ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2022 Справа № 917/1232/21

Господарський суд Полтавської області у складі судді Тимощенко О.М., при секретарі судового засідання Отюговій О.І., за участю представників: від позивача - Романенко П. В., від відповідача - Жирний О. С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовною заявою Приватного підприємства "Сучасні технології", вул. Великотирнівська, 10/61, кв.39, м. Полтава, 36040

до відповідача Акціонерного товариства "Укртрансгаз", вул. Кловський узвіз, 9/1, м. Київ,01021, в особі Філії "Будівельно-монтажна фірма Укргазпромбуд", вул. Кагамлика, 33-А, м. Полтава, 36002

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Акціонерне товариство Банк Альянс, вул. Січових Стрільців, 50, м. Київ, 04053,

про: 1. стягнення з Акціонерного товариства "Укртрансгаз" отримані за банківською гарантією кошти в сумі 336000,00 грн.;

2. зменшення розміру штрафних санкцій за прострочення поставки товару по договору про закупівлю товарів №210300037 від 10.03.2021 року на 70% та стягнення з Акціонерного товариства "Укртрансгаз" надмірно отриманих в якості штрафних санкцій коштів в сумі 92 741,70 грн.,

встановив:

02.08.2021 року до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Приватного підприємства "Сучасні технології" до відповідача Акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі Філії "Будівельно-монтажна фірма Укргазпромбуд" про: 1. стягнення з Акціонерного товариства "Укртрансгаз "отримані за банківською гарантією кошти в сумі 336000,00 грн.; 2. зменшення розміру штрафних санкцій за прострочення поставки товару по договору про закупівлю товарів №210300037 від 10.03.2021 року на 70% та стягнення з Акціонерного товариства "Укртрансгаз" надмірно отриманих в якості штрафних санкцій коштів в сумі 92 741,70 грн.

Позовні вимоги мотивовані наявністю у обов`язку відповідача повернути перераховані позивачем кошти згідно з вимогами Закону України "Про публічні закупівлі", і відсутністю обумовлених законом підстав для неповернення гарантійного платежу, а також необхідністю зменшення розміру штрафних санкцій, добровільно сплачених позивачем на користь відповідача.

Ухвалою від 05.08.2021 року суд залишив позовну заяву Приватного підприємства "Сучасні технології" без руху та надав позивачу строк 3 дні з дня вручення даної ухвали для усунення вказаних у ній недоліків позовної заяви.

12.08.2021 року до суду від позивача надійшла про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою від 16.08.2021 року відкрито провадження у даній справі, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті.

02.09.2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву ( арк. справи 88-96). У відзиві на позов відповідач проти позову заперечує, зокрема, з тих підстав, що чинне законодавство України дійсно передбачає зменшення розміру заявлених до сплати штрафних санкцій за рішенням суду. Однак, таке зменшення можливе лише за результатами розгляду судом справи про стягнення з боржника нарахованих до сплати штрафних санкцій. Зменшення добровільно сплачених боржником штрафних санкцій в досудовому порядку та її регресне стягнення з кредитора не передбачене жодними нормами чинного законодавства України. Крім того, зменшення розміру штрафних санкцій є безпідставним, в зв`язку з відсутністю у Постачальника зауважень щодо їх розміру в процесі досудового розгляду пред`явлених претензій та їх добровільною оплатою в повному обсязі згідно наданих до претензій розрахунків. Стосовно повернення банківської гарантії відповідач зазначає, що станом на 09.04.2021 року (кінцева дата повної поставки Товару за Договором) Постачальником було здійснено поставку Товару лише на суму 2 401 980,00 грн. від загальної суми Договору 6 720 000,00 грн. Кошти відповідач отримав за банківською гарантією від Банку Гаранту, а не від самого Позивача, виконання банківської гарантії було зумовлено неналежним виконанням свого обов`язку з боку позивача.

Ухвалою суду від 08.09.2021 року задоволено клопотання представника позивача - Романенка П. В. про участь у судовому засіданні господарського суду Полтавської області 14.09.2021 р. о 09:00 год. по справі № 917/1232/21 у режимі відеоконференції поза межами суду з використанням власних технічних засобів.

В підготовчому засіданні 14.09.2021 суд оголосив перерву до 12.10.2021.

Ухвалою від 14.09.2021 року суд ухвалив залучити до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Акціонерне товариство Банк Альянс (Україна, 04053, місто Київ, вул. СІЧОВИХ СТРІЛЬЦІВ, будинок 50, ідентифікаційний код 14360506).

