СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2022 року м. Харків Справа № 922/3540/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Гребенюк Н.В. , суддя Слободін М.М.

без виклику учасників справи,

розглянувши в порядку спрощеного (письмового) провадження без проведення судового засідання за наявними в справі матеріалами апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укрзалізниця" в особі регіональної філії "Південна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (вх. № 3719 Х/1),

на рішення Господарського суду Харківської області від 22.11.2021, ухвалене у приміщенні Господарського суду Харківської області суддею Ємельяновою О.О. (повний текст рішення суду складено 22.11.2021),

у справі № 922/3540/21

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд.5) в особі регіональної філії "Південна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (61052, м. Харків, вул. Котляра, буд. 7)

до Ізюмського комунального виробничого водовідвідного-каналізаційного підприємства (64303, Харківська область, м. Ізюм, вул. Чумацька, буд. 11)

про стягнення 5591,45 грн

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до Ізюмського комунального виробничого водовідвідного каналізаційного підприємства про стягнення збитків у розмірі 5 591,45 грн.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 22.11.2021 у позові відмовлено.

Оскаржуване рішення мотивоване тим, що заявлені позовні вимоги про стягнення збитків у розмірі 5591,45 грн є обґрунтованими, проте у зв`язку із задоволенням заяви відповідача про застосування строків позовної давності, суд дійшов висновку, про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача суми збитків у розмірі 5 591,45 грн.

Не погодившись з рішенням, ухваленим господарським судом першої інстанції до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся позивач Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", який просить рішення Господарського суду Харківської області від 22.11.2021 скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

В обгрунтування апеляційної скарги заявник вказує на те, що початок перебігу строку позовної давності почався після спливу 1095 календарних днів - можливої реєстрації відповідачем податкових накладних в єдиному реєстрі податкових накладних, а саме з березня 2020 по червень 2021. Тому, саме з цієї дати, слід обраховувати строк позовної давності.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.12.2021 для розгляду справи № 922/3540/21 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Гребенюк Н.В., суддя Слободін М.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.12.2021 витребувано у Господарського суду Харківської області матеріали справи № 922/3540/21, відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Харківської області від 22.11.2021 у справі № 922/3540/21, до надходження матеріалів справи.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 13.12.2021 апеляційну скаргу АТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Харківської області від 22.11.2021 у справі № 922/3540/21 залишено без руху. Встановлено апелянту строк впродовж 10 днів з моменту отримання цієї ухвали на усунення встановлених при поданні апеляційної скарги недоліків, а саме: надати до Східного апеляційного господарського суду докази на підтвердження наявності в Уманця М.Г., Островерха Р.М. повноважень на видачу від імені Акціонерного товариства "Українська залізниця" довіреності від 06.01.2021 № 10 адвокату Прядці В.О. та довіреності від 12.01.2021 № 20 адвокату Пономаренко М.А. Роз`яснено скаржнику, якщо апелянт не усуне недоліки апеляційної скарги у строк встановлений судом, вона вважається неподаною та повертається апелянту.

21.12.2021 до Східного апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" надійшла заява про усунення недоліків.

Приймаючи до уваги усунення апелянтом недоліків апеляційної скарги, ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.12.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південна залізниця" АТ "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Харківської області від 22.11.2021 у справі № 922/3540/21; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами надсилання його копії апелянту, але не пізніше ніж до 20.01.2022 та встановлено сторонам строк до 20.01.2022 для подання заяв, клопотань, тощо.

Враховуючи, що ціна позову в даній справі є меншою від ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, судом було попереджено сторони, що апеляційна скарга буде розглянута за правилами ч. 10 ст. 270 ГПК України без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Як вбачається з матеріалів справи, копії ухвал про відкриття провадження у справі від 23.12.2021 були отримані представниками сторін, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Тобто, матеріалами справи підтверджується належне повідомлення сторін про відкриття провадження у справі та розгляд справи в порядку, передбаченому ч. 10 ст. 270 ГПК України.

Колегія суддів повідомляє, що клопотань від учасників справи про розгляд справи з їх повідомленням (викликом) до суду не надійшло.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження, в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку, без проведення судового засідання.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 та ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, у разі здійснення розгляду справи в порядку письмового провадження суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами, досліджує докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.

10.02.2017 між Акціонерним товариством Українська залізниця в особі регіональної філії Південна залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця (споживач, позивач) та Ізюмським комунальним виробничим водовідвідним каналізаційним підприємством (виробник, відповідач) було укладено договір № 2/1/17 П/П-17217/НЮ на централізоване водопостачання та водовідведення.

