ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2022 року м. ОдесаСправа № 916/2733/21
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Головея В.М.

Суддів: Колоколова С.І., Савицького Я.Ф.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Казенного підприємства Морська пошуково-рятувальна служба

на рішення Господарського суду Одеської області від 15.11.2021 (суддя Малярчук І.А.)

за позовом Одеського міського центру зайнятості

до Казенного підприємства Морська пошуково-рятувальна служба

про стягнення 40 886,07 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2021 року Одеський міський центр зайнятості (далі Центр) звернувся до Господарського суду Одеської області із позовом до КП Морська пошуково-рятувальна служба (далі КП) в якому просило стягнути 40 886,07 грн. заборгованості з виплаченої суми забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітній ОСОБА_1 .

Позов обґрунтований тим, що Центром ОСОБА_1 було надано статут безробітної, на підставі її заяви про надання та з 22.05.2020 розпочато виплату допомоги по безробіттю.

Позивач вказує, що 16.10.2020 ОСОБА_1 до Центру було подано заяву про припинення її реєстрації як безробітної у зв`язку з поновленням на роботі за рішенням суду та на підставі наказу роботодавця.

Позивачем відзначено, що за період з 22.05.2020 по 13.10.2020 ОСОБА_1 було отримано допомогу по безробіттю у розмірі 40 886,07 грн.

На думку позивача сума виплаченого забезпечення та вартість наданих соціальних послуг безробітному підлягають поверненню роботодавцем до Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 15.11.2021 позов задоволено.

Рішення мотивовано тим, що статтями 34, 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено право Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України стягувати з роботодавця суму виплачених страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, та обов`язок роботодавця відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду

Не погоджуючись із вказаним рішенням, КП звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Скаржника зазначає, що в мотивувальній частині оскаржуваного рішення було відхилено лише один аргумент відповідача щодо передчасності звернення позивача до суду з позовом, оскільки рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30.09.2020 у справі №521/8027/20 не набрало законної сили, при цьому, господарський суд, приймаючи оскаржене рішення не врахував правових висновків Верховного Суду викладених у постанові від 24.01.2019 у справі №760/9521/15-ц та постанові від 05.10.2020 у справі №906/1043/19.

Крім цього, на думку апелянта, судом першої інстанції повністю проігноровано доводи відповідача щодо необґрунтованості позовних вимог та їх розміру, позовна заява не містить розрахунку суми забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному.

04.01.2022 до апеляційного суду від Центру надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній зазначає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування рішення не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яким врегульовано відповідні правовідносини, не підтверджені належними доказами, а викладені в ній обставини та факти не відповідають дійсним фактам та обставинам справи. При цьому, судове рішення по своїй суті є вірним та справедливим, містить належним чином обґрунтовані у відповідності до вимог чинного законодавства висновки суду, які відповідають фактичним обставинам справи повністю з`ясованих судом.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 23.04.2020 Одеським міським центром зайнятості ОСОБА_1 було надано статус безробітної (т.1, а.с. 14).

23.04.2020 наказом Центру ОСОБА_1 було призначено виплату допомоги по безробіттю та розпочато виплату допомоги по безробіттю з 22.05.2020 (т.1, а.с. 15).

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 30.09.2020 по справі №521/8027/20 ОСОБА_2 поновлено на посаді завідувача сектору розвитку КП, ухвалено допустити негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі та виплати заробітної плати за один місяць (т.1, а.с. 18-26).

13.10.2020 наказом КП №659-К ОСОБА_1 поновлено на посаді завідувача сектору розвитку (т. 1, а.с. 27).

16.10.2020 наказом Одеського міського центру зайнятості №НТ201016 було припинено виплату допомоги по безробіттю ОСОБА_1 та знято її з реєстрації як безробітну з 13.10.2020.

Відповідно до довідки виданої Центром ОСОБА_1 було отримано допомогу по безробіттю за період з травня по жовтень 2020 у розмірі 40 886,07 грн. (т.1, а.с. 28).

Постановою Одеського апеляційного суду від 23.09.2021 рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30.09.2020 по справі залишено без змін в його резолютивній частині.

Отже, щодо позовних вимог, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (далі Закону) страховим випадком є подія, через яку застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу, застраховані особи опинилися в стані часткового безробіття.

Згідно із частиною першою статті 6 Закону на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги мають застраховані особи.

Видом забезпечення за цим Законом є, зокрема, допомога по безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітним підприємницької діяльності (абзац другий частини першої статті 7 Закону).

Водночас абзацом сьомим частини першої статті 34 Закону визначено, що Фонд має право стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а також незаконно виплачені безробітному суми матеріального забезпечення в разі неповідомлення роботодавцем Фонду про прийняття його на роботу.

Із роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду (абзац другий частини четвертої статті 35 вищевказаного закону).

Отже, положеннями статей 34, 35 Закону передбачено право Фонду стягувати з роботодавця суму виплачених страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, та обов`язок роботодавця відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Також за змістом статті 43 Закону України «Про зайнятість населення» статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи. Статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою в разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування.

Згідно з абзацом десятим підпункту 1 пункту 37 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 року №198, центр зайнятості припиняє реєстрацію, зокрема, з дня поновлення зареєстрованого безробітного на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили.

Рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Беручи до уваги наведені норми чинного законодавства, судова колегія вважає, що оскільки 13.10.2020 ОСОБА_1 було поновлено роботі за рішенням суду та відповідно знято з обліку в Центрі зайнятості як безробітного, то виплачена позивачем допомога по безробіттю розміром 40 886,07 грн. за період з 23 квітня по 13 жовтня 2016 року підлягає стягненню з відповідача як з роботодавця безробітного, поновленого на роботі за рішенням суду.

Таким чином, перевіривши застосування судом норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених ними фактичних обставин справи і в межах наведених в апеляційній скарзі доводів, судова колегія погоджується з їх висновками про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Судова колегія відхиляє доводи апеляційної скарги, що приймаючи оскаржене рішення, суд не врахував правових висновків Верховного Суду викладених у постанові від 24.01.2019 у справі №760/9521/15-ц та постанові від 05.10.2020 у справі №906/1043/19, оскільки правові висновки у вказаних постановах Верховного Суду стосуються інших обставин справи, які є відмінними від даної справи.

Також, судова колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що позивач не обґрунтував розміру позовних вимог (позовна заява не містить розрахунку суми забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному), оскільки відповідач не надав власного контррозрахунку та не було спростовано нараховану суму позивачем.

Отже, наведені скаржником доводи в апеляційній скарзі не спростовують висновків місцевого суду та не доводять їх помилковість, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів прийшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Згідно із ст.129 ГПК України витрати скаржника по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України,

колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Казенного підприємства Морська пошуково-рятувальна служба - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 15.11.2021 року залишити без змін.

Постанова відповідно до вимог ст. 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова суду є остаточною і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених у п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя: Головей В.М.

Судді: Колоколов С.І.

Савицький Я.Ф.