УХВАЛА

м. Київ

10.02.2022Справа № 910/8878/21
Суддя Господарського суду міста Києва Морозов С.М., розглянувши без виклику представників сторін

заяву Першого заступника керівника Одеської обласної прокуратури, м. Одеса

про забезпечення позову

у справі

за позовом Першого заступника керівника Одеської обласної прокуратури, м. Одеса

в інтересах держави в особі

1. Яськівської сільської ради Біляївського району Одеської області, Одеська область, Одеський район, с. Яськи

2. Державної екологічної інспекції Південно-західного округу (Миколаївська та Одеська області), м. Одеса

до 1. Одеської обласної ради, м. Одеса

2. Одеського обласного управління лісового та мисливського господарства, м. Одеса

3. Мисливського-рибальського підприємства "Сокіл" громадської організації "Військово-мисливське товариство "Південь", м. Одеса

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - Державне підприємство "Одеське лісове господарство", Одеська область, Овідіопольський р-н, селище міського типу Великодолинське

про визнання незаконним рішення, визнання недійсним договору та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

02.06.2021 року до Господарського суду міста Києва звернувся Перший заступник керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Яськівської сільської ради Біляївського району Одеської області (позивач-1) та Державної екологічної інспекції Південно-західного округу (позивач-2) із позовною заявою про:

- визнання незаконним рішення Одеської обласної ради (відповідач-1) від 18.09.2013 №895-VI "Про надання у користування мисливських угідь для ведення мисливського господарства у Біляївському районі Одеської області" в частині надання у користування Мисливського-рибальського підприємства "Сокіл" громадської організації "Військово-мисливське товариство "Південь" (відповідач-3) мисливських угідь площею 652 га, які розташовані в межах 20 кварталу Біляївського лісництва державного підприємства "Одеське лісове господарство";

- визнання недійсним Договору №34/13 про умови ведення мисливського господарства від 20.09.2013, укладеного між Одеським обласним управлінням лісового та мисливського господарства (відповідач-2) та відповідачем-3 в частині мисливських угідь площею 652 га, які розташовані в межах 20 кварталу Біляївського лісництва державного підприємства "Одеське лісове господарство";

- зобов`язання відповідача-3 звільнити мисливські угіддя площею 652 га, які розташовані в межах 20 кварталу Біляївського лісництва державного підприємства "Одеське лісове господарство".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що до складу переданих відповідачу-3 для здійснення мисливського господарства мисливських угідь, згідно рішення Одеської обласної ради (відповідач-1) від 18.09.2013 №895-VI "Про надання у користування мисливських угідь для ведення мисливського господарства у Біляївському районі Одеської області" та Договору №34/13 про умови ведення мисливського господарства від 20.09.2013, увійшла територія заповідного урочища "Дністровські плавні" площею 652 га, використання якої неможливе згідно норм Законів України "Про природно-заповідний фонд України", "Про мисливське господарство та полювання", "Про екологічну мережу України".

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, матеріали №910/8878/21 передані на розгляд судді Морозову С.М.

Ухвалою від 07.06.2021 року позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначене на 27.07.2021 року.

24.06.2021 до суду від Державної екологічної інспекції Південно-західного округу (Миколаївська та Одеська області) надійшло клопотання про розгляд справі №910/8878/21 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою комплексу технічних засобів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.06.2021 відмовлено в задоволенні клопотання Державної екологічної інспекції Південно-західного округу (Миколаївська та Одеська області) про розгляд справи в режимі відеоконференції в справі №910/8878/21.

В підготовчому засіданні 27.07.2021 протокольними ухвалами судом було продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, залучено ДП "Одеське лісове господарство" до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача-1 та оголошено перерву до 10.08.2021.

В підготовчому засіданні 10.08.2021 протокольною ухвалою судом було відмовлено в задоволенні клопотання відповідача-1 про залучення Одеської обласної державної адміністрації в якості співвідповідача та оголошено перерву до 26.10.2021.

Ухвалою від 26.10.2021 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 14.12.2021 року.

В судовому засіданні 14.12.2021 року в справі оголошено перерву до 01.03.2022 року.

09.02.2022 року до суду від заступника керівника Одеської обласної прокуратури надійшла заяву про забезпечення позову шляхом заборони мисливсько-рибальському підприємству «Сокіл» громадської організації «Військово-мисливське тоавриство «Південь» здійснювати мисливське господарство на території 20 кварталу Біляївського лісництва державного підприємства «Одеське лісове господарство» площею 652 га.