Згідно пункту 7.1. договору цей договір укладається на 1 рік з 01.01.2017 по 31.12.2017, а вступає в дію з моменту його підписання сторонами.

У січні лютому 2017 на виконання умов договору відповідачем було надано послуги з водопостачання та водовідведення, про що свідчать підписані акти на суму 4175,68 грн., ПДВ 695,95 грн. Позивачем на виконання умов договору сплачено надані за договором послуги, що підтверджується виписками банку та платіжними дорученнями.

Проте, відповідачем обов`язку щодо реєстрації податкової накладної про надані послуги з водопостачання та водовідведення не виконано. У разі, якщо платник не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних / рахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складання податкової накладної/ розрахунку коригування.

У позовній заяві позивач вказує на те, що не може скористатись підставами для нарахування сум, що відносяться до податкового кредиту, які визначені п. 201.11. ст. 201 Податкового кодексу України без отримання податкової накладної. Підставою є рахунок, виставлений платнику податку за інші послуги, вартість яких визначається за показниками приладів обліку, що містять загальну суму платежу, суму податку та податковий номер продавця, крім тих, форма яких встановлена міжнародними стандартами. Прилади обліку на водовідведення у позивача відсутні. Станом на день подання позову вказаний вище строк 1095 календарних днів з дати надання послуг з водопостачання та водовідведення за період з січня 2017 по червень 2018 та можливість віднесення сум до податкового кредиту сплинув.

Відповідачем так і не були зареєстровані податкові накладні про надання послуг з водопостачання та водовідведення за період з січня 2017 по червень 2018 у Єдиному реєстрі податкових накладних. У зв`язку з не реєстрацією податкової накладної відповідачем, позивач був позбавлений можливості на включення сплаченої суми ПДВ до податкового кредиту. У зв`язку із тим, що відповідачем було порушено норми Податкового кодексу України, що позбавило позивача права включити суми ПДВ до складу податкового кредиту та відповідно скористатись правом на зменшення податкового зобов`язання на суму 5 591,45 грн, позивачем понесено відповідні збитки, що стало підставою звернення із відповідним позовом до суду про стягнення із відповідача збитків у розмірі 5 591,45 грн.

Надаючи правову кваліфікацію обставинам справ, колегія суддів зазначає таке.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надані йому послуги в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 903 Цивільного кодексу України).

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору, Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що на виконання умов договору № 2/1/17 на централізоване водопостачання та водовідведення від 10.02.2017 були надані послуги відповідно актів здачі прийому виконаних робіт, наданих послуг за період з січня 2017 року по червень 2018 року на загальну суму 33 548,62 грн. (в. т.ч. ПДУ 5591,45 грн.), а саме: від 20.01.2017 на суму 2282,68 грн. (у т.ч. ПДВ 380,45 грн.); від 27.02.2017 суму 1893,00 грн. (у т.ч. ПДВ 315,50 грн.); від 28.03.2017 на суму 1553,31 грн. (у т.ч. ПДВ 258,89 грн.); від 20.04.2017 на суму 847,11 грн. (у т.ч. ПДВ 141,19 грн.); від 19.05.2017 на суму 3125,63 грн. (у т.ч. ПДВ 520,94 грн.); від 23.06.2017 на суму 1985,26 грн. (у т.ч. ПДВ 330,87 грн.); від 25.07.2017 на суму 1519,45 грн. (у т.ч. ПДВ 253,24 грн.); від 22.08.2017 на суму 1289,05 грн. (у т.ч. ПДВ 214,84 грн.); від 21.09.2017 на суму 720,41 грн. (у т.ч. ПДВ 120,07 грн.); від 31.10.2017 на суму 1471,26 грн. (у т.ч. ПДВ 245,21 грн.); від 10.11.2017 на суму 3341,86 грн. (у т.ч. ПДВ 556,97 грн.); від 04.12.2017 на суму 2341,08 грн. (у т.ч. ПДВ 390,18 грн.); від 02.01.2018 на суму 1555,11 грн. (у т.ч. ПДВ 259,19 грн.); від 26.02.2018 на суму 2309,90 грн. (у т.ч. ПДВ 384,98 грн.); від 27.03.2018 року на суму 1348,90 грн. (у т.ч. ПДВ 224,82 грн.); від 30.04.2018 року на суму 3829,91 грн. (у т.ч. ПДВ 638,32 грн.); від 22.05.2018 на суму 1509,96 грн. (у т.ч. ПДВ 251,66 грн.); від 29.06.2018 на суму 624,74 грн. (у т.ч. ПДВ 104,13 грн.).

