РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.02.2022Справа № 910/17992/20

Господарський суд міста Києва у складі: головуючого судді Князькова В.В. за участю секретаря судового засідання Скокіна О.Л. розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріал Істейт М"

до відповідача 1: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Комарницької Ольги Володимирівни

до відповідача 2: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Смолянінової Олени Ярославівни

до відповідача 3: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Могильницької Ольги Андріївни

до відповідача 4: Сватівської міської ради Луганської області

до відповідача 5: Товариства з обмеженою відповідальністю "Кристалл-Інвест"

до відповідача 6: Товариства з обмеженою відповідальністю "Грос Компані"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача 1. Релігійної організації "Український католицький університет Української Греко-Католицької церкви"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста"

3. Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитна установа "Інвестиційна"

про скасування рішень, -

Представники сторін:

від позивача:Корнійчук Я.П.;

від відповідача 1: не з`явився;

від відповідача 2: не з`явився;

від відповідача 3: не з`явився;

від відповідача 4: не з`явився;

від відповідача 5: не з`явився;

від відповідача 6: Самборська Г.М.;

від третьої особи 1: не з`явився;

від третьої особи 2: не з`явився;

від третьої особи 3: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ріал Істейт М" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідачів 1. приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Комарницької Ольги Володимирівни, 2.приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Смолянінової Олени Ярославівни, 3. Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області, 4. Товариства з обмеженою відповідальністю "Кристалл-Інвест", 5. Товариства з обмеженою відповідальністю "Грос Компані", 6. Релігійної організації "Український католицький університет Української Греко-Католицької церкви" про скасування рішень:

- приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Могильницької Ольги Андріївни про зміну іпотекодержателя на Публічне акціонерне товариство "Авант-банк" замість Публічного акціонерного товариства "УПБ" №21712731 від 30.05.2015;

- приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Могильницької Ольги Андріївни про зміну обтяжувача на Публічне акціонерне товариство "Авант-банк" замість Публічного акціонерного товариства "УПБ" №21755097 від 30.05.2015;

- приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Могильницької Ольги Андріївни про припинення іпотеки №22986292 від 20.07.2015;

- приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Могильницької Ольги Андріївни про припинення обтяження №22985631 від 20.07.2015;

- у зв`язку з нікчемністю договору купівлі-продажу частини нежитлового будинку - адміністративного від 30.07.2015, реєстровий номер №1161 - рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Комарницької Ольги Володимирівни №23276592 від 30.07.2015 про реєстрацію права власності за Релігійною організацією "Український католицький університет Української Греко-Католицької церкви";

- у зв`язку з нікчемністю угоди (акту) про передачу майна Товариством з обмеженою відповідальністю "Кристалл-Інвест" до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Грос Компані" - рішення державного реєстратора Комунального підприємства "Центр реєстрації" Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області №41830572 від 27.06.2018 про реєстрацію права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю "Грос Компані".

Розглянувши матеріали позовної заяви судом було встановлено, що позовна заява не відповідає приписам ст.162 Господарського процесуального кодексу України.

Зокрема, у позовній заяві від 13.11.2020 позивачем зазначено в якості відповідачів: 1. приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Комарницької Ольги Володимирівни, 2. приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Смолянінової Олени Ярославівни, 3. Містківську сільську раду Сватівського району Луганської області, 4. Товариство з обмеженою відповідальністю "Кристалл-Інвест", 5. Товариство з обмеженою відповідальністю "Грос Компані", 6. Релігійну організацію "Український католицький університет Української Греко-Католицької церкви", проте, фактично вимоги до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Смолянінової Олени Ярославівни не заявлено.

Разом з цим, Товариством з обмеженою відповідальністю "Ріал Істейт М" заявлено позовні вимоги про скасування рішень державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Могильницької Ольги Андріївни (№21712731, №31755097).

Таким чином, в прохальній частині позову позивачем викладено позовні вимоги, які не узгоджуються з суб`єктним складом відповідачів у позові.

Одночасно, позивачем заявлено вимогу про скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Могильницької Ольги Андріївни про зміну обтяжувача на Публічне акціонерне товариство "Авант-банк" замість Публічного акціонерного товариства "УПБ" №21755097 від 30.05.2015, проте, зі змісту доданої до позовної заяви інформаційної довідки №232384784 від 13.11.2020 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що рішення державного реєстратора №21755097 про зміну обтяжувала на Публічне акціонерне товариство "Авант-банк" замість Публічного акціонерного товариства "УПБ" датовано 03.06.2015.

Крім того, згідно вказаної вище інформаційної довідки рішення про державну реєстрацію №22986292 від 20.07.2015 та №22985631 від 20.07.2015 вчинені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Смоляніновою Оленою Ярославівною, а не приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Могильницькою Ольгою Андріївною.

З огляду на викладене вище, ухвалою від 19.11.2020 залишено без руху позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріал Істейт М" до 1. приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Комарницької Ольги Володимирівни, 2.приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Смолянінової Олени Ярославівни, 3. Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області, 4. Товариства з обмеженою відповідальністю "Кристалл-Інвест", 5. Товариства з обмеженою відповідальністю "Грос Компані", 6. Релігійної організації "Український католицький університет Української Греко-Католицької церкви" про скасування рішень; надано позивачу строк для усунення недоліків, який становить десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Вказаною ухвалою встановлено позивачу спосіб усунення недоліків у позовній заяві шляхом приведення позовної заяви у відповідність до вимог пункту 4 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України, а саме узгодити позовні вимоги з суб`єктним складом відповідачів шляхом викладення змісту позовних вимог до відповідача 2 - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Смолянінової Олени Ярославівни, до якого заявлено позов.

