ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2022 року Справа № 918/697/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Саврій В.А., суддя Миханюк М.В. , суддя Дужич С.П.

при секретарі судового засідання Кужель Є.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" на додаткове рішення Господарського суду Рівненської області від 29.12.2021р. (повний текст 30.12.2021р.) у справі №918/697/21 (суддя Торчинюк В.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТ-КОМФОРТ"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція"

про стягнення заборгованості та штрафних санкцій за договором поставки №53-122-01-20-10280 від 30.12.2020р.

та за зустрічним позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТ-КОМФОРТ"

про стягнення штрафних санкцій в сумі 104011 грн 22 коп.

за участі представників:

позивача - не з`явився;

відповідача (апелянта) - Осіпчук О.Ю.;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 02.11.2021р. у справі №918/697/21 первісний позов задоволено. Стягнуто з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТ-КОМФОРТ" 838800,12 грн заборгованості за договором поставки №53-122-01-20-10280 від 30.12.2020р., 3% річних у розмірі 3998,66 грн, 838,80 грн сума збитків від інфляції та 12654,56 грн судового збору.

Зустрічний позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТ-КОМФОРТ" на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" 45295,21 грн пені, 58716,01 грн - штраф та 2270 грн судового збору.

Зараховано зустрічні вимоги Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" до Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТ-КОМФОРТ" про стягнення 45295,21 грн пені, 58716,01 грн - штраф та 2270 грн судового збору у рахунок погашення первісних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТ-КОМФОРТ" про стягнення з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" 838800,12 грн заборгованості за договором поставки №53-122-01-20-10280 від 30.12.2020р., 3% річних у розмірі 3998,66 грн, 838,80 грн сума збитків від інфляції та 12654,56 грн судового збору.

Після проведення зустрічного зарахування грошових сум та судового збору, що підлягають до стягнення за первісним і зустрічним позовами: стягнуто з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТ-КОМФОРТ" 732518,90 грн заборгованості за договором поставки №53-122-01-20-10280 від 30.12.2020р., 3% річних у розмірі 3998,66 грн, 838,80 грн сума збитків від інфляції та 12654,56 грн судового збору.

Додатковим рішенням Господарського суду Рівненської області від 29.12.2021р. у справі №918/697/21 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТ-КОМФОРТ" про ухвалення додаткового рішення - задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТ-КОМФОРТ" 12000,00 грн - судових витрат на професійну правничу допомогу. Відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "АРТ-КОМФОРТ" про стягнення з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" витрат на правову допомогу у розмірі 18000,00 грн.

Не погоджуючись з додатковим рішенням Господарського суду Рівненської області від 29.12.2021р. у справі №918/697/21 Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою.

В скарзі апелянт зазначає, що станом на 28.12.2021р. на адресу ВП РАЕС ДП «НАЕК «Енергоатом» заява Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТ-КОМФОРТ" про ухвалення додаткового рішення не надходила, про що суд було повідомлено у запереченні на заяву про ухвалення додаткового рішення №22970/001-юр від 28.12.2021р. Таким чином, ВП РАЕС ДП «НАЕК «Енергоатом» був позбавлений права надати пояснення або заперечення щодо заяви про ухвалення додаткового рішення.

Зазначає, що на підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем не надано жодного доказу, однак, при ухваленні оскаржуваного додаткового рішення даний факт судом не прийнято до уваги.

Також апелянт стверджує, що дана справа не є складною, оскільки не потребує якихось додаткових експертиз, додаткового аналізу судової практики, складності при формуванні правової позиції, судова практика у цих справах є сталою, отже рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин, а також обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) у даній справі мінімальний, що в свою чергу також говорить про не співмірність, не розумність та не відповідність критеріям реальності заявленої до стягнення суми витрат на правничу допомогу адвоката з боку позивача.

Зазначає, що у даній справі є усі підстави стверджувати, що у ній відсутній спір, адже відповідач визнавав заборгованість, яка виникла у рамках договору.

На підставі викладеного скаржник просить суд апеляційної інстанції скасувати додаткове рішення Господарського суду Рівненської області від 29.12.2021р. у справі №918/697/21 в частині стягнення з ДП «НАЕК «Енергоатом» від імені якого діє відокремлений підрозділ «Рівненська атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь ТОВ «АРТ-КОМФОРТ» судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12000 грн та ухвалити нове рішення, яким відмовити TOB «АРТ-КОМФОРТ» у стягненні судових витрат на професійну правничу допомогу.

