РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.02.2022Справа № 910/18410/21
За позовом Приватного підприємства "Ладья", Київська область, Фастівський район, с. Княжичі

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортно-промислова компанія "Альтеко", м. Київ

про стягнення 954 634,32 грн, -

суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: Мосейчук А.І. (адвокат за ордером серії АХ№1078684 від 01.12.2021 року);

від відповідача: Бондарець Р.Б. (адвокат за ордером серії АІ№1215172 від 08.02.2022 року).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

12.11.2021 року Приватне підприємство "Ладья" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортно-промислова компанія "Альтеко" (відповідач) суми основної заборгованості в розмірі 734 328,38 грн, суми штрафу в розмірі 113 767,27 грн, суми 3% річних в розмірі 24 517,49 грн та суми інфляційних втрат в розмірі 82 021,18 грн, у зв`язку з невиконанням відповідачем умов Договору про надання транспортних послуг №20 від 26.06.2020 року, в частині розрахунку за надані позивачем послуги.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.11.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

01.12.2021 року до суду від позивача надійшла заява про розгляд справи в загальному провадженні.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.12.2021 розгляд справи №910/18410/21 постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, судове засідання призначено на 08.02.2022 року.

09.12.2021 року від відповідача до суду надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що строк опати послуг не настав, оскільки позивач, в порядку п. 4.2. Договору, не направив на адресу відповідача рахунків-фактур на оплату.

09.12.2021 до суду від позивача надійшла заява про виправлення описки в ухвалі Господарського суду міста Києва від 06.12.2021.

Ухвалою від 13.12.2021 року було вправлено в ухвалі Господарського суду міста Києва від 06.12.2021 у справі №910/18410/21 допущену технічну описку та вирішено вважати вірною датою судового засідання " 08.02.2022 о 10:30 год.".

09.12.2021 року відповідачем подано до суду заяву про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою від 14.12.2021 року у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортно-промислова компанія "Альтеко" про розгляд справи за правилами загального позовного провадження у справі №910/18410/21 було відмовлено.

16.12.2021 року представником Приватного підприємства "Ладья" Мосейчук А.І. подано до суду клопотання про проведення засідання в режимі відеоконференції в приміщенні Господарського суду Харківської області, Харківському окружному адміністративному суді чи Східному апеляційному господарському суді.

Ухвалою від 21.12.2021 року в задоволенні клопотання представника Приватного підприємства "Ладья" про проведення судового засідання у режимі відеоконференції у приміщенні Господарського суду Харківської області, Харківському окружному адміністративному суді чи Східному апеляційному господарському суді у справі №910/18410/21 було відмовлено.

31.12.2021 засобами поштового зв`язку до суду від позивача надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою від 18.01.2022 року клопотання Приватного підприємства "Ладья" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів - задоволено та ухвалено, що участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції від Приватного підприємства "Ладья" братиме представник Мосейчук Анастасія Ігорівна.

07.02.2022 року від позивача до суду надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що у відповідача, в силу положень Договору, виник обов`язок з оплата наданих та прийнятих послуг. Окрім того, оскільки прийняття послуг відбулось шляхом підписання відповідних актів, у відповідача настав обов`язок з оплати їх вартості.

В судовому засіданні 08.02.2022 судом було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

У засіданнях здійснювалась фіксація судового процесу технічним засобами у відповідності до статті 222 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

26.06.2020 року між позивачем (виконавець) та відповідачем (замовник) був укладений Договір про надання транспортних послуг №20 (надалі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого виконавець зобов`язується за завданням замовника надавати, протягом строку дії даного Договору, транспортні послуги, а саме перевезення сухих вантажів насипом дорожніми транспортними засобами. Замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконавцеві зазначені послуги.

Найменування (номенклатура), кількість послуги та ціна за одиницю послуги зазначені у рахунку-фактурі та акті виконаних робіт. (п. 1.2. Договору).

Здача-приймання кожних окремих наданих послуг оформлюється актом здачі-приймання наданих послуг, який підписується повноважними представнтиками сторін. (п. 3.2. Договору).

