РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.02.2022Справа № 910/18665/21
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕРВІС-ПОІНТ»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІСКАВЕРІ-БУРОВЕ ОБЛАДНАННЯ «УКРАЇНА»

про стягнення 140 320, 39 грн,

Суддя Я.А.Карабань

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «СЕРВІС-ПОІНТ» (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІСКАВЕРІ-БУРОВЕ ОБЛАДНАННЯ «УКРАЇНА» (надалі-відповідач) про стягнення суми грошових коштів у розмірі 140 320, 39 грн, з яких: 125 911, 80 грн основний борг, 3 479, 06 грн пеня, 2 859, 50 грн 3% річних та 8 070, 03 грн інфляційні збитки.

Позовні вимоги, з посиланням на ст. 258, 509, 525, 526 530, 625, 762, 785 Цивільного кодексу України, ст. 173, 174, 193, 216, 230, 283, 285, 291 Господарського кодексу України, обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем свого грошового зобов`язання за договором №15/20 про розтермінування заборгованості за платне користування нежитловим приміщенням від 16.11.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в справі № 910/18665/21, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

24.12.2021 від позивача на виконання вимог ухвали суду надійшли документи для долучення до матеріалів справи та повідомлення в якому зазначено, що відповідачем частково погашено заборгованість, а саме: 03.12.2021 у сумі 40 000, 00 грн, 17.12.2021 у сумі 18 885, 75 грн та 1 114, 25 грн, а тому станом на 20.12.2021 заборгованість відповідача перед позивачем складає 65 911, 79 грн.

14.01.2022 від відповідача надійшов відзив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.01.2022 відзив повернуто відповідачу, з підстав викладених в ухвалі суду.

Враховуючи викладене вище, беручи до уваги відсутність будь-яких клопотань сторін, у яких останні заперечували проти розгляду даної справи по суті, а також зважаючи на наявність в матеріалах справи всіх документів та доказів, необхідних для повного, всебічного та об`єктивного її розгляду і вирішення цього спору, суд дійшов висновку про можливість вирішення по суті наведеної справи, призначеної до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання), за наявними в ній матеріалами.

У зв`язку з перебуванням судді Карабань Я.А. у період з 17.01.2022 по 11.02.2022 на лікарняному, суд здійснює розгляд справи, відповідно до статті 252 Господарського процесуального кодексу України, в перший робочий день після виходу з лікарняного - 14.02.2022.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.03.2020 між ТОВ «Територіальне між господарче об`єднання «Ліко-Холдінг» (надалі - орендодавець) та позивачем (надалі - орендар) укладено договір оренди № 59 (надалі - договір оренди), відповідно до п. 1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове платне користування (оренду) нежилі приміщення, згідно затвердженого переліку за адресою: м. Київ, вул. Маршала Конєва, Академіка Вільямса у Голосіївському районі м. Києва (надалі - об`єкти оренди).

Відповідно до п. 2.2. договору оренди передача об`єктів оренди здійснюється за актом приймання-передачі.

Згідно п. 6.2.7. договору оренди орендар має право передавати об`єкти оренди в цілому та/або окремі елементи в суборенду без попереднього погодження з орендодавцем.

Строк дії договору оренди складає 35 місяців починаючи з дати його підписання уповноваженими представниками сторін.

01.03.2020 орендодавцем та орендарем підписано акт приймання-передачі згідно договору оренди № 59 від 01.03.2020, відповідно до якого орендодавець передав, а орендар прийняв нежилі приміщення № 699, 700, 708, 712, 713, 714, 718, 719, 721, 723, 724, за адресою: м. Київ, вул. Маршала Конєва, 10/1.

01.03.2020 між орендарем та відповідачем (надалі - суборендар) укладено договір суборенди № 372 (надалі - договір суборенди), відповідно до п. 1.1. якого орендар передає, а суборендар приймає у строкове платне користування нежиле приміщення № 723, що знаходиться за адресою: Київ, вул. Маршала Конєва, 10/1 (надалі - приміщення).

Відповідно до п. 1.2. договору суборенди передача приміщення здійснюється за актом приймання-передачі.

Згідно п. 5.1.1. договору суборенди суборендар зобов`язується здійснювати орендні платежі та відшкодовувати вартість комунальних послуг.

Строк дії договору суборенди починає свій перебіг з дати його підписання та діє до 31.08.2020.

