заяви з додатками на адресу відповідача, про поновлення строку для подання відзиву у справі та про відкладення розгляду справи.

02.11.2021 від третьої особи через відділ діловодства надійшли письмові пояснення.

У судовому засіданні 10.11.2021 представник відповідача підтримав клопотання про направлення позивачем копії позовної заяви з додатками на адресу відповідача, про поновлення строку для подання відзиву у справі та про відкладення розгляду справи, також повідомив, що ним 10.11.2021 ним подано через відділ діловодства суду відзив на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що станом на час проведення засідання суду відзив відсутній у матеріалах справи.

Суд на місці ухвалив відхилити клопотання відповідача в частині направлення позивачем копії позовної заяви з додатками на адресу відповідача та залучити письмові пояснення третьої особи до матеріалів справи, відомості про дані процесуальні дії занесено до протоколу судового засідання.

У судовому засіданні 10.11.2021 оголошено перерву на 17.11.2021.

10.11.2021 та 12.11.2021 через відділ діловодства суду відповідачем подано відзив на позовну заяву.

У засіданні суду 17.11.2021 суд на місці ухвалив відзив на позовну заяву від 10.11.2021 не приймати до розгляду, оскільки останній не містить повноважень підписанта та залучити відзив від 12.11.2021 до матеріалів справи, відомості про дані процесуальні дії занесено до протоколу судового засідання.

Відповідач у відзиві на позовну заяву від 12.11.2021 проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі та зазначає, що Управління державної казначейської служби України у Оболонському районі м. Києва не відмовляється від оплати за договором оренди та сплати похідних витрат, однак враховуючи специфіку бюджетних установ, які не мають власних надходжень, вважає, що виселення з орендованого приміщення є передчасним, оскільки наразі триває лише врегулювання ціни договору оренди, зокрема, і за участі позивача.

У судовому засіданні 17.11.2021 представник відповідача подав клопотання про відкладення розгляду справи до прийняття рішення Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) "Про затвердження нової методики розрахунку орендної плати" та до остаточного визначення розміру орендної плати.

Представник позивача надав усні пояснення щодо клопотання представника відповідача.

Суд на місці ухвалив відхилити клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, відомості про дану процесуальну дію занесено до протоколу судового засідання.

Також представником відповідача подано клопотання про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів.

Суд на місці ухвалив задовольнити клопотання відповідача про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів, відповідно до ч. 3 ст. 177 ГПК України, відомості про дану процесуальну дію занесено до протоколу судового засідання.

У судовому засіданні 17.11.2021 оголошено перерву на 15.12.2021.

У підготовчому засіданні 15.12.2021 присутніми представниками учасників судового процесу надано усні пояснення щодо можливості закриття підготовчого провадження та про призначення справи до розгляду по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.12.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 12.01.2022.

У судовому засіданні 12.01.2022 представником подано клопотання про відкладення розгляду справи.

Суд на місці ухвалив відмовити в задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, відомості про дану процесуальну дію занесено до протоколу судового засідання.

У судовому засіданні 12.01.2022 судом на підставі ч. 5 ст.183 ГПК України оголошено перерву на 09.02.2022.

Представник позивача у судовому засіданні 09.02.2022 підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив у повному обсязі.

09.02.2022 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

18.07.2018 між Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - орендодавець, позивач), Управлінням державної казначейської служби України у Оболонському районі м. Києва (далі - орендар, відповідач) та Комунальним підприємством "Київжитлоспецексплуатація" (далі - підприємство-балансоутримувач, третя особа) було укладено договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду №672-2.

Відповідно до п. 1.1. договору орендодавець на підставі протоколів-засідання постійної комісії Київської міської ради з питань власності від 22 травня 2018 № 17/93 (додаток 1 пункт 176) та від 05 червня 2018 № 21/97 (додаток 1 пункт 187) передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (нежитлові приміщення), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва (далі - об`єкт оренди), яке знаходиться за адресою: місто Київ, вулиця Героїв Дніпра, будинок № 31-А літер А , для розміщення бюджетної установи, яка утримується за рахунок державного бюджету.

Згідно з п.2.1. договору об`єктом оренди є нежитлові приміщення загальною площею: 281,70 кв.м, у т.ч. 1 поверх - 36,70 кв.м. 2 поверх - 245,00 кв.м. згідно з викопіюванням з поповерхового плану, що складає невід`ємну частину договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 26.03.2015 № 672-1.

Згідно з актом приймання-передачі нерухомого майна від 18.07.2018 орендодавець передав, а орендар прийняв в орендне користування згідно з договором оренди від 18.07.2021 №672-2 приміщення у нежитловому будинку, що перебуває на балансі КП «Київжитлоспецексплуатація», загальною площею 281,7 кв.м.