Апеляційна скарга надійшла безпосередньо на адресу суду апеляційної інстанції 11.01.2022р.

Листом від 11.01.2022р. матеріали справи витребувано з Господарського суду Рівненської області.

Належним чином оформлені матеріали справи надійшли на адресу апеляційного господарського суду 19.01.2022р.

Ухвалою від 20.01.2022р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" на додаткове рішення Господарського суду Рівненської області від 29.12.2021р. у справі №918/697/21. Розгляд апеляційних скарг призначено на 09.02.2022р. об 10:30год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33001, м.Рівне, вул.Яворницького, 59 у залі судових засідань №4.

28.01.2022р. на адресу суду від TOB «АРТ-КОМФОРТ» надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу (т.1, арк.справи 221-222).

Представник позивача вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими та надуманими, такими, що суперечать вимогам матеріального і процесуального права, а рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим.

Зазначає, що правова допомога та представництво інтересів позивача в суді під час розгляду даної справи здійснювалось адвокатом Шевченко Ксенією Юріївною, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №000035 від 30.06.2015р., на підтвердження чого долучено до матеріалів справи копії договору про надання правової допомоги №02/08/21 від 02.08.2021р., додаткової угоди №1 від 02.08.2021р. до договору та подано копію ордеру. Тому вважає, що представник позивача надала всі необхідні докази, що підтверджують обсяг правничої допомоги, факт її надання встановлено судом.

Звертає увагу, що відповідач не навів у клопотанні суму витрат на правничу допомогу яка б на його погляд була б співмірною, до заяви про ухвалення додаткового рішення не було додано інших доказів ніж ті, що досліджувалися на судовому засіданні за присутності представника апелянта.

Звертає увагу, що судом першої інстанції зменшено майже втричі розмір витрат на професійну правничу допомогу.

На підставі викладеного просить суд апеляційної інстанції відмовити відповідачу в задоволенні апеляційної скарги, а додаткове рішення Господарського суду Рівненської області від 29.12.2021р. залишити без змін.

31.01.2022р. на адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТ-КОМФОРТ" надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги без участі представника.

Враховуючи клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, норми ст.ст.269, 273 ГПК України про межі перегляду справ в апеляційній інстанції, строки розгляду апеляційної скарги, та той факт, що неявка в засідання суду учасників справи, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає перегляду оскарженого рішення, явка учасників справи обов`язковою не визнавалася, колегія суддів визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у даному судовому засіданні.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції 09.02.2022р. представниця апелянта підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги. Просила скасувати додаткове рішення Господарського суду Рівненської області від 29.12.2021р. у справі №918/697/21 в частині стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12000,00 грн та ухвалити нове рішення, яким відмовити у стягненні судових витрат на професійну правничу допомогу, або їх зменшити.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд прийшов до висновку про наступне:

Відповідно до статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Як вбачається з матеріалів справи, впродовж розгляду справи №918/697/21, позивачем було заявлено, що ним планується понести судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу (т.1, арк.справи 2).

В подальшому позивачем долучено до матеріалів справи докази понесених судових витрат (т.1, арк.справи 94-97).

Як встановлено ст.30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Як встановлено ч.ч.3,4 ст.126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Правову позицію викладено в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019р. у справі №922/445/19.

На підтвердження понесених витрат на послуги адвоката, ТОВ "АРТ-КОМФОРТ" долучило до матеріалів справи Договір №02/08/21 від 02.08.2021р. про надання правової допомоги, Додаткову угоду №1 до договору №02/08/21, посвідчення адвоката України №000035 від 30.06.2015р., ордер на надання правової допомоги серія ЧН№054452 від 06.01.2021р.

Згідно пункту 2.1. Договору №02/08/21 про надання правової допомоги, у відповідності до умов даного договору адвокат (Шевченко К.Ю.) зобов`язується надати клієнту (ТОВ "АРТ-КОМФОРТ") необхідну правову допомогу, а клієнт зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплатити послуги адвоката у порядку передбаченому даним договором.

Гонорар адвоката погоджується за взаємною угодою сторін та оформляється окремою Додатковою угодою до цього договору (пункт 4.1 Договору).

Згідно пункту 3.1.1. Додаткової угоди до договору №02/08/21 представництво у суді першої інстанції - 30000,00 грн.

Відповідно до п.3.2. Додаткової угоди до договору №02/08/21 оплата за послуги здійснюється шляхом перерахування 100% оплати після винесення судового рішення

Усі подані по справі процесуальні документи від ТОВ "АРТ-КОМФОРТ" підписані представником Шевченко К.Ю.