Позивачем на виконання умов договору було сплачено надані за договором послуги, що підтверджується виписками банку та платіжними дорученнями.

Відповідно до п. 14.1.181 ст. 14 Податкового кодексу України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг.

За приписами п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування. Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 1095 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, у тому числі для платників податку, які застосовують касовий метод.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

У п. 201.4 ст. 201 Податкового кодексу України визначено, що платники податку в разі здійснення постачання товарів/послуг протягом періоду, за який складається така податкова накладна, постачання яких має безперервний або ритмічний характер: покупцям - платникам податку - можуть складати не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведені податкові накладні на кожного платника податку, з яким постачання мають такий характер протягом періоду, за який складається така податкова накладна, з урахуванням усього обсягу постачання товарів/послуг відповідному платнику протягом такого місяця; покупцям - особам, не зареєстрованим платниками податку, - можуть складати не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведену податкову накладну з урахуванням всього обсягу постачання товарів/послуг таким покупцям, з якими постачання мають такий характер, протягом такого місяця.

Проте, відповідачем обов`язку щодо реєстрації податкової накладної про надані послуги з водопостачання та водовідведення не виконано.

Згідно з п. 187.1. ст. 187 Податкового кодексу України визначено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження. Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня. З метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Такі податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем.

Згідно з п.п. 14.1.181 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник ПДВ має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

У статті 198 Податкового кодексу України встановлено підстави, за яких у платника ПДВ виникає право на податковий кредит; визначено умови, дату, час та порядок його формування; права й обов`язки платників податку в сфері податкових правовідносин; підстави, що унеможливлюють віднесення сплаченого (нарахованого) податку до податкового кредиту.

Згідно з п. 198.1, 198.2 цієї статті право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

На підставі вищенаведених норм колегія суддів зауважує, що відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, не дає права покупцю на включення сум ПДВ до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми ПДВ, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

При цьому, у разі порушення продавцем/покупцем товарів/послуг порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування покупець/продавець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого продавця/покупця. Таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або порушено порядок її заповнення та/або порядок реєстрації в Єдиному реєстрі. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв`язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Водночас звернення покупця послуг зі скаргою на продавця, який не виконав передбаченого наведеною нормою обов`язку, відповідно до положень пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, не надає покупцю права на включення суми податку з цих операцій до складу податкового кредиту, а можливість подання скарги на цього продавця є лише підставою для проведення документальної позапланової перевірки його контролюючим органом.

Колегія суддів зауважує, що доказів здійснення вищенаведених дій щодо реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму ПДВ в розмірі 5591,45 грн матеріали справи не містять.

Згідно з п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України на продавця товарів/послуг покладено обов`язок в установлені терміни скласти податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних, чим зумовлено обґрунтоване сподівання контрагента на те, що це зобов`язання буде виконано, оскільки тільки підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних суми податку можуть бути віднесені до складу податкового кредиту.

Аналогічна правова позиція щодо обґрунтованого сподівання контрагента на виконання зобов`язання наведена у постанові Верховного Суду від 03.12.2018 у справі №908/76/18 та у постанові Верховного суду від 03.08.2018 у справі №917/877/17.

З огляду на вищевикладене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо невиконання відповідачем обов`язоку по реєстрації податкових накладних, що є порушенням права позивача включити заявлену суму ПДВ до складу податкового кредиту та скористатись правом на зменшення податкового зобов`язання на суму 5591,45 грн.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно зі ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); 2) шкідливого результату такої поведінки - збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.

Як було встановлено судом, відповідачем на виконання умов договору № 2/1/17 на централізоване водопостачання та водовідведення від 10.02.2017 у період з січня 2017 по лютий 2017 та з березня 2017 по червень 2018 поставлено позивачу, а позивачем оплачено товар на загальну суму 33548,62 грн, сума ПДВ становить 5591,45 грн.

Незареєстровані відповідачем податкові накладні на суму ПДВ 5591,45 грн позбавили позивача права включити вказану суму ПДВ до складу податкового кредиту та, відповідно, скористатись правом на зменшення податкового зобов`язання на суму 5591,45 грн, тобто позивач поніс збитки.

Таким чином, порушення відповідачем вимог Податкового кодексу України щодо нездійснення реєстрації податкових накладних призвели до позбавлений позивача права включити суми ПДВ до складу податкового кредиту та скористатись правом на зменшення податкового зобов`язання на суму 5591,45 грн, що є прямим причинно-наслідковим зв`яком між бездіяльністю відповідача та збитками позивача.

