ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2022 р. Справа№ 910/357/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Грека Б.М.

суддів: Отрюха Б.В.

Полякова Б.М.

за участю секретаря судового засідання Кочурової Т.О.

за участю представників:

ОСОБА_1 - Баляба О.В. (дов. б/н від 10.09.2020)

Фонду державного майна України - Марченко В.М. (дов.№271 від 30.12.2021)

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.12.2021 (повний текст ухвали складено 21.12.2021)

у справі №910/357/20 (суддя Івченко А.М.)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Іст Майнінг Україна"

до Державного підприємства "Проектний інститут "Укрметротунельпроект"

про банкрутство

В С Т А Н О В И В :

Суть спору.

ОСОБА_1 (заявниця) звернувся до господарського суду з заявою про звернення стягнення на нежитлову будівлю державного підприємства "Проектний інститут "Укрметротунельпроект" загальною площею 759, 4 кв.м., що розташована за адресою: м.Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, б.19в.

Заявниця доводить, що в межах процедури розпорядження майном з метою задоволення своїх кредиторських вимог, на які не поширюється дія мораторію, до вирішення питання подальшої процедури у справі № 910/357/20, наявні підстави для звернення стягнення на нежитлову будівлю державного підприємства "Проектний інститут "Укрметротунельпроект".

Оскаржуване судове рішення (ухвала) господарського суду першої інстанції.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 15.12.2021 року суд ухвалив:

1. Клопотання розпорядника майна боржника про забезпечення вимог кредиторів повернути без розгляду.

2. У задоволенні заяви ОСОБА_1 про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке зареєстроване в установленому законом порядку відмовити.

Суд, керуючись нормою статті 44 Кодексу України з процедур банкрутства, відповідно до якої протягом процедури розпорядження майном органи управління боржника не мають права приймати рішення про: реорганізацію (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення) і ліквідацію боржника; створення господарських товариств або участь в інших господарських товариствах; створення філій та представництв; виплату дивідендів; проведення боржником емісії цінних паперів; вихід зі складу учасників боржника юридичної особи, придбання в акціонерів раніше випущених акцій боржника; відчуження або обтяження нерухомого майна боржника, в тому числі його передачу в заставу, внесення зазначеного майна до статутного капіталу іншого підприємства або господарського товариства; надання позик (кредитів), надання поруки, гарантій, а також передачу в довірче управління майна боржника, дійшов висновку, що заява задоволенню не підлягає.

Апеляційне провадження (рух справи).

ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою у якій просить пункт 2 резолютивної частини ухвали господарського суду в частині відмови в задоволенні заяви про звернення стягнення на нерухоме майно боржника скасувати та ухвалити нове судове рішення про звернення стягнення на нежитлову будівлю державного підприємства "Проектний інститут "Укрметротунельпроект" загальною площею 759, 4 кв.м., що розташована за адресою: м.Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, б.19в.

Апелянт вважає, що висновки господарського суду не відповідають встановленим обставинам справи та правильному застосуванню норм матеріального права, та доводить, серед іншого, наступне:

- у порушення норм статей 1, 3, 43 Конституції України, статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод скаржник позбавлений майнових доходів у вигляді не отриманої заробітної плати;

- на будівлю, що є майном боржника можливо звернути стягнення з метою погашення вимог кредиторів в процедурі розпорядження майном боржника;

- процедура розпорядження майном не здатна досягти мети відновлення платоспроможності боржника та вийшла за встановленні законом строки у 170 днів.

Фонд державного майна України у запереченнях на апеляційну скаргу зазначає про обрання скаржником невірного способу захисту своїх прав, не зазначення вимог на задоволення яких пропонується звернути стягнення на нерухоме майно, існуючою законодавчою забороною на відчуження та обтяження нерухомого майна боржника в процедурі розпорядження майном, тому проти задоволення апеляційної скарги заперечує, та просить оскаржувану ухвалу господарського суду залишити без зміни.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.12.2021 справу передано для розгляду колегії суддів: Грек Б.М. (головуючий суддя), Копитова О.С., Поляков Б.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.01.2022 відкрито апеляційне провадження у справі №910/357/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.12.2021 у визначеному складі колегії суддів: головуючий суддя - Грек Б.М., судді: Поляков Б.В., Копитова О.С.; призначено справу до розгляду на 15.02.2022.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.02.2022 справу передано для розгляду колегії суддів: Грек Б.М. (головуючий суддя), Поляков Б.М., Отрюх Б.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.02.2022 прийнято справу № 910/357/20 до провадження у складі колегії суддів: головуючого судді - Грека Б.М., суддів: Отрюха Б.В., Полякова Б.М.; розгляд апеляційної скарги призначено на 15.02.2022.