02.12.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріал Істейт М" про усунення недоліків шляхом подання до суду уточненої позовної заяви. У вказаній заяві зазначено, що ухвала від 19.11.2020 не була отримана заявником станом на 01.12.2020 засобами поштового зв`язку. Із судовим рішенням Товариство з обмеженою відповідальністю "Ріал Істейт М" ознайомилось в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

В уточненій позовній заяві, яку було надано Товариством з обмеженою відповідальністю "Ріал Істейт М" в якості виправлення недоліків, фактично визначено інший склад відповідачів, а саме вказано: 1. приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Комарницьку Ольгу Володимирівну, 2. приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Смолянінову Олену Ярославівну, 3. приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Могильницьку Ольгу Андріївну, 4. Містківську сільську раду Сватівського району Луганської області, 5. Товариство з обмеженою відповідальністю "Кристалл-Інвест", 6. Товариство з обмеженою відповідальністю "Грос Компані". Одночасно, у вступній частині заяви, особу, яку було визначено у позовній заяві від 13.11.2020 відповідачем 6. - Релігійну організацію "Український католицький університет Української Греко-Католицької церкви", визначено вже як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача.

В уточненій позовній заяві фактично заявлено позовні вимоги про скасування рішень:

- приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Могильницької Ольги Андріївни про зміну іпотекодержателя на Публічне акціонерне товариство "Авант-банк" замість Публічного акціонерного товариства "УПБ" №21712731 від 30.05.2015;

- приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Могильницької Ольги Андріївни про зміну обтяжувача на Публічне акціонерне товариство "Авант-банк" замість Публічного акціонерного товариства "УПБ" №21755097 від 03.06.2015;

- приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Смолянінової Олени Ярославівни про припинення іпотеки №22986292 від 20.07.2015;

- приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Смолянінової Олени Ярославівни про припинення обтяження №22985631 від 20.07.2015;

- у зв`язку з нікчемністю договору купівлі-продажу частини нежитлового будинку - адміністративного від 30.07.2015, реєстровий номер №1161 - рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Комарницької Ольги Володимирівни №23276592 від 30.07.2015 про реєстрацію права власності за Релігійною організацією "Український католицький університет Української Греко-Католицької церкви";

- у зв`язку з нікчемністю угоди (акту) про передачу майна Товариством з обмеженою відповідальністю "Кристалл-Інвест" до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Грос Компані" - рішення державного реєстратора Комунального підприємства "Центр реєстрації" Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області №41830572 від 27.06.2018 про реєстрацію права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю "Грос Компані".

Ухвалою від 23.02.2021 позовну заяву повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю "Ріал Істейт М" без розгляду, з огляду на не усунення позивачем недоліків позовної заяви, а заявлення фактично нового позову.

Постановою від 12.05.2021 Північного апеляційного господарського суду ухвалу від 23.02.2021 Господарського суду міста Києва було скасовано, а справу передано на розгляд до суду першої інстанції.

Супровідним листом №910/17992/20/09.1-04.1/4027/21 від 01.06.2021 матеріали справи було повернуто на адресу Господарського суду міста Києва.

Ухвалою від 11.06.2021 судом було відкрито провадження у справі; постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 14.07.2021; залучено до участі у справі як третіх осіб 1, 2, 3, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Релігійну організацію "Український католицький університет Української Греко-Католицької церкви", Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста", Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитна установа "Інвестиційна".

12.07.2021 до Господарського суду міста Києва надійшов відзив відовідача 6 разом із клопотання про поновлення строку на подачу відзиву. У відзиві вказаний учасник судового процесу надав заперечення проти задоволення позовних вимог та посилався на те, що внаслідок оспорюваних реєстраційних дій не було порушено прав позивача, оскільки з 21.10.2020 власником нерухомого майна, реєстраційні дії щодо якого є предметом спору у справі, належать на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Кредитна установа "Інвестиційна", тоді як захист права власності може здійснювати саме власник майна. При цьому, вказаним учасником судового вказано, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Грос Компані" оспорюється майнове право третьої особи 3. Також відповідачем 6 вказано, що у судових рішеннях по 11 справа було встановлено, що укладений між Публічним акціонерним товариством "УПБ" та Публічним акціонерним товариством "Авант-Банк" договір застави майнових прав від 26.05.2015 не містить ознак нікчемності, а у відповідності до приписів ст.75 Господарського процесуального кодексу України такі обставини мають преюдиційне значення. Крім того, відповідачем 6 вказано преюдиційність обставин, що встановлені судовим рішенням у справі №910/8680/20. У відзиві також вказано про безпідставність та необгрунтованість тверджень позивача щодо нікчемності акту про передачу Товариством з обмеженою відповідальністю "Кристалл-Інвест" до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Грос Компані" нерухмого майна, а саме нежилого будинку, що розташований у м.Києві по вул.Мазепи, 10, загальною площею 1468,5 кв.м. Відповідачем 6 також заявлено про застосування строків позовної давності.

14.07.2021 представником позивача було подано заяву про зміну підстав позову. Вказана заяву була прийнята судом як така, що подана з дотриманням приписів ст.46 Господарського процесуального кодексу України. Зі змісту заяви вбачається, що підставою позову є: нікчемність договору від 30.07.2015 купівлі-продажу 9/70 частин нежитлового будинку - адміністративного, що знаходиться за адресою: м.Київ, вул.Мазепи, 10, реєстровий номер №1661; нікчемність угоди (акту) про передачу Товариством з обмеженою відповідальністю "Кристалл-Інвест" 61/70 частин нежитлового будинку - адміністративного, що знаходиться за адресою: м.Київ, вул.Мазепи, 10, до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Грос Компані"; відсутність погашення заборгованості за кредитним договром, укладеним між Публічним акціонерним товариством "УПБ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "КБК "Альянс" за рахунок поручителів, що підтверджується аудиторським висновком, що складений Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтер-Аудит". Означене, на думку позивача, свідчить про неможливість припинення іпотеки нежитлового будинку - адміністративного, що знаходиться за адресою: м.Київ, вул.Мазепи, 10 на момент прийняття державними реєстраторами оскаржуваних рішень.

