номер провадження справи 32/182/21
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2022 Справа № 908/3682/21

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Колодій Н.А., розглянувши в письмовому позовному провадженні без виклику представників сторін справу:

За позовом Комунального підприємства Облводоканал Запорізької обласної ради (69007, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 129 А)

до відповідача Комунального підприємства Новоолександрівський сількомунгосп (70433, Запорізька область, Запорізький район, с. Новоолександрівка, вул. Центральна, буд. 60)

про стягнення 584653,32 грн.

Без виклику представників сторін

СУТЬ СПОРУ

До Господарського суду Запорізької області надійшов позов Комунального підприємства Облводоканал Запорізької обласної ради до Комунального підприємства Новоолександрівський сількомунгосп про стягнення 584653,32 грн., які складаються з 575615,29 грн. основного боргу за договором № 71а/8 про надання послуг з водопостачання від 01.06.2021, 3% річних у сумі 2309,45 грн. та інфляційних втрат у сумі 6728,58 грн.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.12.2021 справу № 908/3682/21 за вище вказаною позовною заявою розподілено судді Колодій Н.А.

Ухвалою суду від 21.12.2021 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/3682/21, присвоєний номер провадження 32/182/21, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

19.01.2022 позивач надіслав на адресу суду заяву (вх. № 12/0094 від 17.01.2022), в порядку ст. 46 ГПК України, про збільшення розміру позовних вимог в частині стягнення основного боргу та збільшення в частині стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат. В обґрунтування посилається на те, що на теперішній час заборгованість відповідача становить за період серпень-грудень 2021. У зв`язку з викладеним позивач просив стягнути з відповідача 604871,36 грн. основного боргу, 3624,20 грн. -3 % річних, 9916,71 грн. інфляційних втрат.

Заява позивача про збільшення розміру позовних вимог в частині стягнення основного боргу та збільшення в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат прийнята судом, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 46 ГПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Розглядаються позовні вимоги про стягнення з відповідача 604871,36 грн. основного боргу, 3624,20 грн. -3 % річних, 9916,71 грн. інфляційних втрат.

Заявлені позивачем вимоги викладені в позовній заяві та ґрунтуються на ст. ст. 509, 530, 610, 611, 612 ЦК України, ст.ст. 3, 6, 216, 217, 220 ГК України. Підставою для звернення з позовом до суду зазначено неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором про надання послуг з водопостачання № 71а/8 від 01.06.2021 в частині здійснення розрахунків за період з серпня по грудень 2021 на загальну суму 743255,68 грн. Відповідач часково сплатив заборгованість в сумі 138384,32 грн. Таким чином, залишок боргу становить 604871,36 грн. Також, на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, просив стягнути з відповідача на користь позивача 3 % річних у розмірі 3624,20 грн. та 9916,71 грн. втрат від інфляції. З урахуванням викладеного, позивач просить суд позов задовольнити повністю, а також покласти на відповідача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 9276,18 грн.

Відповідач у відзиві (вх. № 1539/08-08/22 від 21.01.2022) заперечив проти позову, зазначив що на виконання договору було перераховано наступні грошові кошти у період з 03.12.2021 по 30.12.2021 на загальну суму 1220700 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 124 ввід 03.12.2021 на суму 3700 грн., № 125 від 13.12.2021 на суму 50000 грн., № 134 від 17.12.2021 на суму 57000 грн. № 147 від 30.12.2021 на суму 10000 грн. Крім того, відповідач не погоджується із розрахунокм позивача, зокрема, але не виключно щодо нарахування 3% річних та інфляційних витрат, оскільки такий розрахунок проводився без урахування сум, що були сплачені відповідачем, в тому числі до подання позовної заяви.