Учасники справи про дату, час і місце судового засідання повідомлені відповідно до вимог статей 120, 270 ГПК України, скористалися правом, передбаченим статтею 42 ГПК України, та взяли участь у судовому засіданні.

Суд апеляційної інстанції не встановив обставин, що перешкоджають розгляду справи у суді апеляційної інстанції за участю сторін.

Обставини справи, встановлені апеляційним господарським судом.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.02.2020 відкрито провадження у справі № 910/357/20 про банкрутство Державного підприємства "Проектний інститут "Укрметротунельпроект"; визнано вимоги кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю "Іст Майнінг Україна" до Державного підприємства "Проектний інститут "Укрметротунельпроект" на загальну суму 4 907 883,41 грн.; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника з 05.02.2020; введено процедуру розпорядження майном Державного підприємства "Проектний інститут "Укрметротунельпроект" (01054, м. Київ, вул. Бульварно Кудрявська, 21, кім. 1, ) з 05.02.2020; призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Пилипенко Маргариту Миколаївну (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого від 23.03.2016 № 1762); встановлено розпоряднику майна боржника арбітражному керуючому Пилипенко Маргариті Миколаївні розмір основної грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання нею повноважень розпорядника майна боржника із розрахунку трьох мінімальних заробітних плат за кожен місяць виконання повноважень за рахунок коштів авансованих заявником на депозитний рахунок господарського суду; призначено попереднє засідання суду у справі на 08.04.2020.

10.03.20 від ОСОБА_1 надійшла заява з грошовими вимогами до боржника.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.06.2020 визнано кредиторами у справі № 910/357/20 по відношенню до боржника, зокрема, ОСОБА_1 на суму: 64 040,94 грн - перша черга; зобов`язано розпорядника майна боржника надати суду уточнений реєстр вимог кредиторів, оформлений відповідно до вимог Кодексу України з процедур банкрутства.

Мотиви постанови та висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

За визначенням у статті 1 КУзПБ кредитор це юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких забезпечені заставою майна боржника (майнового поручителя)

За змістом частини чотирнадцятої статті 39 КУзПБ з моменту відкриття провадження у справі, зокрема:

- пред`явлення конкурсними та забезпеченими кредиторами вимог до боржника та їх задоволення можуть здійснюватися лише у порядку, передбаченому цим Кодексом, та в межах провадження у справі;

- пред`явлення поточними кредиторами вимог до боржника та їх задоволення можуть здійснюватися у випадку та порядку, передбачених цим Кодексом;

- арешт майна боржника чи інші обмеження боржника щодо розпорядження належним йому майном можуть бути застосовані виключно господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство.

Згідно з положеннями, викладеними в абзаці 4 частини п`ятої статті 41 КУзПБ, стягнення грошових коштів за вимогами кредиторів за зобов`язаннями, на які не поширюється дія мораторію, провадиться з рахунку боржника в установі банку. Контроль за такими стягненнями здійснює арбітражний керуючий.

Звернення стягнення на майно боржника за вимогами, на які не поширюється дія мораторію, здійснюється виключно за ухвалою господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (частина п`ята статті 41 КУзПБ).

Відповідно до ч. 6 статті 41 КУзПБ під час процедури розпорядження майном боржник має право задовольняти лише ті вимоги кредиторів, на які згідно з частиною п`ятою цієї статті не поширюється дія мораторію.

За змістом норми ч. 1 статті 44 КУзПБ під розпорядженням майном розуміється система заходів щодо нагляду та контролю за управлінням і розпорядженням майном боржника з метою забезпечення збереження, ефективного використання майнових активів боржника, здійснення аналізу його фінансового стану, а також визначення наступної процедури (санації чи ліквідації).

Як зазначає Верховний Суд, провадження у справах про банкрутство є самостійним видом судового провадження і характеризується особливим процесуальним порядком розгляду справ, специфічністю цілей і завдань, особливим суб`єктним складом, тривалістю судового провадження, що істотно відрізняють це провадження від позовного. З моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника.

З огляду на положення процесуального закону, у справах позовного провадження господарський суд, здійснюючи правосуддя, зв`язаний принципами диспозитивності та змагальності сторін, водночас у справах про банкрутство поряд з іншими принципами правового регулювання відносин неплатоспроможності суттєве значення має принцип судового контролю у відносинах неплатоспроможності та банкрутства.