Отже, матеріалами справи підтверджується, що для ТОВ "АРТ-КОМФОРТ" були надані правові послуги адвокатом Шевченко К.Ю., також представник позивача був у судових засіданнях у режимі відеоконференції.

Відповідач просив суд першої інстанції зменшити розмір витрат на професійну правову допомогу адвоката.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009, справа «Баришевський проти України» від 26.02.2015). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014, за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим; «Ла-вентс проти Латвії» від 28.11.2002, за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Правова позиція щодо розумності та співмірності розміру витрат на правову допомогу також відображена у постановах Верховного Суду від 24.10.2019р. у справі №905/1795/18 і від 01.08.2019р. у справі №915/237/18.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того чи була їх сума обґрунтованою.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що справа №918/697/21 не є складною, не має публічого інтересу, розглядалася за правилами загального позовного провадження, при цьому по справі було подано зустрічну позовну заяву, однак позивачем не було надано відзиву на позовну заяву із запереченнями і контррозрахунками.

Під час розгляду справи відбулося чотири судових засідання, на двох із них був присутній представник позивача в режим відеоконференції. Явка учасників до суду обов`язковою не визнавалася. Вказані обставини дали можливість представнику позивача не витрачати кошти та час на транспортування до міста Рівного у Господарський суд Рівненської області на відповідні судові засідання.

При цьому, наявні в матеріалах справи Договір про надання правової допомоги та додаткова угода до договору - не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на послуги адвоката у такому розмірі за рахунок іншої сторони, адже розмір таких витрат має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Адвокат та клієнт, керуючись принципом вільного волевиявлення щодо укладення договору про надання правової допомоги, вправі погодити між собою розмір та вартість такої допомоги. Клієнт має право погодитись або не погодитися із запропонованими тарифами (вартістю послуг) зважаючи на свої фінансові можливості. У разі ж погодження та підписання відповідного договору - клієнт оплачує вартість послуг адвоката за результатами їх надання та підтвердження.

Проте, інший учасник у справі, на якого просить клієнт покласти понесені ним витрати на правову допомогу - не зобов`язаний повністю за свій рахунок відшкодовувати усю суму заявлених витрат на правову допомогу. Як вказано вище, при визначенні суми до відшкодування суд має виходити з критерію розумності їх розміру, з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Тому, колегія суддів погоджується, що розумним розміром витрат на послуги адвоката, який слід покласти до відшкодування за рахунок відповідача в даному випадку є сума 12000,00 грн, оскільки справа не складна і не містить розрахунків, які потребують багато часу.

Таким чином, інші заявлені витрати на послуги адвоката є надмірно високими та становитимуть значний тягар для учасника справи, що суперечить принципу розподілу витрат.

Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, заявлені позивачем витрати на правничу допомогу не є співмірними із ціною позову, та не відповідають категорії та складності справи.

Відтак, судом першої інстанції правомірно задоволено клопотання відповідача про зменшення судових витрат на професійну правничу допомогу.

Апелянт в скарзі зазначає, що був позбавлений права надати пояснення або заперечення щодо заяви про ухвалення додаткового рішення, оскільки відповідна заява на його адресу не направлялася.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, до заяви про ухвалення додаткового рішення не було додано інших доказів ніж ті, що досліджувалися по справі під час винесення рішення.

Також, відповідачем було подано заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення (т.1, арк.справи 172-173), що також спростовує твердження апелянта про позбавлення його можливості надати пояснення або заперечення щодо заяви про ухвалення додаткового рішення.

Згідно ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як встановлено ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Перевіривши та оцінивши в апеляційному провадженні подані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень докази, з огляду на зазначені вище норми права, колегія суддів вважає, що Господарський суд Рівненської області дійшов правомірного висновку про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 12000,00 грн.

Відповідно до ч.4 ст.11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Пронін проти України", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначене судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.

При цьому, п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відхиляючи скаргу апеляційний суд у принципі має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції (рішення у справі Гарсія Руїс проти Іспанії").

У відповідності до ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.ст.275-280 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного додаткового рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що додаткове рішення місцевого господарського суду прийнято у відповідності до норм матеріального та процесуального права і його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст.269, 270, 273, 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" на додаткове рішення Господарського суду Рівненської області від 29.12.2021р. у справі №918/697/21 залишити без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст.287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 10.02.2022р.

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Миханюк М.В.

Суддя Дужич С.П.