11.10.2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив ( арк. справи 120-126).

Під час розгляду справи у підготовчому засіданні 12.10.2021 року продовжено строки підготовчого провадження та оголошено перерву у засіданні до 04.11.2021 року до 09.00 год.

21.10.2021 року відповідач подав заперечення на відповідь на відзив ( арк. справи 140-147).

Ухвалою суду від 04.11.2021 р. судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 14.12.2021 року на 11:00 год.

Судове засідання, призначене на 14.12.2021 року, не відбулось в зв`язку з перебуванням судді Тимощенко О.М. на лікарняному. Ухвалою від 21.12.2021 року розгляд справи по суті призначено на 08.02.2022 року.

Третя особа представника в судові засідання не направила, правом на подачу письмових пояснень не скористалась, належним чином та завчасно повідомлена про дати судових засідань.

В судовому засіданні 08.02.2022 року суд заслухав пояснення представників позивача та відповідача, дослідив всі докази, наявні в матеріалах справи.

В судовому засіданні 08.02.2022 року суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення суду, повідомив коли буде виготовлено повне рішення, роз`яснив порядок, строки оскарження рішення та набранням ним чинності.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши представників учасників справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.

Предметом доказування у даній справі є встановлення наявності/відсутності підстав для повернення відповідачем на користь позивача 336 000 грн. - суми, отриманої від банка-гаранта після повного виконання постачальником своїх зобов`язань, що були цією гарантією забезпечені, а також підстав для зменшення розміру штрафних санкцій за прострочення поставки по Договору на 70% та стягнення з відповідача надмірно сплаченої суми штрафних санкцій 92741,70 грн.

Як докази обґрунтованості позовних вимог позивачем разом із позовом подано копії: договору про закупівлю товарів № від 10.03.2021р. з додатками, додаткової угоди № 1 від 29.04.2021, банківської гарантії № 1745-21 від 24.02.2021, ТТН № 6 від 22.03.2021, накл. № 0007 від 22.03.2021 та акту про відмову покупця від приймання товару від 22.03.2021, листів ПП Сучасні технології № 23 від 02.04.2021, № 24 від 02.04.2021, № 25 від 02.04.2021, ТТН № 8 від 05.04.2021, видаткової накладної № 0009 від 05.04.2021 та акту про відмову покупця від приймання товару від 05.04.2021, листа ПП Сучасні технології № 28 від 06.04.2021, накладних № 007 від 26.03.2021.2021, № 008 від 29.03.2021, № 009 від 07.04.2021, № 00010 від 08.04.2021, № 00011 від 09.04.2021, № 00012 від 13.04.2021, № 00013 від 22.04.2021, № 00014 від 30.04.2021, № 00015 від 07.05.2021, № 00016 від 07.05.2021, № 00017 від 24.05.2021, № 00018 від 31.05.2021, банківські виписки про оплати від АТ Укртрансгаз за товар, вимоги АТ Укртрансгаз від 19.05.2021р. № 3101ВИХ-21-436, листів ПП Сучасні технології № 65 від 25.05.2021, № 71 від 02.06.2021, платіжного доручення АТ Банк Альянс № 22 від 09.06.2021, регресної вимоги АТ Банк Альянс № 21.5/2551 від 09.06.2021, платіжне доручення ПП Сучасні технології № 1230 від 02.07.2021, листа ПП Сучасні технології № 19/07-2 від 19.07.2021, претензій АТ Укртрансгаз № 3101ВИХ-21-425 від 18.05.2021, № 3101ВИХ-21- 501 від 18.06.2021, платіжних доручень ПП Сучасні технології № 1200 від 18.05.2021 та № 1233 від 05.07.2021, листа ПП Сучасні технології № 19/07-1 від 19.07.2021.

Відповідачем до відзиву додано копію довідки ПП "Сучасні технології" № 18/12-7 від 18.12.2020 року.

Досліджуючи подані докази, суд звертає увагу, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (стаття 13 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до аналогічних положень частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Вичерпний перелік підстав звільнення від доказування закріплює стаття 75 вказаного Кодексу.

