РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.01.2022Справа № 910/16623/21

За позовом Київської митниці Держмитслужби

до Товариства з додатковою відповідальністю «Довірче товариство Європейське

бюро приватизації»

про зобов`язання повернути майно

Суддя Сівакова В.В.

секретар судового засідання Бабич М.А.

за участі представників сторін

від позивача Пінчук О.І., самопредставництво

від відповідача не з`явився

Суть спору:

12.10.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Київської митниці Держмитслужби до Товариства з додатковою відповідальністю «Довірче товариство Європейське бюро приватизації» про зобов`язання останнього повернути нереалізоване майно, передане Київською митницею Держмитслужби на реалізацію відповідно до актів опису, оцінки та передачі товарно-матеріальних цінностей № 4 від 21.03.2019, № 5 від 21.03.2019, № 10 від 24.05.2019, а в разі неможливості повернення, сплатити його вартість у сумі 1.163.408,00 грн на рахунок Київської митниці Держмитслужби.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, на підставі укладеного між сторонами договору реалізації майна, що перейшло у власність держави № 2 від 26.02.2019, позивачем передано відповідачу товари для їх реалізації, що підтверджується актами опису, оцінки та передачі товарно-матеріальних цінностей № 4 від 21.03.2019, № 5 від 21.03.2019, № 10 від 24.05.2019. Умовами договору встановлено, що: адреса місця зберігання та місця реалізації майна є: вул. Столичне Шосе, 104-А, м. Київ; відповідач зобов`язаний надавати доступ до майна для проведення інвентаризації, огляду, інших цілей; відповідач зобов`язаний на першу вимогу позивача повернути майно, навіть якщо строк дії договору не закінчився. Листом № 7.8-4/21/11/10369 позивачем повідомлено відповідача про необхідність повернення майна на склад митниці та перерахування коштів в разі реалізації майна. Листом № 15/10/26-70-05 від 12.08.2020 позивач звернувся до відповідача з вимогою про забезпечення умов для проведення інвентаризації та надати можливість членам комісії здійснити огляд та інвентаризацію майна. Вищезгадані листи відповідачем залишено без відповіді. Інвентаризаційним описом від 14.09.2020 та протоколом інвентаризаційної комісії від 22.09.2020 встановлено факт неявки матеріально-відповідальної особи до орендованого складського приміщення за адресою вул. Столичне Шосе, 104-А, м. Київ та те, що станом на 14.09.2021 за вказаною адресою відсутнє орендоване або належне відповідачу приміщення. 19.11.2020 позивач звернувся до відповідач з претензією № 7.8-1/21/11/22965 про повернення нереалізованого майна або відшкодування його вартості у розмірі 1.163.408,00 грн, що встановлена актами опису, оцінки та передачі товарно-матеріальних цінностей. Враховуючи викладене та те, що відповідачем вимоги викладені у претензії виконано не було, позивач звернувся до суду з вимогою про зобов`язання відповідача повернути нереалізоване майно.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/16623/21 від 18.10.2021 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено п`ятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання відповідних документів.

03.11.2021 позивачем усунено недоліки позовної заяви шляхом подання до суду відповідних документів. Також позивачем подано заяву, відповідно до якої просить змінити предмет позову, а саме просить зобов`язати Товариство з додатковою відповідальністю Довірче товариство «Європейське бюро приватизації» повернути нереалізоване майно, передане Київською митницею Держмитслужби на реалізацію відповідно до актів опису, оцінки та передачі товарно-матеріальних цінностей № 4 від 21.03.2019, № 5 від 21.03.2019, № 10 від 24.05.2019, загальною вартістю 1.163.408,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.11.2021 відкрито провадження у справі № 910/16623/21 та прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 02.12.2021.

Даною ухвалою зобов`язано відповідача протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати суду відзив на позов в порядку ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 10.11.2021 було 12.11.2021 направлено відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за № 871 за адресою, що зазначена в позовній заяві, а саме: 02068, м. Київ, вул. Кошиця, 9-Б, офіс 18, яка згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є місцезнаходженням відповідача.

Проте, конверт разом з ухвалою від 10.11.2021 (номер відправлення 871) було повернуто до суду поштовим відділенням зв`язку без вручення адресату з довідкою форми Ф-20 від 15.12.2021 з позначкою «за закінченням встановленого строку зберігання».

Згідно з ч. 3 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно з п. 3 ст. 212 Цивільного кодексу України якщо настанню обставини недобросовісно перешкоджала сторона, якій це невигідно, обставина вважається такою, що настала.

