ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2022 року м. ОдесаСправа № 916/1971/21
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Будішевської Л.О.

суддів Таран С.В., Філінюка І.Г.

при секретарі судового засідання Корчинській М.В.

за участю представників учасників справи:

від ОСОБА_1 - Садаклієв І.І.,

від ОСОБА_2 - Довбишев Д.О.,

від ПП «Тайфун» - Нікішев О.В.,

від ОСОБА_3 не з`явився,

від ОСОБА_4 - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Господарського суду Одеської області від 11.11.2021, ухвалене суддею Желєзною С.П., м. Одеса, повний текст складено 22.11.2021

у справі № 916/1971/21

за позовом ОСОБА_1

до відповідачів:

1. ОСОБА_2 ,

2. Приватного підприємства Тайфун

за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів:

1. ОСОБА_3 ,

2. ОСОБА_4

про визнання недійсними рішень загальних зборів та нової редакції статуту

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2 ) та Приватного підприємства «Тайфун» (далі ПП «Тайфун»), в якому просив суд:

- визнати недійсними рішення загальних зборів засновників ПП «Тайфун», оформлені протоколом №1/19 від 13.03.2019;

- визнати недійсною нову редакцію статуту ПП «Тайфун», затверджену рішенням загальних зборів засновників ПП «Тайфун», яке оформлено протоколом № 1/19 від 13.03.2019.

Позов мотивований порушенням корпоративних прав позивача, як єдиного учасника ПП «Тайфун». Позивач зазначив, що спірні рішення загальних зборів, на яких, зокрема, виключено позивача зі складу засновників підприємства та включено до цього складу ОСОБА_2 , прийняті у період незадовільного стану його здоров`я. Позивач не міг вийти зі складу учасників товариства на підставі заяви про вихід, оскільки в такому випадку, підприємство взагалі могло залишитись без засновників. Безоплатне дарування підприємства мало бути оформлено двостороннім договором, який між позивачем та ОСОБА_2 не укладався. Після виходу позивача зі складу учасників ПП «Тайфун», йому не була виплачена вартість майна підприємства.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 20.07.2021 за вказаною позовною заявою відкрито провадження у справі № 916/1971/21. Одночасно залучено до участі у справі в якості третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Заперечуючи проти задоволення позову, ОСОБА_2 зазначив, зокрема, про відсутність правових підстав для визнання недійсними рішень загальних зборів та нової редакції статуту з підстав незадовільного стану здоров`я ОСОБА_1 , у зв`язку з ненадання позивачем жодних доказів на підтвердження наведених обставин та суперечливою поведінкою позивача в інших судових процесах. Відповідач також зазначив, що участь позивача на загальних зборах та підписання за результатами їх проведення протоколу свідчить про обізнаність останнього з фактом включення ОСОБА_2 до складу учасників ПП «Тайфун» та внесення грошових коштів до його статутного капіталу. Доводи позивача про не виплату йому вартості майна підприємства не можуть бути безумовною підставою для визнання рішень загальних зборів недійсними.

11.11.2021 від ОСОБА_2 надійшла заява про застосування до заявлених позивачем вимог наслідків спливу строку позовної давності. Відповідач зазначив, що строк позовної давності для звернення до суду із вимогами про визнання недійсними рішень загальних зборів сплинув у травні 2021 року, тобто через рік після отримання позивачем інформації у межах справи №522/6908/20 (про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя), що він не виступає учасником (засновником) ПП «Тайфун».

Рішенням Господарського суду Одеської області від 11.11.2021 у справі № 916/1971/21 (з урахуванням ухвали від 22.11.2021 про виправлення описки) позов ОСОБА_1 задоволено повністю: визнано недійсними рішення загальних зборів засновників ПП Тайфун, оформлені протоколом №1/19 від 13.03.2019, визнано недійсною нову редакцію статуту ПП Тайфун, затверджену рішенням загальних зборів засновників ПП Тайфун, яке оформлено протоколом №1/19 від 13.03.2019. Стягнуто з відповідачів на користь позивача по 2270 грн. витрат по сплаті судового збору.

Місцевий господарський суд дійшов наступних висновків.