За таких обставин, суд визнав наявні в матеріалах справи № 908/3682/21 письмові докази достатніми для всебічного, повного та об`єктивного розгляду спору.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення 10.02.2022.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

01.06.2021 між КП Облводоканал Запорізької обласної ради (позивач у справі) та Комунальним підприємством «Новолександрівський сількомунгосп» (Споживач, відповідач) укладено договір про надання послуг з водопостачання № 71а/8, відповідно до якого, позивач зобов`язався забезпезпечувати водопостачання через мережі централізованого водопостачання магістральному водоводу «Запоріжжя-Вільнянськ-Новомиколаївка» споживачу на господарсько-питні, побутові технічні потреби для потреб споживача та споживачів (населення, бюджетні установи, інші споживачі) Новооленівка, с. Новоолександрівка, с. Григорівка Новоолександрівської територіальної громади Запорізького району Запорізької області, де споживач визначено виконавцем послуг з водопостачання (відповідно до п. 1.1. договору).

Договором встановлено, що сторони при укладенні договору керуються Законом України Про питну воду та питне водопостачання та водовідведення від 10.01.2002 № 2918-111 (зі змінами), Законом України Про житлово-комунальні послуги № 2189-VIII від 09.11.2017, Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» від 22.06.2017 № 2119, Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затвердженого наказом Міністерства з питань ЖКГ України № 190 від 27.06.2008, Правилами технічної експлуатації систем водопостачання та каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Держкомітету України по ЖКГ Держжитлокомунгоспу 05.07.1995 за № 30 та іншими нормативно-правовими документами, у тому числі розпорядними документами місцевих органів самоврядування, прийнятими у встановленому порядку.

Сторони узгодили (п.п. 1.2 Договору), для здійснення розрахунків між сторонами встановлені тарифи на послуги централізованого водопостачання у розмірі 11,256 грн. за 1 куб м., в тому числі ПДВ. Тарифи на послуги водопостачання, і водовідведення встановлюються відповідними компетентними органами у разі зміни тарифів, що діють на момент укладення даного договору, споживач зобов`язаний здійснювати оплату наданих позивачем послуг за новими тарифами з моменту набування чинності нормативного документу, як затверджено тарифи.

У розділі 5 договору сторонами встановлено порядок обліку питної води та розрахунків. Так, відповідно п. 5.2 договору основним документом на оплату є Акт-рахунок. Акти- рахунки виписуються споживачу представником позивача відповідно порядку визначених п. 5.2. договору, при наявності особистого посвідчення в останній день кожного місяця у трьох примірниках. Відповідальна особа позивача зобов`язана підписати Акти-рахунки у трьох примірниках та самостійно отримати у позивача один примірник. До 12 числа наступного за звітним місяцем споживач зобов`язаний перерахувати на розрахунковий рахунок позивача суму, вказану в Акті-рахунку. Якщо споживач відмовляється підписати Акт-рахунок, представником позивача в Акті-рахунку робиться відповідний запис про таку відмову. Документи пересилаються споживачу поштою. Оформлений таким чином Акт-рахунок є обов`язковим для сплати у вказані в ньому терміни, а також є підставою для розрахунків за водопостачання. Відсутність обґрунтованих заперечень до Акту-рахунку у термін трьох банківських днів з моменту отримання, підтверджує визнання споживачем обсягу, якості наданих йому послуг, розміру плати за них та прийняття їх в повному обсязі.

Відповідач зобов`язався своєчасно оплачувати надані йому послуги з водопостачання, експлуатувати водопровідні мережі, прилади пристрої на них у встановленому порядку та у відповідності з даним договором та нормативними документами, вказаними в п. 1.1 договору (3.2.1 договору).

Договір діє з моменту підписання до 31 грудня 2021 року. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місць до закінчення терміну його дії про його припинення не було письмово заявлено однією із сторін (п. п. 2.1, 2.4 Договору).

Матеріали справи свідчать, що за період з серпня по грудень 2021 р. позивачем надано відповідачу послуги з водопостачання, сторонами підписані Акти рахунки № 71а/8, в яких зазначено, що позивачем за серпень 2021 подано води на суму 132505,45 грн., за період з 01.10.2021 по 31.10.2021 подано води на суму 169043,38 грн.; за період з 01.01.2021 по 30.11.2021 р. подано води на суму 119721,65 грн.; за період з 01.12.2021 по 31.12.2021 подано води на суму 146256,07 грн. Таким чином, всього за спожиту воду нараховано 743255,68 грн.