Згідно зі статтею 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд встановив, що за результатами процедури публічної закупівлі № иА-2020-12-11-013766-с між ППСучасні технології (позивач) та АТ Укртрансгаз філія Будівельно-монтажна фірма Укргазпромбуд (відповідач) укладено Договір про закупівлю товарів № від 10.03.2021р. ( арк. справи 16-20)

При укладенні Договору від 10.03.2021 року (надалі - Договір) сторони, зокрема, узгодили наступне:

- позивач зобов`язався передати у власність відповідача (поставити на адресу філії БМФ Укргазпромбуд) товари - шини для транспортних засобів великої та малої тонажності (шини та камери для автотранспорту та спецтехніка), зазначені в специфікації, а відповідач зобов`язався прийняти і оплатити поставлені Товари.

- відповідно до п.3.1 Договору його загальна сума становить 6 720 000,00 грн. з ПДВ.

- за умовами п.7.8 Договору відповідно до умов пункту 6 розділу VI тендерної документації з процедури закупівлі, зазначеної в п.7.5 цього Договору, Постачальник зобов`язується надати Покупцю не пізніше дати укладення цього Договору в забезпечення виконання Договору безвідкличну безумовну банківську гарантію на суму 336 000,00 грн., що становить 5% ціни цього Договору.

- згідно з п.5.1 Договору постачальник зобов`язується передати покупцю товари в кількості, строки та в місці поставки відповідно до специфікації. Згідно з умовами специфікації (Додаток 1, арк. справи 21-25) строк поставки - 30 календарних днів з дати укладення Договору.

- згідно з п.4.2 Договору покупець зобов`язаний оплатити вартість переданих товарів не раніше 35-ти та не пізніше 45-ти календарних днів з дати поставки.

Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частинами 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 663 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 610 та частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Згідно з умовами специфікації (Додаток 1 до Договору) строк поставки - 30 календарних днів з дати укладення Договору від 10.03.2021 року.

29.04.2021р. сторони уклали додаткову угоду № 1 до Договору, якою були внесені зміни у технічні характеристики товару ( арк. справи 26). При цьому строки поставки залишилися без змін - 30 календарних днів з дати укладення Договору, що вбачається зі змісту специфікації до додаткової угоди ( арк. справи 27-30).

Суд встановив, що позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 6 720 000,00 грн. з ПДВ, що підтверджується наступними накладними: № 007 від 26.03.2021 (ТТН № 6 від 26.03.2021) - на суму 478 800,00 грн., № 008 від 29.03.2021 (ТТН № 7 від 29.03.2021) - на суму 855 420,00 грн., №009 від 07.04.2021 (ТТН№8 від 07.04.2021)-на суму 465 780,00 грн., № 00010 від 08.04.2021 (ТТН № 9 від 08.04.2021) - на суму 328 380,00 грн., № 00011 від 09.04.2021 (ТТН № 10 від 09.04.2021) - на суму 273 600,00 грн., № 00012 від 13.04.2021 (ТТН № 11 від 13.04.2021) - на суму 1 309 716,00 грн., № 00013 від 22.04.2021 (ТТН № 12 від 22.04.2021) - на суму 760 452,00 грн., № 00014 від 30.04.2021 (ТТН№ 13 від 30.04.2021)- на суму 536 880,00 грн., № 00015 від 07.05.2021 (ТТН № 15 від 07.05.2021) - на суму 413 772,00 грн., № 00016 від 07.05.2021 (ТТН № 16 від 07.05.2021) - на суму 775 680,00 грн., № 00017 від 24.05.2021 (ТТН № 17 від 24.05.2021) - на суму 235 320,00 грн., № 00018 від 31.05.2021 (ТТН № 18 від 31.05.2021) - на суму 286 200,00 грн. (арк. справи 42-53).

Факт поставки товару з порушення строку, встановленого умовами Договору, визнається позивачем та відповідачем.

За умовами п.7.8 Договору відповідно до умов пункту 6 розділу VI тендерної документації з процедури закупівлі, зазначеної в п.7.5 цього Договору, Постачальник зобов`язується надати Покупцю не пізніше дати укладення цього Договору в забезпечення виконання Договору безвідкличну безумовну банківську гарантію на суму 336 000,00 грн., що становить 5% ціни цього Договору.

Позивач надав відповідачу безумовну та безвідкличну банківську гарантію № 1745-21 від 24.02.2021, видану АТ Банк Альянс, на суму 336 000,00 грн. ( арк. справи 132).

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Статтею 560 ЦК України передбачено, що за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання (ст.562 ЦК України).

Частиною 1 ст.200 ГК України унормовано, що гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.