ОСОБА_1 , який виступав єдиним учасником ПП «Тайфун», не міг вийти зі складу учасників товариства, оскільки частиною 5 ст. 24 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» передбачено, що вихід учасника з товариства, внаслідок якого у товаристві не залишиться жодного учасника, забороняється.

Підставою для переходу права власності на частку в статутному капіталі ПП «Тайфун» від ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та, відповідно, припинення права власності позивача на таку частку у зв`язку з набуттям її відповідачем, може бути спрямований на відчуження частки правочин, вчинений учасником товариства та іншою особою. Таким чином, ОСОБА_1 мав право відчужити, а ОСОБА_2 придбати у власність частку у статутному капіталі ПП «Тайфун» лише шляхом укладення правочину, що безпосередньо передбачено вимогами ст. 21 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю».

Разом з тим, в порушення вимог ст. 21 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» право власності на частку у статутному капіталі ПП «Тайфун» було відчужено на користь ОСОБА_2 без укладення будь-якого правочину, тобто лише на підставі рішення загальних зборів, що є порушенням вимог чинного законодавства.

Заява учасника про його виведення зі складу учасників товариства не може слугувати самостійною правовою підставою для переходу права власності на частку, оскільки заява не має статусу правочину, вона адресована товариству і містить лише інформацію про волевиявлення особи вийти зі складу товариства. За своєю правовою суттю така заява є вторинним актом, наслідком первинних дій (правочину з відчуження частки)

За таких умов набуття ОСОБА_2 статусу учасника ПП «Тайфун» шляхом прийняття відповідного рішення загальними зборами засновника ПП «Тайфун», яке оформлено протоколом №1/19 від 13.03.2019, не відповідає положенням чинного законодавства.

Щодо заяви ОСОБА_2 про застосування до заявлених позивачем вимог наслідків спливу строку позовної давності, суд зазначив, що такий строк сплинув 14.03.2020, тобто під час дії карантинних обмежень, встановлених Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). Суд зазначив, що під час дії карантинних обмежень, строки, визначені ст. 258 ЦК України, продовжуються на строк дії карантину, а тому підстави для застосування інституту позовної давності до заявлених ОСОБА_1 позовних вимог відсутні.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 не відчужував свою частку на користь ОСОБА_2 , а вийшов зі складу учасників товариства за власним бажанням. Суд помилково ототожнив вихід ОСОБА_1 зі складу учасників ПП «Тайфун» та відчуження його частки у статутному капіталі товариства на користь ОСОБА_2 .

Скаржник зазначив, що наведені судом висновки свідчать про дослідження зовсім інших обставин, про які ОСОБА_1 не повідомляв та не наводив. Судом проігноровано обставини, на які посилався ОСОБА_1 у позовній заяві, а саме про неможливість усвідомлення значення своїх дій та введення в оману, ОСОБА_1 саме цим обґрунтував власні позовні вимоги. Наведені судом у рішенні висновки та встановлені обставини свідчать про зміну самостійно судом підстав позову.

Натомість, матеріали даної справи не містять доказів, що підтверджують дійсні доводи позовної заяви та підстави позову. ОСОБА_1 не було надано жодних доказів, не наведено відповідних доводів, які свідчать про наявність підстав для визнання недійсними рішень загальних зборів засновників (учасників) ПП «Тайфун», оформлених протоколом № 1/19. Позивач не зазначив, які конкретно його права порушуються безпосередньо рішенням загальних зборів.

Суд безпідставно не застосував до позовних вимог наслідків спливу строку позовної давності.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.12.2021 для розгляду вказаної апеляційної скарги сформовано колегію у складі головуючого судді Будішевської Л.О., суддів Таран С.В., Філінюка І.Г.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.12.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 260 ГПК України, як таку, що не відповідає вимогам п. 2 ч. 3 ст. 258 ГПК України (до апеляційної скарги не було додано доказів сплати судового збору), встановлено скаржнику 10-ти денний строк з дня вручення даної ухвали для усунення недоліків.

17.12.2021 від ОСОБА_2 надійшло клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги, до якого додано квитанцію № ПН3051 від 10.12.2021 на суму 6810 грн.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.12.2021 за апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження, встановлено іншим учасникам справи строк до 05.01.2022 для подання відзиву на апеляційну скаргу та роз`яснено учасникам справи про їх право у цей же строк подати до суду будь-які заяви чи клопотання стосовно процесуальних питань.

