УХВАЛА

14 лютого 2022 року

м. Київ

cправа № 916/2075/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Бакуліна С.В. головуючий (доповідач), Кролевець О.А., Стратієнко Л.В.,

розглянувши матеріали касаційної скарги фізичної особи - підприємця Чернявського Георгія Юрійовича

на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.12.2021 (головуючий суддя - Мишкіна М.А., судді: Аленін О.Ю., Лавриненко Л.В.)

у справі №916/2075/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА",

до фізичної особи - підприємця Чернявського Георгія Юрійовича

про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА» (далі - ТОВ "ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА") звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до фізичної особи - підприємця Чернявського Георгія Юрійовича (надалі - ФОП Чернявський Г.Ю.), в якому просило суд:

- стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за Договором лізингу від 26.04.2018 №00016078, яка станом на 07.07.2021 становить 239608,49 грн та складається з: 77971,39 грн плати за фактичне користування об`єктом лізингу після припинення Договору з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат за період з 16.09.2020 по 07.07.2021; 2943,12 грн пені за прострочення плати за фактичне користування об`єктом лізингу після припинення Договору з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат за період з 16.09.2020 по 07.07.2021; 148560,34 грн неустойки за невиконання обов`язку щодо повернення об`єкта лізингу за період з 02.09.2020 по 07.07.2021; 9503,07 грн відшкодування інших витрат (збитків) з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат за період з 10.10.2020 по 07.07.2021 та 630,57 грн пені за прострочення відшкодування інших витрат (збитків) за період з 10.10.2020 по 07.07.2021;

- зазначити в рішенні про нарахування 3% річних на розмір заборгованості відповідача до моменту повного виконання рішення;

- стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Господарський суд Одеської області рішенням від 23.09.2021 у задоволенні позову відмовив у повному обсязі.

Південно-західний апеляційний господарський суд постановою від 23.12.2021 рішення Господарського суду Одеської області від 23.09.2021 у справі №916/2075/21 скасував; позов ТОВ "ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА" задовольнив; стягнув з ФОП Чернявського Г.Ю. на користь ТОВ "ПОРШЕ ЛІЗИНГ Україна" заборгованість за Договором лізингу від 26.04.2018 №00016078, яка станом на 07.07.2021 становить 239608,49 грн та складається з: 77971,39 грн - плати за фактичне користування об`єктом лізингу після припинення Договору лізингу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних за період з 16.09.2020 по 07.07.2021; 2943,12 грн - пені за прострочення плати за фактичне користування об`єктом лізингу після припинення Договору лізингу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних за період з 16.09.2020 по 07.07.2021; 148560,34 грн - неустойки за невиконання обов`язку щодо повернення об`єкта лізингу за період з 02.09.2020 по 07.07.2021; 9503,07 грн - відшкодування інших витрат (збитків) згідно загальних умов з урахуванням індексу інфляції та 3% річних за період з 10.10.2020 по 07.07.2021; 630,57 грн - пені за прострочення відшкодування інших витрат (збитків) згідно загальних умов за період з 10.10.2020 по 07.07.2021. Органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення, нарахувати та стягнути з ФОП Чернявського Г.Ю. на користь ТОВ "ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА" 3% річних на фактичну (несплачену суму заборгованості) за період: з 08.07.2021 до моменту виконання рішення суду в частині сплати заборгованості за такою формулою: "(С х 3 х Д): 365 : 100 = сума процентів, де: С - сума боргу, Д - кількість днів прострочення".

ФОП Чернявський Г.Ю. звернувся 19.01.2022 (згідно з даними на поштовому конверті) до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить: (1) зупинити виконання постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.12.2021 у справі №916/2075/21; (2) скасувати зазначене судове рішення.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.01.2022 касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду: Бакуліна С.В. - головуючий (суддя-доповідач), Кібенко О.Р., Стратієнко Л.В.

Розпорядженням заступника керівника апарату-керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 14.02.2022 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №916/2075/21 у зв`язку з перебуванням судді Кібенко О.Р. на лікарняному з 08.02.2022.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.02.2022 вказану касаційну скаргу передано для розгляду колегії суддів у складі: Бакуліна С.В. - доповідач (головуючий), Стратієнко Л.В., Кролевець О.А.