Статтею 564 ЦК України передбачено, що після одержання вимоги кредитора гарант повинен негайно повідомити про це боржника і передати йому копії вимоги разом з доданими до неї документами. Гарант повинен розглянути вимогу кредитора разом з доданими до неї документами в установлений у гарантії строк, а у разі його відсутності - в розумний строк і встановити відповідність вимоги та доданих до неї документів умовам гарантії.

Відповідно до ч.1 ст.565 ЦК України гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії.

Згідно з ч.1 ст.568 ЦК України зобов`язання гаранта перед кредитором припиняється у разі: 1) сплати кредиторові суми, на яку видано гарантію; 2) закінчення строку дії гарантії; 3) відмови кредитора від своїх прав за гарантією шляхом повернення її гарантові або шляхом подання гаранту письмової заяви про звільнення його від обов`язків за гарантією.

Частиною 1 ст.569 ЦК України визначено, що гарант має право на зворотну вимогу (регрес) до боржника в межах суми, сплаченої ним за гарантією кредиторові, якщо інше не встановлено договором між гарантом і боржником.

Гарантія - це односторонній правочин, за яким у гаранта виникає обов`язок на вимогу бенефіціара сплатити йому певну грошову суму, внаслідок невиконання боржником взятих на себе зобов`язань, забезпечених цією гарантією.

При цьому, будь-яких обмежень за видами зобов`язань, які можуть забезпечуватись гарантією, законодавством не встановлено.

Основною із функцій гарантій, зокрема і банківської гарантії, є забезпечувальна функція, яка полягає в тому, що вона (гарантія) забезпечує належне виконання зобов`язань принципала перед бенефіціаром.

Критерієм належності виконання зобов`язання з поставки товару є своєчасність поставки товару постачальником, тому порушення постачальником встановленого в договорі строку поставки товару свідчить про порушення принципалом зобов`язання з поставки товару.

Відповідач звернувся до АТ Банк Альянс з вимогою про сплату на користь відповідача 336 000 грн. у зв`язку з неналежним виконанням позивачем умов Договору про закупівлю в частині строків поставки (арк. справи 55).

За запитом АТ «Банк Альянс» позивач надав письмові пояснення з приводу обставин, викладених у письмовій вимозі відповідача (листи № 65 від 25.05.2021р., № 71 від 02.06.2021р. в мат справи, арк. 56-57).

АТ «Банк Альянс» виконало вимогу Відповідача та платіжним дорученням № 22 від 09.06.2021р. перерахувало на рахунок Відповідача суму гарантії 336 000,00 грн. (арк. справи 58).

У зв`язку зі здійсненням вказаного платежу АТ «Банк Альянс» звернулося до позивача з регресною вимогою від 09.06.2021р. № 21.5/2551 про відшкодування суми коштів, які були перераховані Відповідачу згідно з умовами банківської гарантії.

Позивач за платіжним дорученням № 1230 від 02.07.2021р. перерахував на рахунок АТ «Банк Альянс» кошти в сумі 336 000,00 грн. (арк. справи 60).

Твердження позивача про те, що відповідач двічі не прийняв поставки товару позивачем (22.03.2021 - на суму 8380,00 грн. та 05.04.2021 - на суму 794 160,00 грн.) доказами не підтверджені. Крім того, наведене жодним чином не спростовує факт прострочення позивачем строків поставки товару.

Суд критично оцінює посилання позивача як на докази такої відмови на Акт про відмову від та накладні від 22.03.2021 р ( арк. справи 32-34), а також на те, що відповідач у відзиві не заперечив та ніяк не прокоментував. Зазначені Акт та накладні складені позивачем в односторонньому порядку, лише за підписами його представників, без участі представника відповідача.

Стосовно відсутності заперечень у відзиві з цього приводу, а також ненадання відповідачем відповіді на листи позивача № 23,24 ( арк. справи 35-36 ), то суд враховує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доводити таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Водночас сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.

Подібну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18.

Згідно з п.5.1 Договору постачальник зобов`язується передати покупцю товари в кількості, строки та в місці поставки відповідно до специфікації. Згідно з умовами специфікації строк поставки - 30 календарних днів з дати укладення Договору.

Отже, враховуючи те, що матеріалами справи підтверджено факт порушення позивачем умов договору, отримання відповідачем суми банківської гарантії є правомірним, тому відсутні будь-які правові підстави для стягнення з відповідача коштів, отриманих по гарантії через настання гарантійного випадку.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічні за змістом положення містяться у ч. 6 ст. 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів.