14.07.2021 судом було відкладено підготовче засідання по справі на 25.08.2021.

20.08.2021 відповідачем 3 було подано відзив на позов, згідно змісту якого означений учасник судового процесу проти задоволення позовних вимог заперечував, оскільки рішенням від 17.03.2016 Господарського суду Київської області у справі №911/3875/15 було встановлено, що укладання договору застави №ММ72121LG/S-1 від 24.04.2015 здійснено із дотриманням вимог, встановлених чинним законодавством.

У судовому засіданні 25.08.2021 судом було встановлено обставини припинення Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області шляхом приєднання до Сватівської міської ради Луганської області, надано копію рішення №1/12 від 08.12.2020 Сватівської міської ради «Про початок реорганізації Гончарівської сільської ради, Круглівської сільської ради, Маньківської сільської ради, Мілуватської сільської ради, Містківської сільської ради, Петрівської сільської ради, Рудівської сільської ради, Свистунівської сільської ради, Травнівської сільської ради Сватівського району Луганської області та Новомикільської сільської ради Кремінського району Луганської області шляхом приєднання до Сватівської міської ради Луганської області» та витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Ухвалою від 25.08.2021 замінено відповідача 4 по справі з Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області на правонаступника - Сватівську міську раду Луганської області.

25.08.2021 судом було відкладено підготовче засідання на 22.09.2021.

22.09.2021 у підготовчому засіданні було оголошено перерву до 20.10.2021.

20.10.2021 судом було відкладено підготовче засідання на 24.11.2021.

У судовому засіданні 24.11.2021 представником відповідача 6 було заявлено усне клопотання про залишененя позову без розгляду як такого, що позбавлений належного обгрунтування, а також втрату позивачем інтересу до судоовго провадження.

Вказане клопотання було розглянуто та залишено судом без розгляду з урахуванням такого.

За приписами п.4 ч.1 ст.226 Господарського процесуального кодексу України суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору, або позивач (його представник) не з`явився у судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду господарським судом справи без прийняття рішення суду в зв`язку з виявленням обставин, які перешкоджають розглядові справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.

Суд звертає увагу на те, що залишення позову без розгляду з підстави п.4 ч.1 ст.226 Господарського процесуального кодексу України є правом, а не обов`язком суду.

У даному випадку, суд не вбачає достатніх підстав для залишення позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріал Істейт М" до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Комарницької Ольги Володимирівни, 2 Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Смолянінової Олени Ярославівни, 3. Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Могильницької Ольги Андріївни, 4. Сватівської міської ради Луганської області, 5. Товариства з обмеженою відповідальністю "Кристалл-Інвест", 6. Товариства з обмеженою відповідальністю "Грос Компані" про скасування рішень без розгляду.

До того ж, суд звертає увагу відповідача 6 на те, що недостатнє мотивування позову не є виключною та беззаперечною підставою для залишення позову без розгляду.

24.11.2021 судом було закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 08.12.2021.

08.12.2021 судом було оголошено перерву у судовому засіданні до 12.01.2022.

12.01.2022 представником позивача було подано клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, з огляду на перебування представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріал Істейт М" в режимі самоізоляції до моменту отримання результатів дослідження на захворювання коронавірусом (SARS-Cov-2), Covid-19. Вказане клопотання було задоволено судом.

Проте, у судовому засіданні 12.01.2022 у суду виникла технічна несправність у з`єднанні з мережею Інтернет, що фактично унеможливило проведення судового засідання в режимі відеоконференції за допомогою програми EasyCon. За наслдіками вказаних технічних несправностей було складено акт від 12.01.2022 за підписом креівника відділу захисту інформації, адміністрування баз даних та інформаційих технологій Господарського суду міста Києва.

З урахуванням виникнення означених обставин, судом було враховано, що згідно п.3 ч.2 ст.202 Господарського процесуального кодексу України виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції є підставою для відкладення розгляду справи по суті.

Отже, з метою забезпечення принципів змагальності та рівності учасників судового процесу, судом було відкладено розгляд справи по суті на 09.02.2022.

У судовому засіданні 09.02.2022 судом було розглянуто та відмовлено в задоволенні заяви позивача про повернення на стадію підготовчого провадження та зупинення провадження по справі до набрання законної сили судовими рішеннями у справах №910/8680/20 та №910/21222/20. При цьому, суд виходив з такого.

За приписами ст.177 Господарського процесуального кодексу України завданнями підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з`ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті. Підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.

24.11.2021 враховуючи, що судом здійснено усі необхідні та достатні дії для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, з огляду на відсутність підстав для відкладення підготовчого засідання, керуючись ст. ст. 177-185, 234 Господарського процесуального кодексу України, було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 08.12.2021.

08.12.2021 судом було відкрито судове засідання з розгляду справи, що у відповідності до приписів ч.3 ст.201 Господарського процесуального кодексу України є початком розгляду справи по суті.

Наразі, суд звертає увагу позивача на те, що нормами чинного господарського процесуального законодавства не передбачено права та можливості суду повернутись до попередньої стадії судового процесу, в тому числі, і з метою зупинення провадження по справі.

З приводу заяви позивача в частині зупинення провадження суд також вважає за доцільне зауважити, що пунктом 5 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.

Зупинення провадження по справі - це врегульована законом і оформлена ухвалою суду тимчасова перерва в провадженні по господарській справі, викликана наявністю однієї з передбачених в законі обставин, які заважають здійснювати її розгляд.

Підстава, передбачена пунктом 5 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України виникає в процесі тоді, коли ухвалення рішення можливо після підтвердження фактів, що мають преюдиційне значення для даної справи, в іншій справі, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства.