01.03.2020 згідно договору суборенди орендарем та суборендарем підписано акт приймання-передачі об`єкту оренди, відповідно до якого орендар передав, а суборендар прийняв нежиле приміщення № 723, що знаходиться за адресою: Київ, вул. Маршала Конєва, 10/1.

31.08.2020 згідно договору суборенди орендарем та суборендарем підписано акт зворотнього приймання-передачі об`єкту оренди, відповідно до якого суборендар передав, а орендар прийняв нежиле приміщення № 723, що знаходиться за адресою: Київ, вул. Маршала Конєва, 10/1.

У зв`язку з порушенням строків оплати орендних платежів 26.11.2020 між позивачем (надалі - підприємство) та відповідачем (надалі - суборендар) укладено договір про розтермінування заборгованості за платне користування нежитлового приміщення №15/20 (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого підприємство надає суборендару розтермінування в погашенні заборгованості за платне користування нежитлового приміщення № 723, за адресою: м. Київ, вул. Маршала Конєва, 10/1, що утворилась станом на 16.11.2020 на суму 176 911, 80 грн, з розподілом за місяцями:

листопад 2020 року - 29 485, 30 грн;

грудень 2020 року - 29 485, 30 грн;

січень 2021 року - 29 485, 30 грн;

лютий 2021 року - 29 485, 30 грн;

березень 2021 року - 29 485, 30 грн;

квітень 2021 року - 29 485, 30 грн.

У пункті 2.1. договору сторони погодили, що на період погашення розтермінованої заборгованості суму щомісячного платежу, що вноситься суборендарем на погашання розтермінованої заборгованості, установлювати в розмірі згідно графіка погашення заборгованості, визначеного в п. 1.1. договору.

Відповідно до п. 2.3.1. договору суборендар зобов`язаний забезпечити своєчасне погашення боргу за платне користування нежитлового приміщення № 723, за адресою: м. Київ, вул. Маршала Конєва, 10/1 згідно графіку погашення заборгованості, визначеного в п. 1.1. договору.

Згідно п. 3.1. договору в разі несвоєчасного внесення плати за цим договором нараховується пеня в розмірі 0,001 відсотка, яка нараховується за кожний день прострочення, але не більше ніж 100 відсотків загальної суми боргу.

Договір набирає чинності з моменту укладання та діє до 20.04.2021.

Відповідачем, на виконання умов договору, здійснено часткові оплати на загальну суму 111 000, 00 грн на рахунок позивача, а саме: 27.11.2020 у сумі 29 000, 00 грн, 28.05.2021 у сумі 5 000, 00 грн, 04.06.2021 у сумі 2 000, 00 грн, 01.07.2021 у сумі 10 000, 00 грн, 16.07.2021 у сумі 5 000, 00 грн, 03.12.2021 у сумі 40 000, 00 грн, 17.12.2021 у сумі 18 885, 75 грн та 1 114, 25 грн.

Спір у справі виник у зв`язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов`язання в частині своєчасної та повної оплати заборгованості передбаченої договором про розтермінування заборгованості, в зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 125 911, 80 грн основного боргу, 3 479, 06 грн пені, 2 859, 50 грн 3% річних та 8 070, 03 грн інфляційні збитки.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов`язання одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Як установлено судом вище, між сторонами укладено договір про розтермінування заборгованості за платне користування нежитлового приміщення №15/20 від 26.11.2020, відповідно до п. 1.1. якого відповідач підтвердив свою заборгованість перед позивачем, що утворилась станом на 16.11.2020 за договором суборенди № 372 від 01.03.2020 у розмірі 176 911, 80 грн та погоджено графік погашення такої заборгованості.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом установлено, що відповідачем частково здійснено оплати на рахунок позивача в загальному розмірі 51 000, 00 грн до моменту звернення з позовом до суду, а саме: 27.11.2020 у сумі 29 000, 00 грн, 28.05.2021 у сумі 5 000, 00 грн, 04.06.2021 у сумі 2 000, 00 грн, 01.07.2021 у сумі 10 000, 00 грн та 16.07.2021 у сумі 5 000, 00 грн. Після відкриття провадження в справі, відповідачем сплачено суму заборгованості в загальному розмірі 60 000, 00 грн, а саме: 03.12.2021 у сумі 40 000, 00 грн, 17.12.2021 у сумі 18 885, 75 грн та 1 114, 25 грн.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження в справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження в справі на підставі зазначеної норми Господарського процесуального кодексу можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Відсутність предмета спору означає відсутність спірного матеріального правовідношення між сторонами.

