ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26.01.2022 Справа №905/2137/21

Господарський суд Донецької області у складі судді Чернової О.В., за участю секретаря судового засідання помічника судді Юрлагіної В.В. (за дорученням), розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське», м. Родинське, м. Покровськ Донецької області

до відповідача: Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська», м. Родинське, м. Покровськ Донецької області

про стягнення збитків у розмірі 800932,16грн

за участю представників:

від позивача: не з`явились;

від відповідача: Дорофієнко В.В. (адвокат на підставі ордеру серії АН №1062696 від 25.01.2022);

Товариство з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське», м. Родинське, м. Покровськ Донецької області звернулося до Господарського суду Донецької області з позовом до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська», м. Родинське, м. Покровськ Донецької області про стягнення збитків у розмірі 800932,16грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем вимог ст. 201 Податкового кодексу України, оскільки відповідач не оформив податкові накладні та не зареєстрував їх в Єдиному реєстрі податкових накладних, внаслідок чого позбавив позивача права на віднесення сум сплаченого ПДВ по даній операції до складу податкового кредиту у розмірі 800932,16грн за договором оренди №02/04-7 від 02.04.2018.

Нормативно свої позовні вимоги позивач обґрунтовує посиланням на статті 8, 16, 22 Цивільного кодексу України, статтю 224 Господарського кодексу України, статті 198, 201 Податкового кодексу України.

На підтвердження вказаних обставин позивач надав до суду належним чином засвідчені копії договору оренди №02/04-7 від 02.04.2018 з додатками, актів прийому-передачі робіт (виконаних послуг); витягу з реєстру платників податку на додану вартість, податкових декларацій за період з жовтня 2018 року по червень 2019 року.

З дотриманням приписів ст.6 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для розгляду справи №905/2137/21 визначено суддю Чернову О.В.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 17.11.2021 позовну заяву залишено без руху; надано Товариству з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське», м. Родинське, м. Покровськ Донецької області строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою господарського суду від 16.12.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/2137/21, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 10.01.2022.

Ухвалою господарського суду від 10.01.2022 закрито підготовче провадження у справі №905/2137/21. Призначено розгляд справи по суті на 26.01.2022 об 11:40год.

10.01.2022, після підготовчого засідання, від відповідача електронною поштою до суду надійшов відзив на позовну заяву б/н від 10.01.2022, за змістом якого визнати поважною причину пропуску строку для подачу відзиву на позовну заяву, поновити строк для подачі відзиву на позовну заяву, та просить відмовити у задоволенні позовних вимог; клопотання про відкладення підготовчого засідання. Відповідно до довідки на вхідний електронний документ, документ та додатки до нього не скріплені кваліфікованим електронним підписом.

Відповідно до ч.8 ст.42 Господарського процесуального кодексу України, якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи (його представника).

Згідно з ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

У ч.ч.1, 2 ст.6 вказаного закону визначено, що для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Положеннями ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» передбачено, що оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».

Кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису (ч.4 ст.18 ЗУ «Про електронні довірчі послуги»).

З надісланих на електронну адресу суду документів не вбачається можливості ідентифікувати підписувача, оскільки вони надіслані у вигляді файлів, які не скріплені електронним цифровим підписом, тому останні не можуть вважатися оригіналом електронного документу, у зв`язку з чим, суд не бере їх до уваги.

26.01.2022 засобами поштового зв`язку від відповідача надійшли клопотання про поновлення строку для подачу відзиву на позовну заяву, строк для подачі доказів, приєднання до матеріалів справи відзиву та доказів; відзив на позовну заяву.

У судове засідання 26.01.2022 представник позивача не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Представник відповідача у підготовче засідання з явився, підтримує клопотання про поновлення строку для подач відзиву та приєднання до матеріалів справи відзиву та доказів.

Суд, розглянувши клопотання Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська», м. Родинське, м. Покровськ Донецької області про поновлення строку для подачі відзиву, зазначає про таке.

В обґрунтування вказаного клопотання представник відповідача посилається на те, що останній прийнятий на посаду начальника юридичного відділу підприємства 23.12.2021 та фактично допущений до виконання посадових обов`язків лише з 3012.2021, а 04.01.2021 підприємство видало представнику довіреність для представництва інтересів підприємства. Як стверджує представник відповідача, інших осіб, які мають право на здійснення адвокатської діяльності та представляти інтереси підприємства в суді у відповідача не має. Про ухвалу господарського суду від 16.12.2021 представник відповідача дізнався з Єдиного державного реєстру судових рішень. Представник відповідача зазначає, що у зв`язку з відсутністю станом на 27.12.2021 у відповідача фахівців в галузі права, які мають право на здійснення адвокатської діяльності, та мали б право представляти інтереси відповідача у цій справі, відповідачем прощено строк з об`єктивних причин, які не залежали від волі відповідача.