05.01.2021 від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про її безпідставність та необґрунтованість. Зокрема, що скаржник не спростовує доводи позивача про те, що останньому не була виплачена не тільки вартість його частки, а навіть сума внеску до статутного капіталу, яка вказана у спірному протоколі. Також не спростовані висновки суду про те, що ОСОБА_1 , який виступав єдиним учасником ПП «Тайфун», не міг вийти зі складу учасників товариства, а також про те, що вихід одного учасника з одночасним входом на його місце іншого учасника по факту є купівлею частки, що мусить укладатись відповідним договором купівлі-продажу.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.01.2022 справу № 916/1971/21 призначено до розгляду на 10.02.2022 о 14:00 год.

09.02.2022 від представника ОСОБА_2 надійшло клопотання, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, а саме: 6810 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги та 24000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

09.02.2022 від представника ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, яке мотивоване неможливістю з`явитись в судове засідання 10.02.2022 у зв`язку з поганим почуттям, пов`язаним із захворюванням на ОРЗ.

В судове засідання 10.02.2022 з`явились представники ОСОБА_1 , ПП Тайфун та ОСОБА_2 .

З огляду з прибуттям в судове засідання 10.02.2022 представника ОСОБА_1 , його клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату колегією суддів не розглядалось.

В судовому засіданні 10.02.2022 представники ОСОБА_2 та ПП Тайфун просили задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 11.11.2021 у справі № 916/1971/21, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Представник ОСОБА_1 заперечував проти доводів та вимог апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, рішення місцевого господарського суду без змін.

Представники третіх осіб в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників ПП Тайфун та ОСОБА_2 , перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням засновника № 7 від 23.09.2015 затверджено Статут ПП «Тайфун», за умовами якого: засновником підприємства є громадянин України ОСОБА_1 . Для забезпечення діяльності підприємства за рахунок грошового внеску засновника створюється статутний капітал у розмірі 3000000 грн. Підприємство створено з метою одержання прибутку шляхом здійснення господарської діяльності, яка не заборонена чинним законодавством.

13.03.2019 відбулись загальні збори засновників (учасників) ПП «Тайфун», які оформлені протоколом № 1/19 від 13.03.2019.

На зборах були присутні ОСОБА_1 , якому належить 100% статутного капіталу, та ОСОБА_2 , як запрошена особа.

До порядку денного загальних зборів були включені наступні питання:

1. Про вихід засновника зі складу ПП «Тайфун`за власним бажанням;

2. Про виплату засновнику ПП «Тайфун», який виходить зі складу учасників, його частки у статутному капіталі;

3. Про включення нового учасника до складу ПП «Тайфун»;

4. Про внесення новим учасником підприємства частки до статутного капіталу ПП «Тайфун»;

5. Про внесення змін до відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо місцезнаходження юридичної особи;

6. Про додання до відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, назви ПП на англійській мові;

7. Про затвердження статуту ПП «Тайфун» у новій редакції та його подальшу реєстрацію;

8. Про уповноваження особи на проведення державної реєстрації змін до відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

За результатами проведення вищевказаних загальних зборів прийняті наступні рішення:

1. Виключити ОСОБА_1 зі складу учасників ПП «Тайфун» за власним бажанням;

2. Виплатити ОСОБА_1 його частку у статутному капіталі ПП «Тайфун», яка складає 3000000 грн.;

3. Прийняти до складу учасників (засновників) ПП «Тайфун» - ОСОБА_2 ;

4. ОСОБА_2 внести до статутного капіталу ПП «Тайфун» грошові кошти у розмірі 3000000 грн., що становить 100% статутного капіталу;

5. Внести зміни до відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо місцезнаходження ПП за наступною адресою: АДРЕСА_1 ;

6. У зв`язку з виробничою необхідністю внести зміни до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, шляхом додання назви ПП на англійській мові;

7. Затвердити статут ПП «Тайфун» у новій редакції та зареєструвати його;

8. Уповноважити ОСОБА_5 подати документи для проведення державної реєстрації змін до відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Протокол № 1/19 від 13.03.2019 підписано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , справжність підпису яких посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Носенко О.В.

