РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.02.2022Справа № 910/15949/21

За позовомПриватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Аркс»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «РСП Аеро»
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача 1) Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», 2) ОСОБА_1
простягнення 34791,09 грн
Суддя Смирнова Ю.М.

Без виклику учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «РСП Аеро» суми відшкодування у розмірі 34791,09 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач як особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у зв`язку з недостатністю страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.10.2021 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №910/15949/21, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, залучено до участі у справі Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та ОСОБА_1 третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, встановлено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

Відповідач відзив на позов не надав.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 176 Господарського процесуального кодексу України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Згідно з п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

З огляду на те, що ухвала суду від 05.10.2021 була направлена на адресу відповідача, яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а будь-якої іншої адреси відповідачем суду не повідомлено, суд дійшов висновку про належне повідомлення відповідача про розгляд судом справи №910/15949/21.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За приписами ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Оскільки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

20.08.2020 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АРКС» (страховик) та ОСОБА_2 (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» №108197а0к3 (надалі - Договір), об`єктом страхування за яким є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням майном, а саме: автомобілем BMW, державний номер НОМЕР_1 , на випадок настання страхових випадків, зокрема, пошкодження чи знищення транспортного засобу або його частин внаслідок ДТП.

30.11.2020 о 18 год 48 хв в місті Києві сталася ДТП, а саме: ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Fiat, державний номер НОМЕР_2 , під час руху заднім ходом не переконався у безпечності свого маневру та скоїв наїзд на транспортний засіб BMW, державний номер НОМЕР_1 , який стояв позаду. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_1 п. 10.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, що підтверджується постановою Святошинського районного суду м.Києва від 24.12.2020 у справі №759/22543/20, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Для долучення до матеріалів справи позивачем надано копію Акту виконаних робіт №DIN00001958 від 21.01.2021 (складеного Товариством з обмеженою відповідальністю «АВТ Баварія Київ» та підписаного замовником і виконавцем), за змістом якого вартість відновлювального ремонту автомобіля BMW, державний номер НОМЕР_1 , склала 98116,80 грн.

На підставі страхових актів №ARX2679540 від 14.12.2021, №ARX2679542 від 14.12.2020 та №ARX2746856 від 26.03.2021, у відповідності до розрахунків суми страхового відшкодування, визначених вказаними актами, та заяви страхувальника про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування позивач, виконуючи свої зобов`язання за Договором, здійснив відшкодування завданої шкоди внаслідок спірної ДТП шляхом виплати коштів у сумі 98116,80 грн на рахунок виконавця ремонтних робіт - Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТ Баварія Київ», що підтверджується платіжними дорученнями №731819 від 15.12.2020 на суму 63325,71 грн, №731985 від 15.12.2020 на суму 17739,99 грн, №765152 від 29.03.2021 на суму 17051,10 грн.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача перейшло в межах суми 98116,80 грн право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Із постанови Святошинського районного суду м.Києва від 24.12.2020 у справі №759/22543/20 вбачається, що транспортний засіб - автомобіль Fiat, державний номер НОМЕР_2 , водієм якого спричинено ДТП, що потягнуло завдання шкоди власнику автомобіля BMW, державний номер НОМЕР_1 , знаходився під керуванням ОСОБА_1 .

Як свідчать матеріали справи, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля Fiat, державний номер НОМЕР_2 , на момент ДТП була застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР/128179949 з встановленим розміром страхової суми за шкоду заподіяну майну - 130000,00 грн, франшизи - 0 грн.

Страхувальником за даним договором (полісом) є Товариство з обмеженою відповідальністю «РСП Аеро».

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Положеннями ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно з п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідно до ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна», то на підставі договору про пряме врегулювання збитку позивачем було розраховано розмір страхового відшкодування з урахуванням норм ст.ст. 12, 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». За твердженням позивача, розмір страхового відшкодування за полісом №ЕР/128179949 у зв`язку з ДТП, що сталася 30.11.2020, складає 45585,72 грн, що в подальшому було відшкодовано Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» в рамках договору про пряме врегулювання збитку.

Враховуючи недостатність страхового відшкодування за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР/128179949 для повного відшкодування завданої шкоди, позивач, посилаючись на положення ст.ст. 993, 1187, 1194 Цивільного кодексу України, стверджує, що обов`язок з відшкодування шкоди у розмірі 34791,09 грн покладається на відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «РСП Аеро».

Отже, стверджуючи про те, що шкода, завдана в результаті ДТП, має відшкодовуватися саме відповідачем (як власником даного транспортного засобу), позивач посилається на ч. 2 ст.1187 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Разом з цим, суд зазначає, що аналіз загальних положень про відшкодування шкоди (ст.ст. 1166-1194 Цивільного кодексу України свідчить про те, що власник транспортного засобу відповідає за шкоду завдану особою, яка керувала транспортним засобом, у випадках, коли неправомірному заволодінню цією особою транспортним засобом сприяла недбалість його власника (ч. 4 ст. 1187 Цивільного кодексу України) або перебування такої особи у трудових відносинах з власником та заподіяння шкоди під час виконання нею трудових обов`язків (ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України).