Відповідно до частини 8 статті 162 Господарського процесуального кодексу України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Згідно з частино 1 статті 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. До таких причин відносяться обставини непереборної сили та обставини, які об`єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк. Вказані обставини підлягають підтвердженню шляхом подання відповідних документів або їх копій.

Так, представник відповідача посилається на відсутність на підприємстві станом на 27.12.2021 фахівців у галузі права та вказує, що до виконання посадових обов`язків допущений фактично 30.12.2021. На підтвердження вказаних обставин надані накази заяви та накази про звільнення начальника юридичного відділу від 20.12.2021, та про прийняття на посаду начальника юридичного відділу від 24.12.2021.

Однак, жодних доказів на підтвердження відсутності у штатному розкладі інших працівників в галузі права до матеріалів справи не надано.

Суд зазначає, що відповідно до приписів статті 56 Господарського процесуального кодексу України юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Таким чином, представником юридичної особи може бути не тільки керівник підприємства, а і інша особа, уповноважена діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або представник - адвокат.

Суд, враховуючи, що законодавством передбачені декілька альтернативних варіантів представництва інтересів сторони в суді, суд не визнає поважною причиною пропуску строку для подачі відзиву відсутність у відповідача фахівців в галузі права.

Крім того, суд зазначає, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників процесу та своєчасного виконання ними передбачених Господарським процесуальним кодексом України певних процесуальних дій і стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Як підтверджується матеріалами справи, відповідач отримав ухвалу господарського суду від 16.12.2021 про відкриття провадження у справі 22.12.2021, а відзив на позовну заяву належним чином направлено до суду та позивачу тільки 20.01.2022, тобто, приблизно через місяць, коли відповідачу стало відомо про відкриття провадження у справі, та такі обставини не свідчать про добросовісне ставлення до процесуальних обов`язків.

Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання представника відповідача про поновлення пропущеного строку для подачі відзиву та не приймає відзив до розгляду.

У судовому засіданні суд заслухав вступне слово представника відповідача, який заперечив у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

З`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в порядку статті 210 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

02.04.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» (далі - Орендар) та Державним підприємством «Вугільна компанія «Краснолиманська» (далі - Орендодавець) укладено договір оренди №02/04-7 (далі Договір), відповідно до п.1.1. якого Орендодавець зобов`язується передати Орендареві, а Орендар зобов`язується прийняти в строкове платне користування майно, визначене у ньому Договорі, а також сплачувані Орендодавцеві плату за користування названим майном.

Повний перелік майна, що передається та цим Договором (надалі іменується «майно»), і а визначення його ознак (найменування, тип, номери та інші характеристики) містяться в додатку до цього Договору (п.1.2. Договору).

Згідно з п.3.2. Договору Орендар сплачує Орендодавцеві плату за користування майном щомісячно не пізніше 10 числа кожного місяця в розмірі, що вказуються у Додатках до цього Договору.

Відповідно до п.п.6.1.- 6.2. Договору останній вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та його скріплення печатками. Строк цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п.6.1. та закінчується 31 грудня 2020 року.

Усі правовідносини, що виникають у зв`язку з виконанням умов Договору і не врегульовані ним, регламентуються нормами чинного законодавства України (п. 7.13. Договору).

Договір підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено печатками підприємств без зауважень.

У Додатку №1 до Договору сторони погодили перелік майна, що передається в оренду.

Сторонами підписано Додаток №2 до Договору, відповідно до п.п.4-5 якого визначено, що розмір орендної плати за перший місяць складає 421545,44грн. Орендна плата, починаючи з травня 2018 року щомісяця коригується на індекс інфляції, встановлений Мінстатом України. ПДВ нараховується відповідно до чинного законодавства.

На виконання умов Договору сторонами підписано акти приймання-передачі робіт (виконання послуг) №236 від 31.10.2018 на суму 516331,93грн з ПДВ (ПДВ 86055,32грн); №269 від 30.11.2018 на суму 522867,12грн з ПДВ (ПДВ 87144,52грн), №298 від 31.12.2018 на суму 526750,49грн з ПДВ (ПДВ 87791,75грн), №18 від 31.01.2019 на суму 532017,98грн з ПДВ (ПДВ 88669,66грн), №44 від 28.02.2019 на суму 534388,06грн з ПДВ (ПДВ 89064,68грн), №66 від 31.03.2019 на суму 538588,67грн з ПДВ (ПДВ 89764,78грн), №97 від 30.04.2019 на суму 543259,46грн (ПДВ 90543,24грн), №134 від 31.05.2019 на суму 547062,28грн (ПДВ 91177,05грн), №168 від 30.06.2019 на суму 544326,97грн з ПДВ (ПДВ 90721,16грн).