Враховуючи те, що сума заборгованості за договором про розтермінування заборгованості за платне користування нежитлового приміщення №15/20 від 26.11.2020 у розмірі 60 000, 00 грн сплачена відповідачем після відкриття провадження в справі, суд закриває провадження в справі №910/18665/21 у частині позовних вимог про стягнення основного боргу в розмірі 60 000,00 грн на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Закон не містить переліку дій, що свідчать про визнання особою свого боргу або іншого обов`язку, але їх узагальнюючою рисою є те, що такі дії мають бути спрямовані на виникнення цивільних прав і обов`язків. В цьому сенсі діями, спрямованими на визнання боргу, є дії боржника безпосередньо стосовно кредитора, які свідчать про наявність боргу, зокрема повідомлення боржника на адресу кредитора, яким боржник підтверджує наявність в нього заборгованості перед кредитором, відповідь на претензію, підписання боржником акта звіряння розрахунків або іншого документа, в якому визначена його заборгованість.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, також можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звіряння взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 09 листопада 2018 року в справі № 911/3685/17.

Суд розцінює часткові оплати відповідача, як визнання ним основного боргу.

Доказами наявними в матеріалах справи підтверджується факт наявності у відповідача заборгованості за договором про розтермінування заборгованості за платне користування нежитлового приміщення №15/20 від 26.11.2020 у розмірі 65 911, 80 грн (176 911, 80 грн - 51 000, 00 грн - 60 000, 00 грн), доказів її погашення відповідачем не надано та вказана заборгованість не спростована, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення суми основної заборгованості за договором.

Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача за загальний період з 01.12.2020 по 12.11.2021 3% річних у сумі 2 859, 50 грн та 8 070, 03 грн інфляційних втрат за період з грудня 2020 року по жовтень 2021 року.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання в вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Суд звертає увагу на те, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних.

Якщо останній день строку для оплати припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, то в силу частини п`ятої статті 254 Цивільного кодексу України, днем закінчення строку є перший за ним робочий день

Вказана правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної Палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 № 910/13071/19.

Перевіривши розрахунок 3 % річних наданий позивачем у розмірі 2 859, 50 грн за загальний період з 01.12.20 по 12.11.2021, суд встановив, що він виконаний невірно, оскільки останнім не вірно визначено періоди нарахування 3% річних за окремі місяці, так як останнім днем строку на оплату за січень 2021 є 31.01.2021 - неділя та останнім днем строку на оплату за лютий є 28.02.2021 - неділя, що є вихідними днями, тому останні дні на оплату за цими місяцями переносяться на перші за ними робочі дні.

Тому судом здійснено власний розрахунок 3 % річних за загальний період з 01.12.2020 по 12.11.2021 враховуючи часткові оплати, а саме наступним чином:

Місяць платежуСума боргу (грн)Дата оплатиСума оплати (грн)Період нарахування 3 % річних3 % річних (грн)
Листопад 29 485, 3027.11.202029 000, 00
485, 30 01.12.2020 - 27.05.20217, 10
28.05.20215 000, 00
Грудень 29 485, 30 01.01.2021- 27.05.2021356, 25
24 970, 60 28.05.2021.- 03.06.202114,37
04.06.20212 000, 00
22 970, 60 04.06.2021 - 30.06.202150, 98
01.07.202110 000, 00
12 970, 60 01.07.2021 - 15.07.202115, 99
16.07.20215 000, 00
7 970, 60 16.07.2021 -12.11.202178,6 61
Січень29 485, 30 02.02.2021 - 12.11.2021 688, 25
Лютий 29 485, 30 02.03.2021- 12.11.2021620, 40
Березень 29 485, 30 01.04.2021- 12.11.2021547, 70
Квітень 29 485, 30 01.05.2021- 12.11.2021475, 00
Всього:2 854, 65
За розрахунком суду розмір 3 % річних за загальний період з 01.12.2020 по 12.11.2021 складає 2 854, 65 грн, а тому вимоги позивача про стягнення 3 % річних підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі визначеному судом.