В підготовчому засіданні 06.12.2021 судом постановлено ухвалу на місці, не виходячи до нарадчої кімнати, у відповідності до ст. 183 Господарського процесуального кодексу України, про оголошення перерви в підготовчому засіданні до 16.12.2021.

В підготовчому засіданні 16.12.2021 судом постановлено ухвалу на місці, не виходячи до нарадчої кімнати, у відповідності до ст. 183 Господарського процесуального кодексу України, про оголошення перерви в підготовчому засіданні до 11.01.2022.

В підготовчому засіданні 11.01.2022 судом постановлено ухвалу на місці, не виходячи до нарадчої кімнати, у відповідності до ст.ст. 182, 185 Господарського процесуального кодексу України, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 27.01.2022.

Позивач в судовому засіданні 27.01.2022 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судове засідання 27.01.2022 не з`явився.

В судовому засіданні 27.01.2022 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

26.02.2019 між Київською міською митницею ДФС (замовник, позивач) та Товариством з додатковою відповідальністю «Довірче товариство Європейське бюро приватизації» (виконавець, відповідач) укладено договір реалізації майна, що перейшло у власність держави № 2 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору замовник передає, а виконавець приймає з метою подальшої реалізації майно, що в установленому порядку перейшло у власність держави та майно, яке швидко псується або має обмежений строк зберігання (далі - майно).

Постановою Кабінету Міністрів України № 1200 від 18.12.2018 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» було вирішено утворити Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу; установлено, що Державна митна служба є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну митну політику, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування митного законодавства. Державна податкова служба та Державна митна служба є правонаступниками майна, прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № № 227 від 06.03.2019 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України» державна митна служба, її територіальні органи виконують встановлені законодавчими та іншими нормативно-правовими актами функції та повноваження органів доходів і зборів до внесення до таких актів відповідних змін у частині, що стосується повноважень Державної митної служби, її територіальних органів.

Постановою Кабінету Міністрів України № 858 від 02.10.2019 «Про утворення територіальних органів Державної митної служби» постановлено реорганізувати деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної митної служби за переліком згідно з додатком 2, зокрема Київську міську митницю ДФС було реорганізовано шляхом приєднання до Київської митниці Держмитслужби.

Спір виник в зв`язку з тим, що відповідачем в порушення умов договору на вимогу позивача не було повернуто майно, що було предметом договору.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 628 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

У відповідності до статті 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно зі ст. 1011 Цивільного кодексу України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Укладений між сторонами договір реалізації майна, що перейшло у власність держави № 2 від 26.02.2019 за своєю правовою природою є змішаним договором, який містить елементи договорів комісії і зберігання, так як для виконання зобов`язання по здійсненню реалізації майна, виконавець (організатор митного аукціону) приймає від замовника товари та забезпечує його зберігання до видачі його покупцю, а в разі не продажу - до моменту повернення замовнику.

Частина 1 статті 628 Цивільного кодексу України встановлює, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є не обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно з п. 10.1 договору цей договір набуває чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до 31.12.2019, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Відповідно до п. 1.2 договору перелік майна, його кількість та вартість встановлюється в актах опису, оцінки та передачі майна, які за умовами їх підписання сторонами стають невід`ємною частиною договору.

Згідно з п. 2.3.1 договору виконавець зобов`язаний прийняти майно за місцем його зберігання по предметно, згідно з актом опису, оцінки та передачі майна та в установленому законодавством порядку реалізувати майно.

Матеріали справи свідчать, що відповідно до умов договору позивачем було передано відповідачу майно загальною вартістю 1.163.408,00 грн, згідно наступних актів опису, оцінки та передачі товарно-матеріальних цінностей:

№ 4 від 21.03.2019 вартістю 159.307,00 грн;

№ 5 від 21.03.2019 вартістю 668.101,00 грн;

№ 10 від 24.05.2019 вартістю 336.000,00 грн.

Місце збереження майна зазначено в додатку № 1.

Згідно додатку № 1 до договору місцем збереження майна, переданого виконавцю для реалізації визначено наступну адресу: м. Київ, Столичне шосе, 104-А.

Відповідно до п. 2.5 договору виконавець зобов`язався на першу вимогу замовника повернути майно, навіть якщо строк договору не закінчився.

Згідно статті 953 Цивільного кодексу України зберігач зобов`язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Умовами договору не визначено строк виконання зобов`язання з повернення переданого на зберігання та продаж майна у разі отримання вимоги про його повернення.

Позивач листом № 7.8-4/21/11/10369 від 26.05.2020 звернувся до відповідача з вимогою перерахувати кошти та повернення на склад митниці залишків нереалізованих товарів (майна). Дана вимога надіслана відповідачу 01.06.2020 простою кореспонденцією, що підтверджується реєстром простих листів, на якому проставлений календарний відтиск печатки поштового відділення зв`язку.