14.03.2019 ОСОБА_1 звернувся до загальних зборів засновників ПП «Тайфун» із заявою, в якій просив вивести його зі складу учасників ПП «Тайфун» та зазначив, що не має будь-яких претензій до ПП «Тайфун» та його учасників, а також висловлює свою згоду на внесення відповідних змін до установчих документів приватного підприємства.

Справжність підпису ОСОБА_1 на заяві також посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Носенко О.В.

На підставі вищевказаних рішень загальних зборів засновників (учасників) ПП «Тайфун», які оформлені протоколом № 1/19 від 13.03.2019, затверджено нову редакцію Статуту ПП «Тайфун», за змістом якого засновником підприємства став ОСОБА_2 , з часткою розміром 100% статутного капіталу розміром 3000000 грн.

Предметом спору у даній справі є вимоги ОСОБА_1 визнати недійсними рішення загальних зборів засновників ПП «Тайфун», оформлені протоколом №1/19 від 13.03.2019, та визнати недійсною нову редакцію статуту ПП «Тайфун», затверджену вказаними рішеннями загальних зборів.

Задовольняючи позов, місцевий господарський суд виходив, зокрема, з того, ОСОБА_1 в силу приписів ч. 5 ст. 24 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» не міг вийти зі складу учасників товариства, а також з того, що в порушення вимог ст. 21 вказаного Закону право власності на частку у статутному капіталі ПП «Тайфун» було відчужено ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 без укладення відповідного правочину.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 63 ГК України залежно від форм власності, передбачених законом, в Україні можуть діяти підприємства, зокрема, приватне підприємство, що діє на основі приватної власності громадян чи суб`єкта господарювання (юридичної особи).

Приватним підприємством визнається підприємство, що діє на основі приватної власності одного або кількох громадян, іноземців, осіб без громадянства та його (їх) праці чи з використанням найманої праці. Приватним є також підприємство, що діє на основі приватної власності суб`єкта господарювання - юридичної особи. Порядок організації та діяльності приватних підприємств визначається цим Кодексом та іншими законами (ст. 113 ГК України).

Частиною 1 ст. 167 ГК України встановлено, що корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

ПП «Тайфун» згідно положень Статуту, затвердженого рішенням загальних зборів учасників ПП «Тайфун», яке оформлено протоколом №7 від 23.09.2015, було створено ОСОБА_1 з метою одержання прибутку шляхом здійснення господарської діяльності, яка не заборонена чинним законодавством. Позивачем було внесено до статутного капіталу 3000000 грн.

Враховуючи наведені положення Статуту ПП «Тайфун» у вказаній редакції, колегія суддів зазначає, що ПП «Тайфун» за видом підприємницького товариства належить до товариства з обмеженою відповідальністю, а тому до спірних правовідносин мають бути застосовані приписи Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» № 2275-VIII від 06.02.2018 (з наступними змінами та доповненнями) (далі Закон).

Відчуження частки у статутному капіталі товариства іншим учасникам товариства або третім особам встановлений ст. 21 Закону, вихід учасника з товариства - ст. 24 Закону.

Зокрема, ч. 1 ст. 21 передбачено, що учасник товариства має право відчужити свою частку (частину частки) у статутному капіталі товариства оплатно або безоплатно іншим учасникам товариства або третім особам.

Частиною 5 ст. 24 Закону визначено, що учасник вважається таким, що вийшов з товариства, з дня державної реєстрації його виходу. Вихід учасника з товариства, внаслідок якого у товаристві не залишиться жодного учасника, забороняється.

У постанові від 08.09.2020 у справі № 916/2968/19 Верховний Суд дійшов наступного висновку: «Відступлення учасником ТОВ частки у статутному капіталі товариства, передбачене ст. 147 ЦК України та ст. 53 Закону України «Про господарські товариства», є відчуженням частки. Таке відчуження потребує волевиявлення особи, яка відчужує частку, й особи, яка приймає частку у власність. Відступлення (відчуження) частки не є самостійним непоіменованим видом договору, оскільки воно відбувається шляхом укладання договору купівлі-продажу, міни, дарування тощо. Натомість, право учасника на вихід із ТОВ, передбачене ст. 148 ЦК України та ст. 54 Закону України «Про господарські товариства», реалізується ним шляхом вчинення одностороннього правочину подання товариству відповідної заяви про вихід. І такий правочин не потребує зустрічного волевиявлення чи згоди інших учасників товариства, самого товариства.