Відповідно до пунктів 4.1. - 4.3. Договору за надання кожної окремої послуги, обумовлених даним Договором, замовник сплачує виконавцю вартість послуг, що зазначені у Акті. Вартість послуг обумовлена п. 4.1. Договору сплачується замовником у безготівковій формі шляхзом оплати у розмірі 100%, протягом трьох робочих днів після виставлення виконавцнем рахунку-фактури. Послуги надані виконавцем підлягають оплаті замовником не пізніше 7 днів з моменту їх отримання.

Цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання стороами та його скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2020 року, а в частині розрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов`язщань за цим Договором. (п. 8.1. Договору).

Позивач на виконання умов Договору надав відповідачу послуги на суму в розмірі 1 910 480,55 грн, що підтверджується наступними актами здачі-прийняття робіт (надання послуг):

- №ОУ-0000029 від 27.06.2020 року на суму 22 343,64 грн (рахунок-фактура №СФ-0000150 від 27.06.2020 року);

- №ОУ-0000030 від 05.07.2020 року на суму 23 968,63 грн (рахунок-фактура №СФ-0000152 від 05.07.2020 року);

- №ОУ-0000033 від 11.07.2020 року на суму 20 312,40 грн (рахунок-фактура №СФ-0000162 від 11.07.2020 року);

- №ОУ-0000048 від 10.08.2020 року на суму 17 600,72 грн (рахунок-фактура №СФ-0000218 від 10.08.2020 року);

- №ОУ-0000049 від 11.08.2020 року на суму 17 600,72 грн (рахунок-фактура №СФ-0000221 від 11.08.2020 року);

- №ОУ-0000050 від 12.08.2020 року на суму 30 800,11 грн (рахунок-фактура №СФ-0000223 від 12.08.2020 року);

- №ОУ-0000051 від 13.08.2020 року на суму 30 800,11 грн (рахунок-фактура №СФ-0000225 від 13.08.2020 року);

- №ОУ-0000053 від 14.08.2020 року на суму 33 000,12 грн (рахунок-фактура №СФ-0000228 від 14.08.2020 року);

- №ОУ-0000054 від 15.08.2020 року на суму 29 333,44 грн (рахунок-фактура №СФ-0000229 від 15.08.2020 року);

- №ОУ-0000054 від 19.08.2020 року на суму 22 000,08 грн (рахунок-фактура №СФ-0000235 від 19.08.2020 року);

- №ОУ-0000056 від 20.08.2020 року на суму 35 200,13 грн (рахунок-фактура №СФ-0000238 від 20.08.2020 року);

- №ОУ-0000057 від 21.08.2020 року на суму 35 200,13 грн (рахунок-фактура №СФ-0000239 від 21.08.2020 року);

- №ОУ-0000059 від 26.08.2020 року на суму 28 600,10 грн (рахунок-фактура №СФ-0000245 від 26.08.2020 року);

- №ОУ-0000065 від 01.09.2020 року на суму 26 400,10 грн (рахунок-фактура №СФ-0000260 від 01.09.2020 року);

- №ОУ-0000066 від 02.09.2020 року на суму 28 600,10 грн (рахунок-фактура №СФ-0000263 від 02.09.2020 року);

- №ОУ-0000068 від 03.09.2020 року на суму 20 000,06 грн (рахунок-фактура №СФ-0000265 від 03.09.2020 року);

- №ОУ-0000069 від 04.09.2020 року на суму 17 500,06 грн (рахунок-фактура №СФ-0000267 від 04.09.2020 року);

- №ОУ-0000070 від 05.09.2020 року на суму 22 000,08 грн (рахунок-фактура №СФ-0000268 від 05.09.2020 року);

- №ОУ-0000072 від 07.09.2020 року на суму 28 600,10 грн (рахунок-фактура №СФ-0000271 від 07.09.2020 року);

- №ОУ-0000073 від 08.09.2020 року на суму 15 400,06 грн (рахунок-фактура №СФ-0000273 від 08.09.2020 року);