Зупинення провадження допускається лише тоді, коли розглядати справу далі неможливо. Ця підстава зупинення застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду. Ця неможливість полягає в тому, що обставини, які є підставою позову або заперечень проти нього, є предметом дослідження в іншій справі і рішення суду у цій справі безпосередньо впливає на вирішення спору. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 20.02.2019 по справі №906/806/15.

Тобто, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарському суду слід у кожному випадку з`ясовувати: як саме пов`язана справа, що розглядається господарським судом, зі справою, яка розглядається іншим судом, чим саме обумовлюється неможливість розгляду справи до розгляду іншої справи іншим судом з метою забезпеченням сторонам розумних строків розгляду їх справ. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.02.2019 у справі № 910/15364/17, від 15.03.2019 у справі № 910/17243/17 та від 27.03.2019 у справі № 910/15707/17, від 04.08.2021 по справі № 903/636/20.

У даному випадку за висновками суду, обставини, що входять до предмету доказування у даній справі, можуть бути встановлені судом в межах розгляду цієї справи на підставі оцінки доказів, представлених сторонами, що вказує на відсутність підстав для зупинення провадження у справі.

До того ж, суд зауважує, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, питання про те, чи є розумним строк розгляду справи, повинно оцінюватись в контексті конкретних обставин справи і з урахуванням критеріїв, встановлених практикою Суду, зокрема, складність справи, дій заявника й учасників справи, а також важливості можливого результату судового процесу для заявника (рішення у справі "Кудла проти Польщі" ("Kudla v. Poland", № 30210/96, § 124).

Статтею 6 Конвенції закріплено право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального звинувачення.

Таке право кореспондується з обов`язком добросовісного використання як сторонами, так і судом, своїх процесуальних прав та необхідністю утримуватися від дій, що зумовлюють затягування судового процесу та вживати наданих процесуальним законом заходів до скорочення періоду судового провадження. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" ("Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain" від 07.07.1989, § 35,) "Смірнова проти України" (від 08.11.2005, § 66, § 69).

Крім того, ч.3 ст.194 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що провадження у справі на стадії її розгляду по суті зупиняється тільки з підстав, встановлених пунктами 1-3-1 частини першої статті 227 та пунктом 1 частини першої статті 228 цього Кодексу.

За таких обставин, виходячи з наведеного вище у сукупності, суд дійшов висновку щодо юридичної неспроможності клопотання позивача про повернення на стадію підготовчого провадження та зупинення провадження по справі до набрання законної сили судовими рішеннями у справах №910/8680/20 та №910/21222/20, а отже, і відсутність підстав для його задоволення.

У судовому засіданні 09.02.2022 представником позивача було надано усні пояснення по суті спору, згідно яких позовні вимоги підтримано в повному обсязі.

Представником відповідача 6 проти задоволення позову було надано заперечення.

Представники відповідачів 1-5 та третіх осіб у судове засідання 09.02.2022 не з`явились, проте, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими повідомленнями.

Наразі, з огляду на неявку представників відповідачів 1-5 та третіх осіб, суд зазначає таке.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України).

Зі змісту п.1 ч.3 ст.202 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу за відсутності учасника справи, якого було належним чином повідомлено про судове засідання, та яким не було повідомлено про причини неявки.

Згідно ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи.

У рішенні 15-рп/2004 від 02.11.2004р. Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст.69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання) визначено, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення.

Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов`язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав).

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.11 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Отже, за висновками суду, неявка представників відповідачів 1-5 та третіх осіб не перешкоджає розгляду спору у судовому засіданні 09.02.2022.

В судовому засіданні 09.02.2022 на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

10.10.2008 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Київська будівельна компанія "Альянс" та Публічним акціонерним товариством "Український професійний банк" було укладено договір про відкриття траншевої кредитної лінії № 68.

05.02.2010 Товариством з обмеженою відповідальністю "Кристалл-Інвест" (як іпотекодавець) було передано нежилий будинок адміністративний (літера В, Г), що знаходиться за адресою: м.Київ, вул.Мазепи, 10, в іпотеку Публічному акціонерному товариству "Український професійний банк" за іпотечним договором від 05.02.2010, посвідченим приватним нотаріусом КМНО Тверською І.В., зареєстрованим в реєстрі за № 106. Іпотекою нежилого будинку забезпечено виконання зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська будівельна компанія "Альянс" перед Публічним акціонерним товариством "Український професійний банк" за кредитним договором.

30.04.2015 Правлінням Національного банку України прийнято Постанову №293/БТ, якою Публічне акціонерне товариство "Український професійний банк" віднесено до категорії проблемних та запроваджено особливий режим контролю за діяльністю банку.

26.05.2015 між Публічним акціонерним товариством "Український професійний банк" та Публічним акціонерним товариством "Авант-Банк" був укладений договір застави майнових прав, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Могильницькою О.А., реєстровий № 219, яким забезпечується належне виконання Публічним акціонерним товариством "Український професійний банк" вимог Публічного акціонерного товариства "АВАНТ-БАНК", що випливають з міжбанківського кредитного договору від 24.04.2015 № MM72121LG, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Український професійний банк" (позичальник) та Публічним акціонерним товариством "Авант-Банк" (кредитор) та міжбанківського кредитного договору від 29.04.2015 № MM72201LG, укладеного Публічним акціонерним товариством "Український професійний банк" (позичальник) та Публічним акціонерним товариством "Авант-Банк".

28.05.2015 Правлінням Національного банку України прийнято Постанову № 348, якою Публічне акціонерне товариство "Український професійний банк" віднесено до категорії неплатоспроможних.

Зі змісту наявної в матеріалах справи інформаційної довідки №232384784 від 13.11.2020 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, 30.05.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Могильницькою Ольгою Андріївною було прийнято рішення №21712731 про зміну іпотекодержателя з Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" на Публічне акціонерне товариство "Авант-Банк". Підставою для державної реєстрації визначено договір застави майнових прав, серія та номер 219, виданий 26.05.2015.