Цей принцип полягає, серед іншого, у судовому контролі за дотриманням інтересів кредиторів стосовно збереження об`єктів конкурсної маси та інтересів боржника щодо обґрунтованості грошових претензій кредиторів, а також за збереженням балансу інтересів сторін, у тому числі під час продажу майна банкрута з метою реалізації за найвищу ціну та відповідно до встановленої КУзПБ процедури.

КУзПБ допускає можливість на задоволення вимог кредиторів протягом дії мораторію у разі: одночасного задоволення вимог кредиторів у процедурі розпорядження майном керуючим санацією згідно з планом санації, а також ліквідатором у ліквідаційній процедурі в порядку черговості, встановленому цим Кодексом; стягнення грошових коштів за вимогами кредиторів за зобов`язаннями, на які не поширюється дія мораторію, провадиться з рахунку боржника в установі банку; контроль за такими стягненнями здійснює арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор); звернення стягнення на майно боржника за вимогами, на які не поширюється дія мораторію, здійснюється виключно за ухвалою господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника.

Разом з тим, провадження у справі про неплатоспроможність боржника перебуває на стадії розпорядження майном боржника.

Відповідно до частини 1 статті 49 Кодексу України з процедур банкрутства у підсумковому засіданні суду у процедурі розпорядження майном боржника здійснюється перехід до наступної судової процедури (процедури санації, ліквідації) або закривається провадження у справі.

Завдання підсумкового засідання суду полягає в з`ясуванні ознак неплатоспроможності для визначення наступної судової процедури, згідно з клопотанням комітету кредиторів, однак остаточна їх оцінка надається судом.

Суд враховує, що звернення стягнення на майно боржника та реалізація його активів повинні здійснюватися із урахуванням особливостей процедури банкрутства та з урахуванням інтересів усіх кредиторів та самого боржника.

Таким чином, звернення стягнення на майно боржника за вимогами кредитора на які не поширюється дія мораторію, суперечить цілям і завданням процедури банкрутства - розпорядження майном боржника, наведеним у ч. 1 статті 44 КУзПБ, не відповідатиме визначеним законом стадіям судового провадження у справі про неплатоспроможність, яке характеризується особливим процесуальним порядком розгляду справ, не задовольнятиме меті щодо рівномірного й справедливого задоволення вимог всієї сукупності кредиторів неплатоспроможного боржника, що є достатньою підставою для відмови у задоволенні такої заяви.

Апеляційна інстанція, даючи оцінку твердженню скаржника про порушення його права на судовий захист з огляду на визначені законом строки введення процедури розпорядження майном, керується такими мотивами.

КУзПБ закріплено граничний строк проведення процедури розпорядження майном боржника, після закінчення якого суд згідно з приписами частини третьої статті 49 КУзПБ приймає постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури або ухвалу про введення процедури санації та затвердження плану санації, внаслідок чого процедура розпорядження майном та повноваження розпорядника майна припиняються (частина шоста статті 49 КУзПБ) або постановляє ухвалу про закриття провадження у справі про банкрутство (правовий висновок Верховного Суду у постанові від 03.02.2022 у справі №904/529219).

Провадження у даній справі про неплатоспроможність боржника перебуває на стадії розпорядження майном і відповідних процесуальних рішень, передбачених статтею 49 КУзПБ за наслідками підсумкового засідання суду у процедурі розпорядження майном боржника судом не ухвалювалося.

Відтак, судом не вирішено питання завершення процедури розпорядження майном у цій справі, тому не можна дійти висновку про виконання визначеного КУзПБ порядку встановлення ознак неплатоспроможності боржника.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судових рішеннях у справі, питання вичерпності висновків судів, суд касаційної інстанції ураховує, що ЄСПЛ у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апеляційна інстанція з огляду на викладене зазначає, що скаржнику надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Відповідно до частини першої статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї; суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до норм статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, змінити судове рішення.

Враховуючи наведене, Північний апеляційний господарський суд не встановив наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, тому оскаржуване судове рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без зміни.

Керуючись статтями 267, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 ГПК України апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.12.2021 у справі №910/357/20 залишити без зміни.

3. Матеріали справи № 910/357/20 повернути до Господарського суду м. Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, встановлені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Б.М. Грек

Судді Б.В. Отрюх

Б.М. Поляков

Повний текст постанови складено 17.02.2022.