УХВАЛА

08 лютого 2022 року

м. Київ

cправа № 904/5368/21

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Могил С.К.,

перевіривши матеріали касаційної скарги Фізичної особи-підприємця Митюченко Валентини Іванівни

на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 16.12.2021

у справі № 904/5368/21

за позовом Фізичної особи-підприємця Митюченко Валентини Іванівни

до:

1) Верхівцевської міської ради Дніпропетровської області;

2) Дніпропетровського державного торгівельно-виробничого підприємства робітничого постачання "Потяг",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача-1 - Комунальне підприємство "Верхньодніпровське бюро технічної інвентаризації"

про припинення права власності та про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

На адресу Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 20.01.2022 надійшла касаційна скарга Фізичної особи-підприємця Митюченко Валентини Іванівни на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 16.12.2021 (повний текст складено 24.12.2021) у справі № 904/5368/21, подана до Суду 17.01.2022.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.01.2022 вказану касаційну скаргу передано для розгляду колегії суддів у складі: Могил С.К. - головуючий (доповідач), Случ О.В., Волковицька Н.О.

Здійснивши перевірку матеріалів касаційної скарги на відповідність вимогам ст.ст. 287 - 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), Суд дійшов висновку, що подана скарга їм не відповідає з огляду на таке.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 287 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

У касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав) (п. 5 ч. 2 ст. 290 ГПК України).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України у касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні (абз. 1 ч. 2 ст. 290 ГПК України).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду (абз. 2 ч. 2 ст. 290 ГПК України).

Касаційний господарський суд звертає увагу скаржника, що в разі оскарження судового рішення суду на підставі п.п. 3, 4 ч. 2 ст. 287 ГПК України, скаржник має зазначити про відсутність такого висновку щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; та/або зазначити підставу касаційного оскарження з урахуванням ч. 1, 3 ст. 310 ГПК України.

Так, у разі подання касаційної скарги на підставі п. 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

Якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

Отже, системний аналіз наведених положень ГПК України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 287 ГПК України у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) ч. 2 ст. 287 ГПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Таким чином процесуальний закон покладає на скаржника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування яких конкретно норм матеріального та/або порушення норм процесуального права припустилися суди нижчих інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень та чітко визначити конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбаченої (передбачених) ст. 287 ГПК України, з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного рішення.

Крім того, скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судами попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях.

З урахуванням змін до ГПК України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Касаційна скарга містить вимогу щодо скасування постанови Центрального апеляційного господарського суду від 16.12.2021 та залишення в силі рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.09.2021 у справі № 904/5368/21.

Проте подана касаційна скарга хоча і містить посилання на обставини даної справи, неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, які регулюють дані правовідносини, та порушення судом норм процесуального права, однак оформлена з порушенням вимог п. 5 ч. 2 ст. 290 ГПК України, оскільки не містить посилань на конкретну підставу (підстави) для відкриття касаційного провадження, передбачених ч. 2 ст. 287 ГПК України (п. 1, 2, 3, 4 ч. 2 ст. 287 ГПК України) у зв`язку з неправильним застосуванням судом норм матеріального права чи порушенням норм процесуального права.

Суд зазначає, що вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, повинні бути повними та однозначними, тобто містити чітко передбачену (передбачені) ст. 287 ГПК України підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга із посиланням на відповідний пункт (пункти), з дотриманням вимог, про які йдеться вище у цій ухвалі.

Доводи заявника в касаційній скарзі також не містять належного обґрунтування конкретних підстав касаційного оскарження рішення суду апеляційної інстанції з мотивами щодо неправильного застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Окремі посилання скаржника на висновки Верховного Суду не формують чітких підстав касаційного оскарження судового рішення у розумінні ч. 2 ст. 287 ГПК України, а Суд не наділений повноваженнями доповнювати касаційну скаргу міркуваннями, які скаржник не навів у її тексті, або самостійно визначати конкретну підставу, оскільки вказане свідчитиме про порушення Судом принципу змагальності сторін.

Таким чином, оскільки скаржником не визначено належним чином підстави касаційного оскарження судових рішень як того вимагає ч. 2 ст. 287 ГПК України та п. 5 ч. 2 ст. 290 ГПК України, Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без руху.

Згідно з ч. 2 ст. 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Частиною 2 ст. 174 ГПК України унормовано, що в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

На виконання вимог цієї ухвали скаржнику необхідно вказати підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) ст. 287 ГПК України підстави (підстав), належним чином обґрунтувати наявність цієї підстави (цих підстав) із урахуванням змісту цієї ухвали.

Способом усунення недоліків касаційної скарги є викладення касаційної скарги у новій редакції з урахуванням наведених вище вимог процесуального законодавства.