Вказаною інформаційною довідкою також підтверджується, що 03.06.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Могильницькою Ольгою Андріївною було прийнято рішення №21755097 від 03.06.2015, згідно якого змінено обтяжувача з Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" на Публічне акціонерне товариство "Авант-Банк".

20.07.2015 Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Смоляніновою Оленою Ярославівною було прийнято рішення №22986292 про припинення іпотеки Публічного акціонерного товариства "УПБ" щодо нежилого будинку, яка виникла на підставі іпотечного договору від 05.02.2010 №106, була припинена на підставі заяви №898 від 17.07.2015 Публічного акціонерного товариства "АВАНТ-БАНК".

20.07.2015 Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Смоляніновою Оленою Ярославівною на підставі заяви №898 від 17.07.2015 Публічного акціонерного товариства "АВАНТ-БАНК" було прийнято рішення №22985631 про припинення обтяження нерухомого майна.

30.07.2015 право власності на частку 9/70 нежилого будинку адміністративного (літера В, Г), що знаходиться за адресою: м.Київ, вул.Мазепи, 10, зареєстровано за релігійною організацію "Український католицький університет греко-католицької церкви" на підставі укладеного договору купівлі-продажу. Реєстраційна дія була вчинена на підставі рішення №23276592 від 30.07.2015 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Комарницької Ольги Володимирівни.

27.06.2018 на підставі акту приймання-передачі майна від 25.06.2018 Товариства з обмеженою відповідальністю "Кристалл-Інвест" державним реєстратором Київської філії Комунального підприємства "Центр реєстрації" Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області було прийнято рішення №41830572 про реєстрацію права власності на частку 61/70 нежилого будинку адміністративного (літера В, Г), що знаходиться за адресою: м.Київ, вул.Мазепи, 10, за Товариством з обмеженою відповідальністю "Грос Компані", а також рішення №41830572 про припинення права власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Кристалл-Інвест" на вказане нерухоме майно.

Одночасно, як вбачається з матеріалів справи, 27.04.2020 між Публічним акціонерним товариством "Український професійний банк" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА" (покупець) було укладено договір №81/1 купівлі-продажу майнових прав за кредитними договорами, договорами поруки, договорами застави та договорами іпотеки суб`єктів господарювання, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В., зареєстрованим в реєстрі за № 619, згідно якого продавець передає у власність покупця майнові права, в тому числі, за договором про відкриття траншевої кредитної лінії № 68, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю "Київська будівельна компанія та іпотечним договором № 106 від 05.02.2010.

Зі змісту наявної в матеріалах справи інформаційної довідки №232384784 від 13.11.2020 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо нерухомого майна - нежилого будинку адміністративного (літера В, Г), що знаходиться за адресою: м.Київ, вул.Мазепи, 10, вбачається, що 05.10.2020 було внесено запис №38517039 про іпотеку, іпотекодержателем визначено Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА", іпотекодавцем визначено Товариство з обмеженою відповідальністю "Кристалл-Інвест".

Зі змісту вказаної довідки вбачається, що 05.10.2020 внесено запис №38517940 про право власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА" на нежилий будинок адміністративний (літера В, Г), що знаходиться за адресою: м.Київ, вул.Мазепи, 10. Зі змісту позовної заяви вбачається, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА" було набуто право власності на об`єкт нерухомого майна в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

07.10.2020 на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна в рахунок внеску до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріал Істейт М" згідно з протоколом загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА" №101 від 07.10.2020, останнім було передано до статутного капіталу позивача нежилий будинок - адміністративний (літ. В, Г), що знаходиться за адресою: м.Київ, вул.Мазепи, 10.

08.10.2020 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно було внесено запис про право власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріал Істейт М" на нерухоме майно - нежилий будинок - адміністративний (літ. В, Г), що знаходиться за адресою: м.Київ, вул.Мазепи, 10.

12.10.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ріал Істейт М" (іпотекодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кредитна установа "Інвестиційна" (іпотекодержатель) було укладено іпотечний договір, предметом іпотеки за яким згідно п.1.1 є нежилий будинок - адміністративний (літ. В, Г), що знаходиться за адресою: м.Київ, вул.Мазепи, 10, площею 1468,5 кв.м. Вказаний правочин було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В. Згідно змісту вказаного правочину іпотекою було забезпечено зобов`язання іпотекодавця (боржника) за договором №12/10-2020 від 12.10.2020 фінансового кредиту з повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, сплати штрафних санкцій.

21.10.2020 Товариством з обмеженою відповідальністю "Ріал Істейт М" (іпотекодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кредитна установа "Інвестиційна" (іпотекодержатель) було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, за умовами п.1.1 якого на підставі ст..ст.36, 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодавець зобов`язується передати, а іпотекодержатель зобов`язується прийняти у власність за вартістю та на умовах, визначених цим договором, належне іпотекодавцю на праві приватної власності нерухоме майно, а саме нежилий будинок - адміністративний (літ. В, Г) площею 1468,5 кв.м, що знаходиться за адресою: м.Київ, вул.Мазепи, 10.

Згідно наявної в матеріалах справи інформаційної довідки №232384784 від 13.11.2020 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо нерухомого майна - нежилого будинку адміністративного (літера В, Г), що знаходиться за адресою: м.Київ, вул.Мазепи, 10, 21.10.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюк Золтаном Золтановичем було внесено запис №38775000 про право власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитна установа "Інвестиційна" на вказане вище нерухоме майно.

Наразі, за твердженнями позивача, рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Могильницької Ольги Андріївни про зміну іпотекодержателя на Публічне акціонерне товариство "Авант-банк" замість Публічного акціонерного товариства "УПБ" №21712731 від 30.05.2015, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Могильницької Ольги Андріївни про зміну обтяжувача на Публічне акціонерне товариство "Авант-банк" замість Публічного акціонерного товариства "УПБ" №21755097 від 30.05.2015, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Могильницької Ольги Андріївни про припинення іпотеки №22986292 від 20.07.2015, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Могильницької Ольги Андріївни про припинення обтяження №22985631 від 20.07.2015, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Комарницької Ольги Володимирівни №23276592 від 30.07.2015 про реєстрацію права власності за Релігійною організацією "Український католицький університет Української Греко-Католицької церкви", державного реєстратора Комунального підприємства "Центр реєстрації" Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області №41830572 від 27.06.2018 про реєстрацію права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю "Грос Компані" підлягають скасуванню.