Колегія суддів зазначає, що відчуження частки у статутному капіталі та вихід учасника із товариства є різними підставами припинення корпоративних відносин і не можуть ототожнюватись.

Як вбачається з матеріалів справи та зазначалось раніше, на оскаржуваних загальних зборах ПП «Тайфун», які оформлені протоколом № 1/19 від 13.03.2019, прийняті рішення, зокрема, виключити ОСОБА_1 зі складу учасників ПП «Тайфун» за власним бажанням, виплатити йому частку у статутному капіталі, прийняти до складу учасників підприємства ОСОБА_2 та зобов`язати останнього внести до статутного капіталу грошові кошти у розмірі 3000000 грн., що становить 100% статутного капіталу.

Проаналізувавши протокол № 1/19 від 13.03.2019, колегія суддів приходить до висновку, що у даному випадку не відбулось відчуження ОСОБА_1 належної йому частки у статутному капталі ПП «Тайфун» на користь ОСОБА_2 .

Фактично, ОСОБА_1 добровільно вийшов зі складу засновників ПП «Тайфун», а ОСОБА_2 став таким засновником.

Саме добровільний вихід ОСОБА_1 , а не відчуження його частки на користь ОСОБА_2 , підтверджується також нотаріально-посвідченою заявою ОСОБА_1 від 14.03.2019, адресованою загальним зборам засновників ПП «Тайфун», в якій він просив вивести його зі складу учасників ПП «Тайфун» та зазначив, що не має будь-яких претензій до ПП «Тайфун» та його учасників, а також висловлює свою згоду на внесення відповідних змін до установчих документів приватного підприємства.

Те, що заява про вихід зі складу учасників ПП «Тайфун» була складена ОСОБА_1 на наступний день після прийняття загальними зборами рішень, не спростовує висновків суду та жодним чином не свідчить про незаконність прийняття рішень, оформлених протоколом № 1/19 від 13.03.2019.

З огляду на те, що вихід ОСОБА_1 зі складу засновників ПП «Тайфун» відбувся одночасно з входом до цього складу ОСОБА_2 , колегія суддів також зазначає про відсутність порушень вимог ч. 5 ст. 24 Закону, якою встановлено заборону на вихід учасника з товариства, внаслідок якого у товаристві не залишиться жодного учасника.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Крім того, ОСОБА_1 , звернувшись з позовом до ОСОБА_2 та ПП «Тайфун» майже через 2,5 роки після прийняття оскаржуваного рішення та написання заяви про вихід, не зазначив, яким чином відповідачі порушили його права, крім невиплати йому вартості його частки.

Щодо доводів позивача про те, що йому не була виплачена ані вартість частки підприємства, ані сума внеску до статутного капіталу, яка вказана у спірному протоколі, колегія суддів зазначає, що з огляду на предмет та підстави позову, такі доводи не входять до предмета доказування у даній справі.

Щодо посилання позивача на те, що спірні рішення загальних зборів прийняті у період незадовільного стану його здоров`я, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів даної справи, 25.10.2021 ОСОБА_1 , на підтвердження факту прийняття спірних рішень у період незадовільного стану здоров`я, надано суду першої інстанції копії певних медичних документів.

Відповідно до ч. 2, 8 ст. 80 ГПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Колегія суддів зазначає, що місцевий господарський суд обґрунтовано не врахував вищезазначені документи під час вирішення даного, оскільки в порушення вимог ст. 80 ГПК України, вони були подані разом із поданням відповіді на відзив, без клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на їх подання.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає про відсутність підстав для врахування вищевказаних доказів при перегляду даної справи в апеляційному порядку.

Крім того, в судовому засіданні 10.02.2022 представник ОСОБА_1 зазначив, що питання обізнаності позивача із змістом протоколу, а також його складення безпосередньо ОСОБА_1 , не є підставою заявленого позову, такою підставою є саме порушення процедури виходу ОСОБА_1 зі складу учасників ПП «Тайфун».

Згідно ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, повноваження суду апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає, що рішення Господарського суду Одеської області від 11.11.2021 у справі № 916/1971/21 підлягає скасуванню, із прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.

З огляду на відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає про відсутність підстав для застосування до його позовних вимог наслідків спливу строку позовної давності.