Також перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат у сумі 8 070, 03 грн інфляційних втрат за період з грудня 2020 року по жовтень 2021 року, суд встановив, що він виконаний арифметично невірно, оскільки останнім невірно застосовано методику розрахунку сукупного індексу інфляції за період з серпня 2021 року по жовтень 2021 року, вказавши індекс 101, 91 тоді як вірним є 1, 01906578

Отже, судом здійснено власний розрахунок інфляційних втрат за період заявлений позивачем з грудня 2020 року по жовтень 2021 року, а саме:

Сума боргу (грн)Період нарахування інфляціїІнфляція (грн)
485, 30грудень 2020 року4, 37
29 970, 60січень 2021 року389, 62
59 455, 90лютий 2021 року594, 56
88 941, 20березень 2021 року1 512, 00
118 426, 50квітень 2021 року828, 99
147 911, 80травень 2021 року1 922,85
140 911, 80червень 2021 року281, 82
130 911, 80липень 2021 року130, 91
128 911, 80серпень 2021 року - жовтень 20212 400, 61
Всього:8 065, 73
За розрахунком суду розмір інфляційних втрат за період з грудня 2020 року по жовтень 2021 року складає 8 065, 73 грн, а тому вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі визначеному судом.

Крім цього, за порушення виконання грошового зобов`язання позивач просить стягнути з відповідача пеню за загальний період з 01.12.2020 по 12.11.2021 в розмірі 3 479, 06 грн.

За змістом ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Частиною 2 ст. 549 Цивільного кодексу України встановлено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Положеннями п. 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Відповідно до п. 3.1. договору в разі несвоєчасного внесення плати за цим договором за кожний день прострочення нараховується пеня в розмірі 0,001 відсотка але не більше ніж 100 відсотків загальної суми боргу.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені в сумі в розмірі 3 479, 06 грн за загальний період з 01.12.2020 по 12.11.2021, суд встановив, що він виконаний невірно, так як позивачем не враховано, що якщо останній день строку для оплати припадає на вихідний день, то він переноситься на перший за ним робочий день. Також останнім не враховано шестимісячний строк нарахування пені визначений ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, в зв`язку з чим невірно визначено строки нарахування пені та те, що загальний строк нарахування пені закінчується 30.10.2021.

Судом здійснено власний розрахунок пені по кожному платежу окремо враховуючи положення ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України за загальний період з 01.12.2020 по 30.10.2021, а саме наступним чином:

Місяць платежуСума боргу (грн)Дата оплатиСума оплати (грн)Період нарахування пеніПеня (грн)
Листопад 29 485, 3027.11.202029 000, 00
485, 30 01.12.2020 - 27.05.20218, 63
28.05.20215 000, 00
Грудень 29 485, 30 01.01.2021- 27.05.2021433, 43
24 970, 60 28.05.2021.- 03.06.202117, 48
04.06.20212 000, 00
22 970, 60 04.06.2021 - 30.06.202162, 02
Січень29 485, 30 02.02.2021 - 01.08.2021 533, 68
Лютий 29 485, 30 02.03.2021- 01.09.2021542, 53
Березень 29 485, 30 01.04.2021- 30.09.2021539, 58
Квітень 29 485, 30 01.05.2021- 30.10.2021539, 58
Всього:2 676, 93
За розрахунком суду розмір пені за загальний період з 01.12.2020 по 30.10.2021 складає 2 676, 93 грн, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню в розмірі 2 676, 93 грн.

Відповідач доводів позивача не спростував, контррозрахунку щодо заявлених до стягнення сум не надав.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на наведені вище норми, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не представлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 65 911, 80 грн основного боргу, 2 676, 93 грн пені, 2 854, 65 грн 3% річних та 8 065, 73 грн інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 237 - 238, 240, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Провадження в справі № 910/18665/21 в частині позовних вимог про стягнення основної заборгованості в сумі 60 000, 00 грн - закрити.

2. У іншій частині позов задовольнити частково.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІСКАВЕРІ-БУРОВЕ ОБЛАДНАННЯ «УКРАЇНА» (82400, Львівська обладнання, місто Стрий, вулиця Яворницького, будинок 41, ідентифікаційний 33797665) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕРВІС-ПОІНТ» (03191, місто Київ, вулиця Ломоносова, будинок 58-А, ідентифікаційний код 40782610) 65 911 (шістдесят п`ять тисяч дев`ятсот одинадцять) грн 80 коп. основного боргу, 2 676 (дві тисячі шістсот сімдесят шість) грн 93 коп. пені, 2 854 (дві тисячі вісімсот п`ятдесят чотири) грн 65 коп 3% річних, 8 065 (вісім тисяч шістдесят п`ять) грн 73 коп. інфляційних втрат та 2 247 (дві тисячі двісті сорок сім) грн 07 коп. судового збору.

4. У задоволенні іншої частини позову відмовити.

5. Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.

6. Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції у строки передбачені ст. 256 ГПК України.

Суддя Я.А.Карабань