В якості підстави для скасування означених рішень реєстраторів позивач посилається на: нікчемність договору від 30.07.2015 купівлі-продажу 9/70 частин нежитлового будинку - адміністративного, що знаходиться за адресою: м.Київ, вул.Мазепи, 10, реєстровий номер №1661; нікчемність угоди (акту) про передачу Товариством з обмеженою відповідальністю "Кристалл-Інвест" 61/70 частин нежитлового будинку - адміністративного, що знаходиться за адресою: м.Київ, вул.Мазепи, 10, до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Грос Компані"; відсутність погашення заборгованості за кредитним договром, укладеним між Публічним акціонерним товариством "УПБ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "КБК "Альянс" за рахунок поручителів, що підтверджується аудиторським висновком, що складений Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтер-Аудит". Означене, на думку позивача, свідчить про неможливість припинення іпотеки нежитлового будинку - адміністративного, що знаходиться за адресою: м.Київ, вул.Мазепи, 10 на момент прийняття державними реєстраторами оскаржуваних рішень.

Відповідач 3 проти задоволення позовних вимог заперечував, оскільки рішенням від 17.03.2016 Господарського суду Київської області у справі №911/3875/15 було встановлено, що укладання договору застави №ММ72121LG/S-1 від 24.04.2015 здійснено із дотриманням вимог, встановлених чинним законодавством.

Судом вказувалось, що відповідач 6 надав заперечення проти задоволення позовних вимог та посилався на те, що внаслідок оспорюваних реєстраційних дій не було порушено прав позивача, оскільки з 21.10.2020 власником нерухомого майна, реєстраційні дії щодо якого є предметом спору у справі, належать на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Кредитна установа "Інвестиційна", тоді як захист права власності може здійснювати саме власник майна. При цьому, вказаним учасником судового процесу вказано, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Грос Компані" оспорюється майнове право третьої особи 3. Також відповідачем 6 вказано, що у судових рішеннях по 11 справах було встановлено, що укладений між Публічним акціонерним товариством "УПБ" та Публічним акціонерним товариством "Авант-Банк" договір застави майнових прав від 26.05.2015 не містить ознак нікчемності, а у відповідності до приписів ст.75 Господарського процесуального кодексу України такі обставини мають преюдиційне значення. Крім того, відповідачем 6 вказано преюдиційність обставин, що встановлені судовим рішенням у справі №910/8680/20. У відзиві також вказано про безпідставність та необгрунтованість тверджень позивача щодо нікчемності акту про передачу Товариством з обмеженою відповідальністю "Кристалл-Інвест" до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Грос Компані" нерухомого майна, а саме нежилого будинку, що розташований у м.Києві по вул.Мазепи, 10, загальною площею 1468,5 кв.м.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Частиною 2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України визначено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Верховним Судом у постанові від 19.01.2022 по справі №924/316/21 вказано, що наведена норма визначає об`єктом захисту саме порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

У рішенні №18-рп/2004 від 01.12.2004р. Конституційного суду України (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Конституційний суд України у вказаному рішенні зазначає, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Щодо порушеного права господарський суд зазначає, що таким слід розуміти такий стан суб`єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Аналогічний правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 10.11.2021 по справі №910/8060/19.

Установивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Одночасно, слід зазначити, що згідно ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно приписів ст.9 Конституції України, статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» і статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами зазначених документів, ратифікованих законами України.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, способи захисту за своїм призначенням можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. При цьому, метою застосування певного способу захисту є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб`єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню. Аналогічну позицію викладено у листі Верховного Суду України від 01.04.2014 р. «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України».

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини наголосив, що зазначена норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені у правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції та надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ акцентував, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17 зауважено, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Під ефективним способом необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Верховний Суд у постанові від 21.12.2021 по справі №917/664/19 зауважив, що гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

Таким чином, виходячи зі змісту ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України, ст.20 Господарського кодексу України застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб`єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством - ефективність), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

Отже, позивачем при зверненні до суду з позовом про визнання протиправними та скасування рішень державного реєстратора повинно бути доведено суду обставини порушення його прав та законних інтересів унаслідок прийняття цих рішень, невідповідність їх вимогам чинного законодавства, а також ефективність обраного способу захисту, а саме обставини того, що у разі задоволення позовних вимог порушені права та законні інтереси позивача буде відновлено. Аналогічну правову позицію щодо предмету доказування у спорах про скасування рішень державного реєстратора наведено Верховним Судом у постановах 10.11.2021 по справі №910/8060/19.

Верховний Суд у постанові від 13.01.2022 по справі №921/591/20 зауважив, що додатково, в контексті обраного способу захисту, розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача у цих правовідносинах, позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (пункт 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19).

Проте, за висновками суду, позивачем всіх обов`язкових складових предмету доказування у розглядуваному спорі належними та допустимими у розумінні ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами не доведено.

Наразі, суд зазначає, що предметом спору у справі є скасування рішень державних реєстраторів, на підставі яких було внесено відповіді записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - нежилого будинку - адміністративного (літ. В, Г) площею 1468,5 кв.м, що знаходиться за адресою: м.Київ, вул.Мазепи, 10.