Відповідно до п. 9.1 договору сторони в договорі оренди визначили строк дії договору з 18.07.2018 до 16.07.2021.

Управління державної казначейської служби України у Оболонському районі м. Києва звернулося до позивача з листом від 14.04.2021 № 03-38-06/185 для укладення договору оренди та надало звіт про оцінку майна і копію договору страхування орендованого майна з копією платіжного доручення про оплату страхових внесків.

Визначення вартості нежитлових приміщень загальною площею 281,70 кв. м за адресою: м. Київ, вул. Героїв Дніпра, 31 - А літ. А було виконано суб`єктом оціночної діяльності - Фізичною особою - підприємцем Мовчаном В.А. станом на 31.01.2021 з метою розрахунку орендної плати.

На підставі звернення Управління державної казначейської служби України у Оболонському районі м. Києва від 14.04.2021 № 03-38-06/185 про продовження договору оренди від 18.07.2018 № 672-2, Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) спільно з КП «Київжитлоспецексплуатація» було підготовлено проект договору оренди №672-3 нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва (нова редакція договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 18.07.2018 № 672-2).

18.05.2021 Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) нарочно було передано представнику Управління для підписання проект договору оренди №672-3, що підтверджується копією розписки отримання проекту Шевчук Тетяною Григорівною.

Однак, як зазначає позивач, станом на 25.08.2021 підписаний проект договору до Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) не надходив.

Листом від 01.07.2021 № 062/05/14-4180 позивач звернувся до відповідача з проханням поінформувати в стислі терміни про дату підписання проекту договору оренди.

Департамент листом від 09.08.2021 № 062/05-14-5076 звернувся до Управління з проханням протягом п`яти робочих днів підписати проект договору та передати його до Департаменту для реєстрації, або звільнити орендовані приміщення та передати їх за актом приймання - передачі підприємству - балансоутримувачу КП «Київжитлоспецексплуатація».

Не погодившись з проектом договору, відповідач надав відповідь позивачу листом за № 03-38-06/404 від 16.08.2021, в якому зазначив, що останнє не має можливості підписати проект договору оренди № 672-3 відповідно до пункту 43 таблиці 2 Методики розрахунку орендної плати, затвердженою рішенням Київської міської ради від 21.04.2015 № 415/1280, та ведеться робота по вирішенню даного питання.

Листом № 062/05-14-6182 від 01.10.2021 (одержано відповідачем 01.11.2021 за вх. № 10-2268) позивач повідомив відповідача, що останнім направлено позову до суду з вимогою про виселення Управління з орендованих приміщень. Також позивач повідомив відповідача, що на звернення Державної казначейської служби України від 03.09.2021 за № 19-07-07/18275, в частині визначення орендної плати у розмірі 1 грн на рік створено робочу групу для опрацювання питання підготовки проекту рішення Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Про затвердження нової Методики розрахунку орендної плати».

Позивач у позовній заяві зазначає, відповідач з 16.07.2021 використовує об`єкт оренди без договору оренди, що призводить до недоотримання коштів до міського бюджету, втрат підприємства - балансоутримувача, пов`язаних з утримуванням будинку та своїми діями перешкоджає використанню всього комплексу правомочностей власника, щодо володіння, користування, розпорядження нерухомим майном.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що термін дії договору закінчився 16.07.2021, відповідач приміщення добровільно не звільнив, займає його безпідставно, а отже, підлягає виселенню з нежитлових приміщень у будинку за адресою: м. Київ, вул. Героїв Дніпра, 31 - А літ. А загальною площею 281,70 кв. м, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, враховуючи наступне.

Згідно пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором оренди нерухомого майна.

Частина 1 статті 759 ЦК України передбачає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Приписами ч. 1 ст. 283 ГК України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Пунктами 1, 4 ст. 285 ГК України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 ЦК України відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до пункту 9.4. договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду №672-2 договір припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Судом встановлено, що строк дії укладеного між сторонами договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду №672-2 від 18.07.2018 закінчився 16.07.2021.

За частинами 2, 3 статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (далі - Закон), норми якого є спеціальними та підлягають застосуванню до спірних правовідносин, без проведення аукціону договори оренди можуть бути продовжені на той самий строк, на який вони були укладені, на підставі заяви орендаря про продовження договору, поданої орендодавцю не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору оренди.

Відповідно до Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 червня 2020 року № 483, продовження договорів оренди здійснюється за результатами проведення аукціону або без проведення аукціону в передбачених Законом зипадках.