Щодо розподілу судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та зазначалось раніше, 09.02.2022 від представника ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання, в якому він просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, а саме: 6810 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги та 24000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

До вказаного клопотання представником додані наступні документи:

- договір про надання правової (правничої) допомоги від 05.08.2021, укладений між ОСОБА_2 (клієнт) та Адвокатським об`єднанням «Інтеллекс», за умовами якого Адвокатське об`єднання зобов`язується надати клієнту правову (правничу) допомогу), вчинити від імені та за рахунок клієнта та/або від свого імені, але за рахунок клієнта, певні юридичні дії або надати клієнту за його дорученням інші послуги юридичного характеру, що зазначені нижче та які разом і незалежно від їх змісту іменуються в тексті договору «правова допомога», «правнича допомога», «послуги», або «доручення», а клієнт зобов`язується сплатити за них відповідну плату. За цим договором клієнту надається на території України правнича допомога, що відповідає галузям права, в яких спеціалізується Адвокатське об`єднання: представництво інтересів клієнта по справі № 916/1971/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ПП «Тайфун» про визнання недійсними рішень та визнання недійсними змін до Статуту. За надання правової (правничої) допомоги у суді апеляційної інстанції клієнт сплачує Адвокатському об`єднанню плату у розмірі 20000 грн., яка не включає плату за участь адвоката в судових засіданнях у суді апеляційної інстанції. Плата за участь адвоката у одному судовому засіданні у суді апеляційної інстанції складає 4000 грн.;

- акт приймання-передачі послуг (робіт) за договором від 08.02.2022, складений та підписаний ОСОБА_2 та Адвокатським об`єднанням «Інтеллекс» без жодних зауважень, згідно якого плата (вартість наданих послуг по справі № 916/1971/21) у період з 26.11.2021 по 10.02.2022 включно складає 24000 грн., яку клієнтом сплачено у повному обсязі.

- квитанції: № ПН386 від 17.12.2021 на суму 3600 грн., № ПН346 від 17.12.2021 на суму 4900 грн., № ПН1366 від 21.12.2021 на суму 1500 грн., № ПН900 від 04.02.2022 на суму 4000 грн., № ПН900 від 04.02.2022 на суму 40 грн., ПН206 від 04.02.2022 на суму 4000 грн., ПН347 від 07.02.2022 на суму 2000 грн., ПН6213 від 07.02.2022 на суму 4000 грн., ПН6213 від 07.02.2022 на суму 40 грн.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 ст. 123 ГПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами 1-3 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 у апеляційній скарзі зазначив, що судові витрати у зв`язку з апеляційним переглядом даної справи орієнтовано становлять 20000 грн.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, судовому засіданні 10.02.2022 представником ОСОБА_2 зроблено відповідну заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Із заявою, до якої додані вищенаведені докази, представник ОСОБА_2 звернувся до суду апеляційної інстанції 09.02.2022, тобто в межах строку, встановленого ч. 8 ст. 129 ГПК України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що представником відповідача дотримано порядок повідомлення про понесення судових витрат, а також своєчасно надано суду належні та допустимі докази на підтвердження їх понесення.

Щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст. 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

В силу статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі East/West Alliance Limited проти України"). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Колегія суддів зазначає, що стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 24000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, пов`язану з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, відповідає критерію розумності, такі витрати є співмірними із виконаною адвокатом роботою, а їх відшкодування не матиме надмірний характер.

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Колегія суддів зазначає, що від позивача не надходило жодного клопотання про зменшення витрат відповідача на оплату правничої допомоги адвоката, не містить відповідного клопотання і відзив на апеляційну скаргу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 24000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, пов`язану з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 235, 236, 240, 269, 270, 275, 277, 281-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Господарського суду Одеської області від 11.11.2021 у справі № 916/1971/21 скасувати.

У задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на корить ОСОБА_2 6810 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Стягнути з ОСОБА_1 на корить ОСОБА_2 24000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, пов`язану з розглядом справи №916/1971/21 в суді апеляційної інстанції.

Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідні накази із зазначенням необхідних реквізитів.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 10.02.2022.

Головуючий суддя Л.О. Будішевська

Суддя С.В. Таран

Суддя І.Г. Філінюк