Згідно з ч. 1 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши подану заяву про забезпечення позову, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст.138 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що заява про забезпечення позову подається: до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Відповідно до ст.136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову (ч. 1 ст. 139 Господарського процесуального кодексу України).

У заяві про забезпечення позову заявник зазначає, що підставою для пред`явлення позовної заяви стало порушення відповідачами вимог Законів України «Про природно-заповідний фонд України», «Про мисливське господарство та полювання» про наданні МРП «Сокіл» у користування мисливських угідь. До складу мисливських угідь увійшла територія 20 кварталу Біляївського лісництва ДП «Одеське лісове господарство» площею 652 га, яка одночасно є частиною території заповідного урочища «Дністровські плавні» та з урахуванням ст. 3, 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України, ст. 3, 5 Закону України «Про екологічну мережу України» є територією та об`єктом природно-заповідного фонду України та екологічною мережею України, що згідно зі ст. 16, 30 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» унеможливлює її використання у якості мисливських угідь.

Наявність у відповідача МРП «Сокіл» діючого договору про умови ведення мисливського господарства надає повне право на здійснення усіх заходів із ведення мисливського господарства на території заповідного урочища «Дністровські плавні», у тому числі зводити у мисливських угіддях біотехнічні споруди, вирощувати кормові культури, створювати захисні насадження, проводити штучне обводнення, здійснювати інші заходи, пов`язані з веденням мисливського господарства, що суперечить вимогам, встановленим ст. 16, 30 Закону України «Про природно-заповідний фонд України».

Зазначені дії із ведення мисливського господарства на території заповідного урочища, що перебуває під особливою охороною держави, можуть призвести до пошкодження об`єктів флори та фауни та втрати цією територією природоохоронного статусу.

За змістом п. 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Згідно з п. 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням, зокрема, запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1-2 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Таким чином, суд зазначає, що саме лише посилання заявника на те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення прав і охоронюваних законом інтересів та свідома несплата боргу товариством, без обґрунтування підстав для вжиття таких заходів з посиланням на відповідні докази та без обґрунтування необхідності термінового вжиття заходів забезпечення позову не може бути підставою для винесення ухвали про забезпечення позову.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів і ускладнень ефективного захисту або поновлення оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся у випадку задоволення позову.

Відповідно до статті 86 ГПК України, cуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Наведена норма зобов`язує суд у кожному конкретному випадку оцінювати наявні докази в їх сукупності, з урахуванням повноти встановлення всіх обставин справи, які необхідні для правильного вирішення спору.

При цьому, судом має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе відновити свій правовий стан, який існував до імовірного порушення його прав та захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Згідно з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18, у випадку звернення особи до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в такому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Крім того, суд зауважує, що застосування заходів забезпечення позову може мати місце лише за наявності підстав, викладених у законі.

При подачі заяви про забезпечення позову заявник насамперед повинен обґрунтувати звернення із заявою відповідними доказами, що підтверджують необхідність вжиття відповідних заходів.

З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Суд зазначає, що під час вирішення питання про наявність підстав для забезпечення позову, обов`язок по доведенню та обґрунтуванню наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача покладається саме на заявника.

Натомість заявником не надано до справи належних та допустимих доказів зведення відповідачем-3 у мисливських угіддях біотехнічних споруд, вирощування кормових культур, створювання захисних насаджень, проведення штучного обводнення чи здійсненння інших заходів, пов`язаних із веденням мисливського господарства, що суперечать вимогам, встановленим ст. 16, 30 Закону України «Про природно-заповідний фонд України».

Фактично заявником не доведено обґрунтування поданої заяви.

Так, заявником не доведено обґрунтованості підстав звернення до суду з вимогами про заборону мисливсько-рибальському підприємству «Сокіл» громадської організації «Військово-мисливське тоавриство «Південь» здійснювати мисливське господарство на території 20 кварталу Біляївського лісництва державного підприємства «Одеське лісове господарство» площею 652 га.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні поданої заяви.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір в сумі 1 135,00 грн, за подання заяви про забезпечення позову залишається за заявником.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 138-140 та ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви Першого заступника керівника Одеської обласної прокуратури про забезпечення позову відмовити повністю.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та строк, передбачені ст. ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С. МОРОЗОВ