- №ОУ-0000076 від 10.09.2020 року на суму 17 600,06 грн (рахунок-фактура №СФ-0000279 від 10.09.2020 року);

- №ОУ-0000077 від 11.09.2020 року на суму 26 400,10 грн (рахунок-фактура №СФ-0000283 від 11.09.2020 року);

- №ОУ-0000078 від 12.09.2020 року на суму 28 600,10 грн (рахунок-фактура №СФ-0000284 від 12.09.2020 року);

- №ОУ-0000079 від 14.09.2020 року на суму 22 000,08 грн (рахунок-фактура №СФ-0000286 від 14.09.2020 року);

- №ОУ-0000080 від 15.09.2020 року на суму 24 200,09 грн (рахунок-фактура №СФ-0000288 від 15.09.2020 року);

- №ОУ-0000081 від 16.09.2020 року на суму 13 200,05 грн (рахунок-фактура №СФ-0000289 від 16.09.2020 року);

- №ОУ-0000082 від 17.09.2020 року на суму 28 600,10 грн (рахунок-фактура №СФ-0000292 від 17.09.2020 року);

- №ОУ-0000085 від 18.09.2020 року на суму 22 000,08 грн (рахунок-фактура №СФ-0000293 від 18.09.2020 року);

- №ОУ-0000086 від 19.09.2020 року на суму 33 000,12 грн (рахунок-фактура №СФ-0000294 від 19.09.2020 року);

- №ОУ-0000087 від 21.09.2020 року на суму 33 000,12 грн (рахунок-фактура №СФ-0000297 від 21.09.2020 року);

- №ОУ-0000088 від 22.09.2020 року на суму 30 800,11 грн (рахунок-фактура №СФ-0000298 від 22.09.2020 року);

- №ОУ-0000090 від 23.09.2020 року на суму 28 600,10 грн (рахунок-фактура №СФ-0000301 від 23.09.2020 року);

- №ОУ-0000091 від 24.09.2020 року на суму 26 400,10 грн (рахунок-фактура №СФ-0000304 від 24.09.2020 року);

- №ОУ-0000092 від 25.09.2020 року на суму 24 200,09 грн (рахунок-фактура №СФ-0000309 від 25.09.2020 року);

- №ОУ-0000094 від 26.09.2020 року на суму 35 200,13 грн (рахунок-фактура №СФ-0000310 від 26.09.2020 року);

- №ОУ-0000095 від 28.09.2020 року на суму 24 200,09 грн (рахунок-фактура №СФ-0000315 від 28.09.2020 року);

- №ОУ-0000097 від 29.09.2020 року на суму 26 400,10 грн (рахунок-фактура №СФ-0000318 від 29.09.2020 року);

- №ОУ-0000098 від 30.09.2020 року на суму 24 200,09 грн (рахунок-фактура №СФ-0000320 від 30.09.2020 року);

- №ОУ-0000125 від 31.10.2020 року на суму 407 001,48 грн (рахунок-фактура №СФ-0000369 від 26.10.2020 року);

- №ОУ-0000141 від 30.11.2020 року на суму 251 400,45 грн (рахунок-фактура №СФ-0000418 від 19.11.2020 року);

- №ОУ-0000034 від 17.04.2021 року на суму 90 929,83 грн (рахунок-фактура №СФ-0000079 від 17.04.2021 року);

- №ОУ-0000041 від 26.04.2021 року на суму 41 495,82 грн (рахунок-фактура №СФ-0000091 від 21.04.2021 року);

- №ОУ-0000081 від 30.07.2021 року на суму 129 475,00 грн та №ОУ-0000086 від 02.08.2021 року на суму 10 450,00 грн (рахунок-фактура №СФ-0000280 від 16.07.2021 року).

Відповідачем було прийнято зазначені послуги про що свідчать відтиски печаток на вказаних актах та відповідні підписи директора.

В подальшому відповіачем було частково здійснено розрахунок на надані позивачем послуги на суму в розмірі 1 176 152,17 грн, що підтверджується банківською випискою по рахунку позивача.