Суд звертає увагу, що уточнену редакцію касаційної скарги, подану на виконання приписів цієї ухвали, необхідно також надіслати іншим учасникам справи, надавши Суду докази такого надіслання.

Крім того, згідно з п. 2 ч. 4 ст. 290 ГПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України "Про судовий збір" (далі - Закон).

Відповідно до пп. 5 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону ставка судового збору за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Згідно з пп. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру розмір ставки судового збору складає 1, 5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пп. 2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону).

Абзацем 1 ч. 3 ст. 6 Закону передбачено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2021 у розмірі 2 270 грн.

Ціна позову визначається, зокрема, у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна (п. 2 ч. 1 ст.163 ГПК України).

Отже, судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно або його витребування визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

Як вбачається з оскаржуваних рішення та постанови (тексти розміщено у Єдиному державному реєстрі судових рішень), предметом позову була одна вимога немайнового характеру (визнання таким, що припинено права власності Дніпропетровського державного торгівельно-виробничого підприємства робітничого постачання "Потяг" на нерухоме майно за адресою: Дніпропетровська обл., Верхньодніпровський р-н, м. Верхівцеве, вул. Красна, буд. 2-В, а саме - комплекс загальною площею 424, 5 кв.м.); та одна вимога майнового характеру (визнання права власності за Фізичною особою-підприємцем Митюченко Валентиною Іванівною право власності на нерухоме майно - будівлю магазину промислових товарів за адресою: Дніпропетровська обл., Верхньодніпровський р-н, м. Верхівцеве, вул. Красна, буд. 2-В).

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 06.09.2021 у справі № 904/5368/21 позов задоволено.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 16.12.2021 у справі № 904/5368/21, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.09.2021 у даній справі скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Фізична особа-підприємець Митюченко Валентина Іванівна в касаційній скарзі просить скасувати постанову Центрального апеляційного господарського суду від 16.12.2021 та залишити в силі рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.09.2021 у справі № 904/5368/21, отже належною до сплати сумою судового збору за подання касаційної скарги в частині немайнової вимоги є 4 540 грн (2 270 грн*200%).

До матеріалів касаційної скарги в якості доказу сплати судового збору додано квитанцію від 11.01.2022 № ПН2714 про сплату 9 080 грн судового збору.

Водночас предметом позову у даній справі є також визнання права власності за Фізичною особою-підприємцем Митюченко Валентиною Іванівною право власності на нерухоме майно - будівлю магазину промислових товарів за адресою: Дніпропетровська обл., Верхньодніпровський р-н, м. Верхівцеве, вул. Красна, буд. 2-В, тобто майнова вимога.

Оскільки касаційну скаргу подано безпосередньо до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду без матеріалів справи, у колегії суддів немає можливості з`ясувати дійсну вартість спірного майна і належну до сплати суму судового збору за подання касаційної скарги в цій частині.

Таким чином Фізичній особі-підприємцю Митюченко Валентині Іванівні необхідно надати Суду документи на підтвердження реальної вартості спірного майна і сплатити судовий збір виходячи із цієї вартості за наведеними реквізитами.

- Отримувач коштів: ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102,

- Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783;

- Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП);

- Код банку отримувача (МФО): 899998;

- Рахунок отримувача: UA0026007

- Код класифікації доходів бюджету: 22030102 "Судовий збір (Верховний Суд, 055)".

Суд звертає увагу скаржника на те, що необхідними реквізитами для ідентифікації скарги є, зокрема, номер справи, у межах якої подається відповідна скарга та дата судового акта, що оскаржується.

Враховуючи викладене, касаційна скарга Фізичної особи-підприємця Митюченко Валентини Іванівни підлягає залишенню без руху з наданням скаржнику строку на усунення недоліків поданої ним касаційної скарги, який не може перевищувати 10 днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху, а саме - заявнику касаційної скарги необхідно: 1) викласти касаційну скаргу у новій редакції та зазначити підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) ст. 287 ГПК України підстави (підстав), належним чином обґрунтувати наявність цієї підстави (цих підстав) із урахуванням змісту цієї ухвали; 2) надати Суду документи на підтвердження реальної вартості спірного майна і сплатити судовий збір виходячи із цієї вартості.

Щодо клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження у справі № 904/5368/21, то воно буде розглянуто у випадку усунення вказаних вище недоліків.

Керуючись ст.ст. 174, 234, 287-288, 290 - 292 ГПК України, Суд,-

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Митюченко Валентини Іванівни на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 16.12.2021 у справі № 904/5368/21 залишити без руху.

2. Надати скаржнику строк для усунення недоліків, який не може перевищувати 10 днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху.

Ухвала у справі № 904/5368/21 набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя Могил С.К.