Судом вище вказувалось, що обгрунтувуючи наявність підстав для скасування рішень про державну реєстрацію прав позивач посилався на: нікчемність договору від 30.07.2015 купівлі-продажу 9/70 частин нежитлового будинку - адміністративного, що знаходиться за адресою: м.Київ, вул.Мазепи, 10, реєстровий номер №1661; нікчемність угоди (акту) про передачу Товариством з обмеженою відповідальністю "Кристалл-Інвест" 61/70 частин нежитлового будинку - адміністративного, що знаходиться за адресою: м.Київ, вул.Мазепи, 10, до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Грос Компані"; відсутність погашення заборгованості за кредитним договром, укладеним між Публічним акціонерним товариством "УПБ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "КБК "Альянс" за рахунок поручителів, що підтверджується аудиторським висновком, що складений Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтер-Аудит".

Тобто, з системного аналізу підстав позовних вимог вбачається, що фактично поданий позов грунтуєься на наданні оцінки правочинів, що стали підставою для прийняття оспорюваних рішень реєстраторів щодо об`єкту нерухомого майна.

Наразі, суд повторно акцентує увагу позивача, що застосуванню певного способу захисту передує встановлення порушення матеріального права позивача, а саме порушення його прав та законних інтересів унаслідок прийняття у даному випадку оспорюваних рішень про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна.

Отже, у даному випадку право та його порушення повинні перебувати у логічній та часовій послідовності, а саме первинним є вининкнення у позивача відповідного матеріального права, законного інтересу та наступне його порушення, невизнання, оспорення.

Проте, судом вище зазначалось, що з наявних в матеріалах справи документів вбачається, що 07.10.2020 на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна в рахунок внеску до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріал Істейт М" згідно з протоколом загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА" №101 від 07.10.2020, останнім було передано до статутного капіталу позивача нежилий будинок - адміністративний (літ. В, Г), що знаходиться за адресою: м.Київ, вул.Мазепи, 10.

08.10.2020 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно було внесено запис про право власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріал Істейт М" на нерухоме майно - нежилий будинок - адміністративний (літ. В, Г), що знаходиться за адресою: м.Київ, вул.Мазепи, 10.

Тоді як оспорювані в межах справи рішення про державну реєстрацію датовані 30.05.2015, 03.06.2015, 20.07.2015, 30.07.2015 та 27.06.2018, а отже, останні ніяким чином не можуть порушувати права та законні інтереси позивача, що виникли у жовтні 2020 у зв`язку із набуттям об`єкта нерухомого майна та фактично у жовтні 2020 і були відчужені.

Крім того, судом вказувалось, що поданий позов грунтуєься на наданні оцінки правочинів, що стали підставою для прийняття оспорюваних рішень реєстраторів щодо об`єкту нерухомого майна.

Зокрема, зі змісту інформаційної довідки №232384784 від 13.11.2020 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається таке:

- підставою для прийняття приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Могильницькою Ольгою Андріївною рішень №21712731 від 30.05.2015 про зміну іпотекодержателя на Публічне акціонерне товариство "Авант-банк" замість Публічного акціонерного товариства "УПБ", №21755097 від 03.06.2015 про зміну обтяжувача на Публічне акціонерне товариство "Авант-банк" замість Публічного акціонерного товариства "УПБ" та вчинення реєстраційних дій визначено договір застави майнових прав №219 від 26.05.2015, укладений між Публічним акціонерним товариством "Український професійний банк" та Публічним акціонерним товариством "Авант-Банк";

- підставою для прийняття приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Смоляніновою Оленою Ярославівною рішень про припинення іпотеки №22986292 від 20.07.2015 та про припинення обтяження №22985631 від 20.07.2015визнеачено заяву №898 від 17.07.2015 Публічного акціонерного товариства "Авант-банк";

- підставою для прийняття державним реєстратором Комунального підприємства "Центр реєстрації" Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області рішення №41830572 від 27.06.2018 про реєстрацію права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю "Грос Компані" є акт від 25.06.2018 про передачу майна Товариством з обмеженою відповідальністю "Кристалл-Інвест" до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Грос Компані".

Отже, позивачем фактично оспорюються правочини у зобов`язальних відносинах між Публічним акціонерним товариством "Український професійний банк" та Публічним акціонерним товариством "Авант-Банк", що виникли з договору застави, учасником яких Товариство з обмеженою відповідальністю "Ріал Істейт М" ніколи не було, а також у відносинах набуття відповдіачем 6 права власності на нерухоме майно у порядку внесення останнього до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Грос Компані".

Суд загострює увагу позивача на тому, що особа має право оспорювати правочини, учаснком яких остання не є, лише у тому випадку, якщо такими правичинами порушуються права та законні інтереси особи, що звертається до суду захистом своїх прав та законних інтересів.

За таких обставин, виходячи з вищевикладеного у сукупності, суд дійщов висновку щодо недоведення позивачем порушення прав та законних інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріал Істейт М" щодо нерухомого майна - нежилого будинку - адміністративного (літ. В, Г) площею 1468,5 кв.м, що знаходиться за адресою: м.Київ, вул.Мазепи, 10, внаслідок прийняття відповідачами 1-4 оспорюваних рішень про державну реєстрацію.

Крім того, суд вважає за доцільне звернутись до питання ефективності обраного позивачем способу захисту прав.

Верховний Суд у постанові від 10.11.2021 по справі №910/8060/19 вказав, що під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Під ефективністю судового захисту розуміється спроможність судового рішення (за наслідками його виконання) призвести до усунення невизначеності у праві позивача та відновити права та законні інтереси особи, на захист яких було подано відповідний позов.

Поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними (рішення Європейського суду з прав людини від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" (Doran v. Ireland)).

Ефективність означає як попередження стверджуваного порушення чи його продовження, так і надання відповідного відшкодування за будь-яке порушення, яке вже відбулося (рішення ЄСПЛ від 26.10.2000 у справі "Кудла проти Польщі" (Kudla v. Poland)).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 05.04.2005 у справі "Афанасьєв проти України" зазначено, що засіб захисту, що вимагається, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Судом вище вказувалось, що 08.10.2020 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно було внесено запис про право власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріал Істейт М" на нерухоме майно - нежилий будинок - адміністративний (літ. В, Г), що знаходиться за адресою: м.Київ, вул.Мазепи, 10.