Орендар, що має право продовжити договір оренди без проведення аукціону, звертається до орендодавця із заявою про продовження договору оренди не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору оренди. Якщо орендар не подав заяву про продовження договору оренди у зазначений строк, то орендодавець не пізніше ніж за один місяць до закінчення строку дії договору оренди повідомляє орендаря про те, що договір оренди підлягає припиненню на підставі закінчення строку, на який його було укладено, у зв`язку з тим, що орендар не подав відповідну заяву у визначений Законом строк, та про необхідність звільнення орендованого приміщення і підписання акта приймання-передачі (повернення з оренди) орендованого майна.

Орендар, який звертається із заявою про продовження договору оренди відповідно до абзацу четвертого частини сьомої цієї статті, зобов`язаний разом із такою заявою надати орендодавцю звіт про оцінку майна та рецензію на цей звіт.

Судом встановлено, що позивачем спільно з третьою особою було підготовлено проект договору оренди №672-3 нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва (нова редакція договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 18.07.2018 № 672-2) та 18.05.2021 Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) нарочно було передано представнику Управління для підписання проект договору оренди №672-3, що підтверджується копією розписки отримання проекту Шевчук Тетяною Григорівною.

Крім того, судом встановлено, що позивач неодноразово звертався до відповідача з листами, в яких просив підписати проект договору оренди №672-3.

На час розгляду справи проект договору оренди №672-3 нерухомого майна відповідачем не підписано, додатковий договір про продовження дії зазначеного правочину між сторонами також укладено не було. Отже, відповідач продовжує користуватися цим майном за відсутності правових підстав для цього.

Згідно вимог ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Відповідно до пункту 7.5. договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду №672-2 орендар після припинення дії договору оренди зобов`язаний передати майно по акту приймання-передачі підприємству- балансоутримувачу.

Отже, відповідач, в порушення вимог закону та договору оренди, орендоване ним нерухоме майно (нежитлові приміщення), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва (далі - об`єкт оренди), яке знаходиться за адресою: місто Київ, вулиця Героїв Дніпра, будинок № 31-А літер А, не звільнив та по акту приймання-передачі не повернув.

Матеріали справи не містять доказів повернення відповідачем позивачу приміщення як у встановлений у договорі строк, так і станом на час винесення рішення.

Частиною першою статті 5 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Положення ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України визначають способи захисту цивільних прав та інтересів. До таких способів віднесено, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі, присудження до виконання обов`язку в натурі.

Водночас, обов`язок орендаря повернути орендодавцеві об`єкт оренди, тобто фактично виселитись з орендованого приміщення, у разі припинення договору найму передбачено ст. 785 ЦК України та умовами укладеного між сторонами договору.

Отже, якщо орендар не звільнив орендоване приміщення після закінчення строку дії договору оренди, орендодавець вправі заявити позовні вимоги про виселення орендаря з орендованого приміщення як примусове виконання обов`язку в натурі.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором (ч.2 ст. 193 ГК України).

Згідно з приписами статей 78-79 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.33 Рішення віл 27.10.1993р. Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів»).

У разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі (ст. 785 Цивільного кодексу України).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про усунення перешкод користування та розпорядження майном шляхом виселення з безпідставно займаних Управлінням державної казначейської служби України у Оболонському районі м. Києва нежитлових приміщень у будинку за адресою: м. Київ, вул. Героїв Дніпра, 31-А, літ. А, загальною площею 281,70 кв. м, які знаходяться в комунальній власності територіальної громади міста Києва, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а отже - наявні правові підстави для задоволення позову.

Згідно зі ст. 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Суд зазначає, що, навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (див. рішення від 1 липня 2003 р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", заява N 37801/97, п. 36).

У п.50 рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.2010 "Справа "Трофимчук проти України"" (Заява N 4241/03) зазначено, що Суд повторює, що оцінка доказів є компетенцією національних судів і Суд не підмінятиме власною точкою зору щодо фактів оцінку, яку їм було надано в межах національного провадження. Крім того, гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (див. рішення від 27 жовтня 1993 року у справі "Домбо Беєер B. V. проти Нідерландів", п. 31, Series A, N 274).

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Надаючи оцінку доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994р. Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v. UKRAINE) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

Відповідно до частини четвертої статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Виселити Управління державної казначейської служби України у Оболонському районі м. Києва (04209, м. Київ, вул. Героїв Дніпра, 31-А, літ. А, ) з нежитлових приміщень у будинку за адресою: м. Київ, вул. Героїв Дніпра, 31-А, літ. А, загальною площею 281,70 кв.м., які знаходяться в комунальній власності територіальної громади міста Києва.

Стягнути з Управління державної казначейської служби України у Оболонському районі м. Києва (04209, м. Київ, вул. Героїв Дніпра, 31-А, літ. А, ) на користь Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 10, ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повний текст рішення складено 15.02.2022

Суддя І.О. Андреїшина