В свою чергу, відповідно до змісту ч. 1 ст. 397 Цивільного кодексу України володільцем майна є особа, яка фактично тримає його у себе.

Положеннями ст. 398 Цивільного кодексу України встановлено, що право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Тобто правомірність володіння майном виникає на підставі певного юридичного факту, зокрема, укладення відповідного договору. Такий договір може укладатися як усно, так і письмово. Якщо власник майна передає іншій особі у володіння певне майно добровільно, проте без відповідного письмового оформлення договірних відносин (за винятком випадків, коли законом встановлена обов`язкова письмова форма такого правочину), то за загальним правилом вважається, що власник правомірно передав майно у володіння іншої особи.

За змістом п. 2.2 Правил дорожнього руху, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Відповідно фактична передача транспортного засобу разом із реєстраційним документом на цей транспортний засіб є правомірним способом набуття володіння такою особою (фактичним володільцем) щодо набутого у такий спосіб автомобіля. Таке володіння вважатиметься правомірним навіть за відсутності будь-яких документів, виданих від імені власника (доручення, договору тощо), допоки протилежне не буде встановлено судом або не зміниться воля власника, який вправі зажадати повернення власної речі від володільця.

В свою чергу, під неправомірним заволодінням транспортним засобом необхідно розуміти умисне протиправне вилучення транспортного засобу з будь-якою метою у власника або законного користувача всупереч їх волі.

При цьому будь-яке фактичне володіння має розглядатися як правомірне, допоки протилежне не буде встановлено судом.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 08.11.2021 у справі №610/2229/18.

Доказів того, ОСОБА_1 неправомірно заволодів транспортним засобом Fiat, державний номер НОМЕР_2 , позивач суду не надав, а тому саме ОСОБА_1 (а не відповідач) в розумінні ст. 1187 Цивільного кодексу України був володільцем даного транспортного засобу в момент ДТП.

Більш того, суд зазначає, що аналіз положень ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України свідчить про те, що вказана норма застосовується у випадку заподіяння шкоди особою, яка володіє джерелом підвищеної небезпеки.

Разом з цим, вказана норма не може застосовуватися у випадку, якщо шкода завдана декількома об`єктами, діяльність з якими пов`язана з підвищеною небезпекою, оскільки у таких правовідносинах застосуванню підлягає норма ст. 1188 Цивільного кодексу України.

Якщо шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки самими їх володільцям, відшкодування шкоди відбувається за правилами ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України.

Так, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України).

У відносинах, що виникли із взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відповідальність будується на загальних умовах за принципом вини.

Тобто у такому разі особою, яка зобов`язана відшкодувати завдану шкоду, є та особа, безпосередні дії якої призвели до виникнення в іншої особи збитків.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 10.06.2020 у справі №686/10026/16-ц.

Вина особи, яка керувала автомобілем Fiat, державний номер НОМЕР_2 , а саме: ОСОБА_1 , встановлена у судовому порядку.

В свою чергу, матеріали справи не містять доказів вчинення Товариством з обмеженою відповідальністю «РСП Аеро» будь-яких винних неправомірних дій, що призвели до заподіяння шкоди власнику автомобіля BMW, державний номер НОМЕР_1 .

За таких обставин, доводи позивача стосовно того, що різницю між фактичним розміром шкоди, завданої в результаті ДТП, і страховим відшкодуванням за полісом №ЕР/128179949 має сплатити саме відповідач, судом відхиляються.

При цьому, суд виходить із того, що відповідно до п. 1.4 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особами, відповідальність яких застрахована, є не лише страхувальник, а і інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом.

Відтак, з огляду на положення п. 1.4 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в контексті ст. 1194 Цивільного кодексу України особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, в даному випадку є саме ОСОБА_1 , а не Товариство з обмеженою відповідальністю «РСП Аеро».

Також судом враховується, що у позовній заяві позивач зазначає, що ОСОБА_1 є водієм відповідача.

Із відомостей, наявних у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що ОСОБА_1 є одним із засновників відповідача.

Однак, жодних доказів того, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем в момент ДТП знаходився при виконанні своїх службових обов`язків матеріали справи не містять. Більш того, в постанові Святошинського районного суду м.Києва від 24.12.2020 у справі №759/22543/20 зазначено, що ОСОБА_1 працює директором ТОВ «Техносвітло».

Наведене виключає можливість застосування до спірних правовідносин і положень ст. 1172 Цивільного кодексу України.

Таким чином, позивачем належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 76, 77 Господарського кодексу України не доведено, що особою, яка зобов`язана в порядку ст. 1194 Цивільного кодексу України відшкодувати шкоду, завдану в результаті ДТП, що сталася 30.11.2020, є відповідач.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми відшкодування у розмірі 34791,09 грн є безпідставними та задоволенню не підлягають.

У відповідності до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.ст.256, 257 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.М. Смирнова