Дана вимога залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Згідно з п. 2.2.1 договору замовник має право проводити інвентаризацію переданого на реалізацію виконавцю майна.

Відповідно до п. 2.3.5 договору виконавець зобов`язався надавати замовнику за його вимогою доступ до майна для проведення інвентаризації, огляду, інших цілей.

Позивач звернувся до відповідача з листом № 7.8-1/21/11/16303 від 18.08.2020, в якому повідомив про необхідність проведення в період з 13.08.2020 по 17.09.22020 інвентаризації майна, у зв`язку з чим слід забезпечити умови для її проведення та забезпечити присутність представника відповідача.

Дана вимога надіслана відповідачу 20.08.2020 простою кореспонденцією, що підтверджується реєстром простих листів, на якому проставлений календарний відтиск печатки поштового відділення зв`язку.

14.09.2020 комісією з реорганізації Київської міської митниці ДФС під час інвентаризації матеріальних цінностей, прийнятих на відповідальне зберігання відповідним актом зафіксовано нез`явлення матеріально-відповідальної особи відповідача за адресою місця зберігання майна, вказаною у договорі, а саме: м. Київ, вул. Столичне шосе, 104-А. За вказаною адресою знаходиться Авторинок. За усною інформацією представників адміністрації Авторинку станом на 14.09.2020 Товариство з додатковою відповідальністю «Довірче товариство «Європейське бюро приватизації» приміщення за вказаною адресою не орендує, належне йому майно відсутнє.

Відповідно до п. 2.3.7 договору виконавець зобов`язаний у разі зміни виконавцем місця збереження та місця реалізації товарів або отримання нових місць збереження та реалізації інформувати замовника в письмовій формі протягом трьох робочих днів.

Згідно з п. 2.6 договору у разі зміни місця зберігання або реалізації майна виконавець протягом 3 (трьох) робочих днів повідомляє письмово замовника для внесення відповідних змін до договору.

Проте всупереч умовам договору відповідач не повідомив позивачу про зміну місця зберігання майна.

В подальшому позивач звернувся до відповідача з претензією № 7.8-1/21/11/22965 (№ 23) від 19.11.2020, в якій позивач вимагав повернути нереалізоване майно, а у разі втрати відшкодувати вартість втраченого майна у розмірі 1.163.408,00 грн.

Дана вимога надіслана відповідачу 20.11.2020 рекомендованою кореспонденцією № 040, проте дане відправлення не вручено адресату та повернуто позивачу відділенням поштового зв`язку з довідкою форми Ф-20 з позначкою «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до п. 2.3.2 договору виконавець зобов`язався забезпечити збереження майна та його споживчих якостей, транспортування, складування, передпродажну підготовку та інші дії, необхідні для реалізації майна.

Стаття 942 Цивільного кодексу України встановлює, що зберігач зобов`язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі.

Пунктами 1, 2 статті 949 Цивільного кодексу України передбачено, що зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей.

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Доказів того, що передане позивачем відповідачу згідно актів опису, оцінки та передачі товарно-матеріальних цінностей № 4 від 21.03.2019, № 5 від 21.03.2019, № 10 від 24.05.2019 майно частково або у повному обсязі реалізовано відповідачем не подано та матеріали справи не містять.

В матеріалах справи також відсутні докази на підтвердження повернення відповідачем позивачу нереалізованого майна.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність передбачених чинним законодавством правових підстав для зобов`язання відповідача повернути майно.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

Зважаючи на вищевказане, позовні вимоги Київської митниці Держмитслужби є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Зобов`язати Товариство з додатковою відповідальністю «Довірче товариство Європейське бюро приватизації» (02068, м. Київ, вул. Кошиця, 9-Б, офіс 18, ) повернути нереалізоване майно, передане Київською митницею Держмитслужби (03124, м. Київ, б-р. Вацлава Гавела, 8-а, ) на реалізацію відповідно до акту опису, оцінки та передачі товарно-матеріальних цінностей № 4 від 21.03.2019, № 5 від 21.03.2019, № 10 від 24.05.2019 загальною вартістю 1.163.408,00 грн.

3. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Довірче товариство Європейське бюро приватизації» (02068, м. Київ, вул. Кошиця, 9-Б, офіс 18, ) на користь Київської митниці Держмитслужби (03124, м. Київ, б-р. Вацлава Гавела, 8-а, ) 17.451 (сімнадцять тисяч чотириста п`ятдесят одна) грн 12 коп. витрат по сплаті судового збору.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 08.02.2022.

СуддяВ.В. Сівакова