У постанові від 01.08.2019 року по справі № 904/3145/18 у подібних правовідносинах Верховний Суд дійшов висновку, що позивач не виконав належним чином зобов`язання за Договором поставки, оскільки мав місце факт прострочення/невиконання поставки товару. З огляду на це правові підстави для повернення забезпечення виконання договору відсутні, відтак відсутні підстави для задоволення позову.

Верховний Суд у п. 57 постанови від 29.08.2019 року у справі № 910/11944/18 зазначив, що банківська гарантія є інструментом покликаним мінімізувати ризики бенефіціара від неналежного виконання контрагентом договору та забезпечити грошовою сумою виконання робіт у встановлені договором строки, порушення яких тягне за собою відповідальність принципала у вигляді повернення виплаченої гарантом (банком) бенефіціару суми гарантійного платежу.

Згідно з п.7.4 Договору за порушення строків поставки товарів або недопоставку товарів постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі 0,1% вартості товарів, поставку яких прострочено, та/або недопоставлено, за кожний день такого прострочення, а за прострочення поставки товару понад тридцять днів постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 10 відсотків вартості товару, поставку якого прострочено.

З огляду на прострочення поставки за Договором відповідач пред`явив позивачу претензії ( арк. справи 62-63) про сплату штрафних санкцій від 18.05.2021р. за № 3101ВИХ-21-425-на суму 127 877,14 грн. (пеня та штраф), від 18.06.2021р. за№ 3101ВИХ-21-501 - на суму 4 611,00 грн. (пеня).

Позивач добровільно повністю оплатив відповідачу зазначені суми штрафних санкцій - в загальному розмірі 132 488,14 грн. - платіжними дорученнями № 1200 від 18.05.2021р. та № 1233 від 05.07.2021р. ( арк. справи 64-65).

Після цього позивач звернувся до відповідача з листом від 19.07.2021р. за № 19/07-1 арк. справи 66), в якому запропонував переглянути штрафні санкції в бік зменшення на 70%.

Оскільки сторони не дійшли згоди з цього питання позивач просить суд про зменшення розміру штрафних санкцій за прострочення поставки по Договору на 70% та стягнення з відповідача надмірно сплаченої суми штрафних санкцій 92741,70 грн.

Правові наслідки порушення зобов`язання встановлені ст. 611 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до частин першої, третьої статті 549 Цивільного кодексу України та частини першої статті 230 Господарського кодексу України неустойкою (штрафними санкціями) визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 233 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

З аналізу наведених норм законодавства випливає, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду. При цьому суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку виняткових обставин, за яких можливе зменшення пені, а також розмір, до якого підлягає їх зменшення.

Відповідно до ст.42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Згідно зі ст.44 Господарського кодексу України підприємництво здійснюється на основі, зокрема комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

За таких обставин, у разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик та самостійно приймає рішення про вчинення чи утримання від таких дій. Настання несприятливих наслідків у господарській діяльності юридичної особи є її власним комерційним ризиком, на основі якого і здійснюється підприємництво.

Пунктами 3,6 ч.1 ст.3 ЦК України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність.

Частиною 1 ст.13 ЦК України передбачено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до частин 1, 2 ст.14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства (ч.3 с. 14 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 за своєю суттю застосовано доктрину venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), що ґрунтується ще на римській максимі non concedit venire contra factum proprium (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium лежить принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Суд зазначає, що перераховані позивачем кошти не підлягають зменшенню та поверненню, оскільки позивач не міг не усвідомлювати, що може не погоджуватись із сумами штрафних санкцій, пред`явлених відповідачем у претензії, та не сплачувати їх в повному обсязі в добровільному порядку, проте здійснив таку сплату.

Суд враховує, що розмір сплачених позивачем відповідачу штрафних санкцій не є значним, застосування такої відповідальності сторони погодили при укладенні Договору, санкції сплачені позивачем добровільно без звернення відповідача до суду за таким стягненням.

За таких обставин, враховуючи всі наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Витрати по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу адвоката відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись статтями 129, 232-233,237-238,240 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Повне рішення складено 14.02.2022 року

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.241 ГПК України. Порядок та строки оскарження рішення встановлені ст.ст. 256-257 ГПК України.

Суддя Тимощенко О.М.