Звертаючись до суду позивачем зазначено, що суму основного боргу в розмірі 734 328,38 грн відповідачем не оплачено, у зв`язку з чим, позивач просить їх стягнути в судовому порядку та нараховує також до стягнення суму штрафу в розмірі 113 767,27 грн, суму 3% річних в розмірі 24 517,49 грн та суму інфляційних втрат в розмірі 82 021,18 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ст. ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією із підстав виникнення зобов`язань та обов`язковим для виконання сторонами.

За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором послуг.

Статтею 901 ЦК України закріплено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії, або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Відповідно до ст. 905 ЦК України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Як встановлено вище, на підставі Договору позивачем було надано відповідачу послуги на загальну суму в розмірі 1 910 480,55 грн, що підтверджується зазначеними вище актомами, підписаними відповідачем без заперечень та зауважень.

Відповідно до матеріалів справи, що не заперечено відповідачем, в матеріалах справи наявні докази проведення відповідачем розрахунку з позивачем лише на суму в розмірі 1 176 152,17 грн.

При цьому, доказів на підтвердження сплати всієї суми заборгованості в розмірі 734 328,38 грн до матеріалів справи не надано.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За надання кожної окремої послуги, обумовлених даним Договором, замовник сплачує виконавцю вартість послуг, що зазначені у Акті. Вартість послуг обумовлена п. 4.1. Договору сплачується замовником у безготівковій формі шляхзом оплати у розмірі 100%, протягом трьох робочих днів після виставлення виконавцнем рахунку-фактури. Послуги надані виконавцем підлягають оплаті замовником не пізніше 7 днів з моменту їх отримання. (пукнти 4.1. - 4.3. Договору).

Таким чином, за вказаними вище пунктами Договору, оплата вартості послуг повинна була бути здійснена відповідачем не пізніше зазначеного строку.

Відповідач заперечуючи проти факту настання строку здійснення оплати наданих позивачем послуг зазначив, що позивачем на направлено на адресу відповідача відповідних рахунків-фактур для оплати.

Однак, Суд критично ставиться до зазначених заперечень відповідача, оскільки пунктом 4.2. Договору не передбачено обов`язку позивача здійснити саме направлення рахунків-фактур відповідачу, а лише вказано про їх виставлення.

При цьому, пунктом 4.3. Договору сторони передбачили, що послуги надані виконавцем підлягають оплаті замовником не пізніше 7 днів з моменту їх отримання.

Таким чином, згідно встановлених строків та обставин, відповідач є таким, що прострочив виконання свого грошового зобов`язання з оплати вартості наданих позивачем послуг за Договором на загальну суму в розмірі 734 328,38 грн.

За приписами ст. ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. (ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина перша статті 77 ГПК України).

У свою чергу, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Зазначена позиція викладена в постанові Верховного суду від 12.03.2019 року в справі №914/843/18.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що відповідачем оплачену вартість послуг на суму в розмірі 734 328,38 грн.

Враховуючи викладене, відповідачем належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог не спростовано, контррозрахунку заявлених до стягнення з нього сум суду не надано.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Факт наявності основної заборгованості за Договором в розмірі 734 328,38 грн у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем належними доказами не спростований, тому позовні вимоги позивача визнаються судом обґрунтованими на вказану суму.

Позивачем також заявлено до стягнення з відповідача суму штрафу в розмірі 113 737,27 грн.

При цьому, позивач посилається на п. 5.2. Договору і здійснює розрахунок суми штрафу за формулою пені.

Так, судом встановлено, що відповідач у встановлений строк свого обов`язку по перерахуванню коштів в повному обсязі не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням зобов`язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами ст. 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Пунктом 5.2. Договору сторонами визначено, що замовник за несвоєчасну оплату рахунків, що надані йому на підставі Договору, сплачує штраф у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу.

Отже, враховуючи п. 5.2. Договору, сторонами визначено, що у разі порушення відповідачем строків розрахунків за послуги, позивач набуває право нарахувати відповідачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості.