Як слідує з матеріалів справи, відповідачем без зауважень та заперечень підписано акти про надання води.

Відповідач за отриману воду розрахувався частково: 03.12.2021 по 30.12.2021 на загальну суму 120700 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 124 ввід 03.12.2021 на суму 3700 грн., № 125 від 13.12.2021 на суму 50000 грн., № 134 від 17.12.2021 на суму 57000 грн. № 147 від 30.12.2021 на суму 10000 грн. З наданого позивачем акту звірки вбачається, що відповідачем сплачено кошти 23.11.2021 в сумі 17684,32 грн., які включені позивачем в часткову оплату заборгованості.

Таким чином, залишок боргу становить 604871,36 грн.

Неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором, наявність заборгованості стали підставою для звернення позивача за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до приписів статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, а як визначено приписами статті 509 цього ж Кодексу, зобов`язання виникають із підстав встановлених вищевказаною правовою нормою.

Згідно статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини першої статті 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Аналіз норм чинного законодавства та наданих матеріалів, дає суду можливість зробити висновки, що правовідносини сторін врегульовані договором про надання послуг.

Згідно з частиною 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Зазначені положення можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Відповідно до частини 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору позивачем надано обумовлені Договором послуги на загальну суму 743255,68 грн.

Про факт надання позивачем послуг в рамках договору про надання послуг з водопостачання № 71а/8 свідчать складені акти рахунки надання послуг та виставлені на оплату наданих послуг, долучені до матеріалів справи.

Відповідач за отриману воду розрахувався частково в загальній сумі 138384,32 грн.

Таким чином, на момент розгляду спору по суті заборгованість відповідача складає 604871,36 грн., доказів сплати відповідач не надав.

На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача суми 604871,36 грн. основного боргу, документально підтвердженими, обґрунтованими, заснованими на законі та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем пред`явлені до стягнення сума 3 % річних в розмірі 3624,20 грн. та сума інфляційних витрат в розмірі 9916,71 грн.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодекс України передбачено, що боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимог кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата 3% річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до п. 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на визначений індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97р.

Відповідно до рекомендацій, викладених в зазначеному листі Верховного Суду України, індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць, тому сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Надані розрахунки судом перевірені за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи Законодавство та встановлено, що сума індексу інфляції та 3% річних розраховані вірно, вимоги щодо їх стягнення позивачем доведені.

Контррозрахунку спірної суми відповідачем суду не надано.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно із ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 604871,36 грн. заборгованості за послуги з водовідведення, яка виникла за договором № 71а/8 від 01.06.2021, 3624,20 грн. 3% річних, 9916,71 грн. втрат від інфляції, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 129, 238, 240, 241, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Комунального підприємства Новоолександрівський сількомунгосп (70433, Запорізька область, Запорізький район, с. Новоолександрівка, вул. Центральна, буд. 60, ідентифікаційний код юридичної особи 36900195) на користь Комунального підприємства Облводоканал Запорізької обласної ради (69057 м. Запоріжжя, вул. Перемоги, б. 129-А, ідентифікаційний код юридичної особи 03327115) заборгованість за послуги з водопостачання у сумі 604871 (шістсот чотири тисячі вісімсот сімдесят одна) грн. 36 коп., 3624 (три тисячі шістсот двадцять чотири) грн. 20 коп. -3 % річних, 9916 (девять тисяч девятсот шістнадцять) грн. 71 коп. втрат від інфляції, 9276 (дев`ять тисяч двісті сімдесят шість) грн. 19 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення оформлено і підписано 10 лютого 2022.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку, передбаченому ст.ст. 254-256 ГПК України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.А.Колодій