12.10.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ріал Істейт М" (іпотекодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кредитна установа "Інвестиційна" (іпотекодержатель) було укладено іпотечний договір, предметом іпотеки за яким згідно п.1.1 є нежилий будинок - адміністративний (літ. В, Г), що знаходиться за адресою: м.Київ, вул.Мазепи, 10, площею 1468,5 кв.м. Вказаний правочин було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В. Згідно змісту вказаного правочину іпотекою було забезпечено зобов`язання іпотекодавця (боржника) за договором №12/10-2020 від 12.10.2020 фінансового кредиту з повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, сплати штрафних санкцій.

21.10.2020 Товариством з обмеженою відповідальністю "Ріал Істейт М" (іпотекодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кредитна установа "Інвестиційна" (іпотекодержатель) було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, за умовами п.1.1 якого на підставі ст.ст.36, 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодавець зобов`язується передати, а іпотекодержатель зобов`язується прийняти у власність за вартістю та на умовах, визначених цим договором, належне іпотекодавцю на праві приватної власності нерухоме майно, а саме нежилий будинок - адміністративний (літ. В, Г) площею 1468,5 кв.м, що знаходиться за адресою: м.Київ, вул.Мазепи, 10. Докавзів визнання недійсним вказаного правочину матеріали справи не містять.

Згідно наявної в матеріалах справи інформаційної довідки №232384784 від 13.11.2020 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо нерухомого майна - нежилого будинку адміністративного (літера В, Г), що знаходиться за адресою: м.Київ, вул.Мазепи, 10, 21.10.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюк Золтаном Золтановичем було внесено запис №38775000 про право власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитна установа "Інвестиційна" на вказане вище нерухоме майно.

Тобто, з наведеного вбачається, що у жовтні 2020 Товариством з обмеженою відповідальністю "Ріал Істейт М" було відчужено об`єкт нерухомого майна, а саме нежилий будинок - адміністративний (літ. В, Г) площею 1468,5 кв.м, що знаходиться за адресою: м.Київ, вул.Мазепи, 10, на користь третьої особи 3 шляхом укладання договору про задоволення вимог іпотекодержателя, що вказує на припинення майнових прав позивача на вказаний вище об`єкт, а отже, застосування обраного позивачем способу захисту ніяким чином не могло б призвести до усунення невизначеності у праві заявника, а отже, не було ефективним судовим захистом.

З урахуванням наведеного вище суд зазначає, що відсутність права, на захист якого подано позов, є беззаперечною та виключною підставою для відмови судом в задоволенні позовних вимог. До того ж, суд зауважує, що судовий захист не може бути здійснено на майбутнє, що спростовує доводи заявника стосовно можливості виникнення порушення його прав та законних інтересів внаслідок дій відповідачів у майбутньому в якості обґрунтування підстав позову.

Верховним Судом неодноразово, зокрема, у постановах від 13.05.2021 по справі №910/6393/20, від 08.06.2021 по справі №910/11203/20, від 08.09.2021 по справі №913/690/20, від 21.12.2021 по справі №917/713/19, від 23.12.2021 по справі № 924/1351/20 (924/620/20) вказано, що відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин. Такої ж позиції дотримується Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 16.10.2020 у справі №910/12787/17.

За таких обставин, виходячи з наведеного вище у сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріал Істейт М" до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Комарницької Ольги Володимирівни, 2 Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Смолянінової Олени Ярославівни, 3. Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Могильницької Ольги Андріївни, 4. Сватівської міської ради Луганської області, 5. Товариства з обмеженою відповідальністю "Кристалл-Інвест", 6. Товариства з обмеженою відповідальністю "Грос Компані" про скасування рішень є необгрунтованими та безпідставними, а отже задоволенню не підлягають.

Щодо заяви відповідача 6 про застосування строків позовної давності, суд зазначає таке.

Позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред`явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду (стаття 256 Цивільного кодексу України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України ).

Відповідно до частин першої та п`ятої статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (стаття 267 Цивільного кодексу України).

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (вказана позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц).

Отже, з огляду на висновки суду щодо наявність самостійних підстав для відмови в задоволенні позову, підстави для задоволення заяви відповідача 6 про застосування строків позовної давності відсутні.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.5 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVIN OTHERS v. UKRAINE) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того,

вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від

27 вересня 2001 року).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах №910/13407/17, №915/370/16 та №916/3545/15.

З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу, в тому числі і щодо нікчемності правочинів, які стали підставою для прийняття оспорбваних рішень про вчинення реєстраційних дій, чисельних судових справи, в якіх встановлено преюдиційні факти, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду щодо відсутності достатніх підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому, визначаючи обсяг дослідженння доводів учасників судового процесу судом враховано позицію Верховного Суду, яку викладено у постанові від 08.06.2021 по справі №910/11203/20, стосовно того, що відсутність порушення прав та інтересів позивача є самостійною підставою для відмови у позові, вказує на відсутність необхідності надавати оцінку законності оспорюваних правочинів.

З огляду на висновки суду щодо відмови в задоволенні позову, керуючись приписами ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати залишаються за позивачем.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 145, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріал Істейт М" до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Комарницької Ольги Володимирівни, 2 Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Смолянінової Олени Ярославівни, 3. Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Могильницької Ольги Андріївни, 4. Сватівської міської ради Луганської області, 5. Товариства з обмеженою відповідальністю "Кристалл-Інвест", 6. Товариства з обмеженою відповідальністю "Грос Компані" про скасування рішень.

Залишити за позивачем судовий збір, сплачений до Державного бюджету України за подачу позову.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 09.02.2022.

Суддя В.В. Князьков