При цьому, сторонами в Договорі не передбачено право позивача здійснювати нарахування суми штрафу за формулою пені.

Враховуючи, що позивач у позовній заяві просить суд стягнути з відповідача суму штрафу, передбачену п. 5.2. Договору, здійснюючи при цьому розрахунок за формулою пені, Суд вбачає за необідне здійснити перекваліфікацію вказаної штрафної санкції на пеню.

Перевіривши наведений у матеріалах справи розрахунок суми пені, з урахуванням п. 4.3. Договору, Судом зазначає, що здійснений він вірно, а тому до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума пені в розмірі 113 767,27 грн.

Щодо заявленої позовної вимоги про стягнення з відповідача 24 517,49 грн суми 3% річних та 82 021,18 грн суми інфляційних втрат, то суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення відсотків річних та інфляційних втрат є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційної складової суми заборгованості, наданий позивачем до позовної заяви, суд встановив, що він є вірним, а тому, позовні вимоги в цій частині є такими, що підлягають задоволенню на суму в розмірі 24 517,49 грн 3% річних та 82 021,18 грн інфляційних втрат.

Згідно із ч. 2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідачем не надано суду належних доказів на спростування викладених у позові обставин, або на підтвердження сплати існуючої перед позивачем заборгованості.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі та стягненню з відповідача на користь позивача суми основної заборгованості в розмірі 734 328,38 грн, суми штрафу в розмірі 113 767,27 грн, суми 3% річних в розмірі 24 517,49 грн та суми інфляційних втрат в розмірі 82 021,18 грн.

Щодо вимог позивача про покладення на відповідача понесених ним витрат на оплату послуг адвоката в сумі 14 000,00 грн, суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру». Дія вказаного закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

За приписами статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок позивача має бути встановлено, що позов позивача не підлягає задоволенню, а також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати відповідача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Законом України „Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04, п. 269). (Аналогічна правова позиція викладена у постанові вищого господарського суду України від 22.11.2017 року у справі №914/434/17).

Як вбачається з матеріалів справи, 20.10.2021 року між Адвокатом Мосейчук Анастасією Ігорівною (адвокат) та позивачем (клієнт) було укладено Договір про надання правничої допомоги №10/20, предметом якого є надання адвокатом клієнту правової (правничої) допомоги.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат позивачем було подано до суду:

- додаткову угоду від 02.02.2022 року із визначенням ціни адвокатських послуг в розмірі 14 000,00 грн;

- акт приймання-передачі наданих послуг від 02.02.2022 року.

Отже, враховуючи час на підготовку матеріалів, юридичну кваліфікацію правовідносин у справі, Суд зазначає, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та ціною позову, а відтак з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 14 000,00 грн.

Судовий збір позивача у розмірі 14 319,52 грн, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортно-промислова компанія «Альтеко» (ідентифікаційний код 42656486, адреса: 02055, м. Київ, вул. Княжий Затон, буд. 2/30, офіс 640) на користь Приватного підприємства «Ладья» (ідентифікаційний код 31364080, місцезнаходження: 08143, Київська область, Фастівський район, с. Княжичі, вул. Воздвиженська, буд. 15-А, кв. 12) суму основної заборгованості в розмірі 734 328,38 грн. (сімсот тридцять чотири тисячі триста двадцять вісім гривень 38 копійок), суму пені в розмірі 113 767,27 грн (сто тринадцять тисяч сімсот шістдесят сім гривень 27 копійок), суму 3% річних в розмірі 24 517,49 грн (двадцять чотири тисячі п`ятсот сімнадцять гривень), суму інфляційних втрат в розмірі 82 021,18 грн (вісімдесят дві тисячі двадцять одна гривна 18 копійок), суму судового збору в розмірі 14 319,52 грн. (чотирнадцять тисяч триста дев`ятнадцять гривень 52 копійки) та суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 14 000,00 грн (чотирнадцять тисяч гривень 00 копійок).

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складене 14.02.2022 року.

Суддя С. МОРОЗОВ