Отже, наявні усі елементи складу господарського правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.12.2018 у справі №908/76/18 та у постанові Верховного суду від 03.08.2018 у справі №917/877/17.

Перевіривши розрахунок позивача наданий до позовної заяви, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що заявлені позовні вимоги позивача про стягнення збитків у розмірі 5591,45 грн є обґрунтовані.

У зв`язку із задоволенням заяви відповідача про застосування строків позовної давності, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення із відповідача суми збитків у розмірі 5591,45 грн.

Позивач у апеляційній скарзі стверджує, що ним не пропущено строк на звернення з відповідним позовом до суду з огляду на те, що початок перебігу строку позовної давності почався після спливу 1095 календарних днів - можливої реєстрації відповідачем податкових накладних в єдиному реєстрі податкових накладних, а саме з березня 2020 по червень 2021.

Колегія суддів вважає необгрунтованими вказані твердження апелянта та зазначає про таке.

Відповідно до статей 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 ст. 261 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Порівняльний аналіз термінів довідався та міг довідатися, що містяться у ст. 261 Цивільного кодексу України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права й саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти.

При цьому за змістом ст. 261 Цивільного кодексу України законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Якщо встановити день, коли особа довідалась про порушення права або про особу, яка його порушила, неможливо, або наявні докази того, що особа не знала про порушення права, хоч за наявних умов повинна була знати про це, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа повинна була довідатися про порушення свого права.

Під можливістю довідатися про порушення права або про особу, яка його порушила, в цьому випадку слід розуміти передбачувану неминучість інформування особи про такі обставини, або існування в особи певних зобов`язань, як міри належної поведінки, в результаті виконання яких вона мала б змогу дізнатися про відповідні протиправні дії та того, хто їх вчинив.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 909/1165/19 від 29.12.2020.

Таким чином, для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти. При цьому, суд враховує, що під можливістю довідатися про порушення права або про особу, яка його порушила, в цьому випадку слід розуміти передбачувану неминучість інформування особи про такі обставини, або існування в особи певних зобов`язань, як міри належної поведінки, в результаті виконання яких вона мала б змогу дізнатися про відповідні протиправні дії та того, хто їх вчинив.

Обов`язок щодо реєстрації податкових накладних в єдиному реєстрі виник у відповідача з дати підписання актів здачі - прийому виконаних робіт, наданих послуг.

Враховуючи вищевикладене, строк позовної давності слід обраховувати саме з дати підписання актів здачі - прийому виконаних робіт, наданих послуг, оскільки сама з цієї дати у відповідача виник обов`язок щодо реєстрації податкових накладних в єдиному реєстрі.

Відповідач листами від 13.09.2017, 20.03.2019 повідомляв позивача про відсутність у нього можливості реєструвати та надавати податкові накладні в зв`язку з існуванням податкової заборгованості, яка в свою чергу спричинена збитковістю тарифів на послуги підприємства, у зв`язку з чим, Ізюмське комунальне виробниче водопровідно-каналізаційне підприємство неодноразово зверталось до державних органів щодо вирішення проблеми реєстрації податкових накладних. Проте, Листом від 17.02.2015 №5292/7/99-99-19-03-02-17 "Про податок на додану вартість" ДФС України підтвердила можливість Листом від 17.02.2015 №5292/7/99-99-19-03-02-17 "Про податок на додану вартість" ДФС України підтвердила можливість формування податкового кредиту без отримання податкової накладної на підставі документів передбачених пунктом 201.11 статті 201 Податкового кодексу України.

Крім того, обізнаність позивача щодо порушеного права, а саме не реєстрації відповідачем податкових накладних також вбачається із наявних у матеріалах справи листів позивача до відповідача від 04.08.2017, 27.02.2019, 04.05.2020. Тобто, позивач про порушення його права був обізнаний ще до спливу 1095 календарних днів.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто перш ніж застосувати позовну давність суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє в позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Частинами 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Приймаючи до уваги вищевикладене, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що у зв`язку із задоволенням заяви відповідача про застосування строків позовної давності у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача суми збитків у розмірі 5 591,45 грн слід відмовити.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржників та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі Проніна проти України (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 року).

Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апелянту було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків господарського суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду ухвалене з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з правильним застосуванням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування або зміни рішення суду першої інстанції, тому колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги позивача та залишення без змін рішення Господарського суду Харківської області від 22.11.2021 у справі № 922/3540/21.

З огляду на те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за її подання покладається судом на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укрзалізниця" в особі регіональної філії "Південна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 22.11.2021 у справі № 922/3540/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя І.А. Шутенко

Суддя Н.В. Гребенюк

Суддя М.М. Слободін