Перевіривши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Частиною другою статті 6 та частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України та зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із пунктом 8 частини першої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

За приписами пункту 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Предметом позову, з яким ТОВ "ПОРШЕ ЛІЗИНГ УКРАЇНА" звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області, є стягнення суми 239608,49 грн, що становить значно менше п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Колегія суддів звертає увагу скаржника, що у пункті 2 частини третьої статті 287 ГПК України унормовано випадки, за умови доведення скаржником наявності яких наведенням відповідних цим випадкам обставин, судове рішення у справі з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, може бути предметом касаційного оскарження.

Підставою касаційного оскарження ФОП Чернявський Г.Ю. зазначає пункти 1 та 3 частини другої статті 287 ГПК України, оскільки: (1) суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, (2) відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а також послався на те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики (підпункт "а" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України).

Посилання скаржника на обставини, які, на його думку, доводять випадок, зазначений у пункті "а" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, за оцінкою Суду не підтверджує наявність цього випадку, коли судове рішення у цій справі з ціною позову менше п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб підлягає касаційному оскарженню, оскільки посилання скаржника на неврахування судом апеляційної інстанцій висновків, викладених у постановах Верховного Суду, щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а також на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, є саме підставами касаційного оскарження судових рішень, передбаченими пунктами 1 та 3 частини другої статті 287 ГПК України, втім не є доводами, які у розумінні підпунктів "а" - "г" пункту 2 частини 3 статті 287 цього Кодексу, підтверджують наявність випадку/випадків, який/які дає/дають право вважати судові рішення такими, що підлягають касаційному оскарженню.

У поданій касаційній скарзі скаржник не доводить, що спір у справі стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки мотиви скаржника, викладені у касаційній скарзі, зводяться до висловлення незгоди з прийнятим судовим рішенням та переоцінки встановлених судом обставин, що виходить за межі повноважень Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

Верховним Судом під час аналізу доводів та аргументів касаційної скарги також взято до уваги: предмет позову, правову природу спірних правовідносин, складність справи, факт розгляду даної справи судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію.

Таким чином у пункті 2 частини третьої статті 287 ГПК України унормовано, що касаційному оскарженню підлягають рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову до п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, лише коли скаржником буде доведено наявність передбаченого/передбачених у цій нормі випадку/випадків, що залежить виключно від обставин конкретної справи, значення кожної з них для формування єдиної правозастосовчої практики та за умови належних, фундаментальних обґрунтувань, оскільки в іншому випадку буде порушено принцип "правової визначеності".

Використання оціночних чинників, як-то: "винятковість значення справи для скаржника", "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики", "малозначні справи" тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже, виходячи із статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

При цьому, незгода із рішенням суду попередніх інстанцій не свідчить автоматично про неправильність застосування або порушення норм матеріального/процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття цих рішень, оскільки настання таких наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь позивача/відповідача є звичайним передбачуваним процесом.

Як визначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 20 травня 2010 року у справі "Пелевін проти України" (заява № 24402/02), право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг (пункт 27). Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, спрямовані на недопущення безладного перебігу судового процесу. Такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду "за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб" [рішення від 28 травня 1985 року у справі "Ешингдейн проти Сполученого Королівства" (пункт 57)].

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 1996 року "Справа "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" (Levages Prestations Services v. France, заява № 21920/93, пункт 48) вказано, що зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

За змістом статті 7 ГПК України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин.

Відповідно до частини першої статті 46 цього Кодексу сторони користуються рівними процесуальними правами.

На підставі наведеного надання стороні будь-яких переваг, зважаючи на сферу її діяльності, правовий статус, предмет спірних відносин, призведе до порушення однієї з основних засад господарського судочинства - рівності учасників судового процесу перед законом і судом.

З огляду на відсутність належного обґрунтування наявності обставини, передбаченої підпунктом "а" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, Верховний Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ФОП Чернявському Г.Ю. на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.12.2021 у справі №916/2075/21 на підставі пункту 1 частини першої статті 293 ГПК України, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження Суд не розглядає клопотання про зупинення виконання оскаржуваного судового рішення.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 12, 163, 234, 235, 287, 293 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1.Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою фізичної особи - підприємця Чернявського Георгія Юрійовича на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.12.2021 у справі №916/2075/21.

2. Копії ухвали надіслати учасникам справи.

3. Касаційну скаргу надіслати скаржнику разом з доданими до неї матеріалами. Копію касаційної скарги залишити у Верховному Суді.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий С. В. Бакуліна

Судді О. А. Кролевець

Л. В. Стратієнко