За наслідком здійснення господарських операцій з придбання позивачем наданих за договором робіт (отриманих послуг) відповідачем податкові накладні складено та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних не було, у зв`язку з чим позивач не включив ПДВ за ставкою 20% вартості товарів/послуг в ціні придбаних за договором наданих відповідачем послуг до складу податкового кредиту з ПДВ у звітні періоди жовтень 2018 року-червень 2019 року (виходячи з першої з подій отримання послуг/робіт), що підтверджується відомостями наявних в матеріалах справи податкових декларацій позивача з ПДВ за період з жовтня 2018 року по червень 2019 року.

Посилаючись на завданні позивачеві збитки внаслідок невиконання відповідачем обов`язку щодо складання та реєстрації податкових накладних, що призвело до позбавлення позивача права включити суми ПДВ у сумі 800932,16грн до складу податкового кредиту з ПДВ у звітні періоди та відповідно зменшити податкові зобов`язання, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об`єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі з огляду на таке.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено право особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту порушених або оспорюваних прав та охоронюваних законом інтересів, згідно ст. 16 Цивільного кодексу України, є відшкодування збитків.

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

За загальними положеннями ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

За змістом ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника і збитками, вини.

Обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тобто обов`язок доказування покладається на сторони. Докази повинні бути належними та допустимими (ст.ст.74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України).

Тобто, при заявлені вимог про стягнення збитків позивачем повинно бути доведено факт порушення відповідачем зобов`язань перед позивачем, наявність та розмір збитків, а також наявність причинного зв`язку між ними. В свою чергу, відповідач має довести відсутність його вини у заподіянні збитків позивачу.

Стаття 14 Податкового кодексу України визначає, що податок на додану вартість це непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу (п.п. 14.1.178.); податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу (п.п.14.1.181).

У статті 198 Податкового кодексу України встановлено підстави, за яких у платника ПДВ виникає право на податковий кредит; визначено умови, дату, час та порядок його формування; права й обов`язки платників податку в сфері податкових правовідносин; підстави, що унеможливлюють віднесення сплаченого (нарахованого) податку до податкового кредиту.

Згідно з пунктами 198.1, 198.2 цієї статті право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до пункту 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до положень пункту 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно пункту 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/ послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до пункту 201.7 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Пунктом 201.7 ст. 201 Податкового кодексу України встановлено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Відповідно до п. 201.10 ст.201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту. У разі порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування покупець/продавець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого продавця/покупця. Таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або допущено помилки при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної та/або порушено граничні терміни реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв`язку з придбанням таких товарів/послуг, або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг. Протягом 90 календарних днів з дня надходження такої заяви із скаргою з урахуванням вимог, встановлених підпунктом 78.1.9 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, контролюючий орган зобов`язаний провести документальну перевірку зазначеного продавця для з`ясування достовірності та повноти нарахування ним зобов`язань з податку за такою операцією.

Тобто як прямо визначено п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України відсутність факту реєстрації платником податку продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних призводить до неможливості покупця реалізувати право на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту. Водночас звернення покупця послуг зі скаргою на продавця, який не виконав передбаченого наведеною нормою обов`язку відповідно до положень п. 201.10 ст.201 Податкового кодексу України не призводить до поновлення прав покупця, а є підставою для проведення перевірки продавця контролюючим органом.

Отже, згідно з пунктом 201.10 статті 201 ПК України на продавця товарів/послуг покладено обов`язок в установлені терміни скласти податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних, чим зумовлено обґрунтоване сподівання позивача на те, що це зобов`язання буде виконано, оскільки тільки підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних суми податку можуть бути віднесені до складу податкового кредиту.

Аналогічну правову позицію вкладено в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.08.2018 у справі №917/877/17, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 03.12.2018 у справі №908/76/18.

Крім того, Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 03.08.2018 у справі № 917/877/17 зробив правовий висновок про те, що є прямий причинно-наслідковий зв`язок між бездіяльністю відповідача щодо виконання визначеного законом обов`язку зареєструвати податкові накладні та неможливістю включення сум ПДВ до податкового кредиту позивача, а також, відповідно, зменшення податкового зобов`язання на зазначену суму, яка фактично є збитками цієї особи.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач в порушення вимог п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України не видав та не зареєстрував в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні за фактом отримання позивачем послуг/робіт за договором №02/04-7 від 02.04.2018 у звітні періоди жовтень 2018 року червень 2019 року за першою з подій виконання робіт.

Вказана обставина відповідачем не заперечується.

Вказана бездіяльність відповідача призвела до того, що позивач був позбавлений права включити суми ПДВ у сумі 800932,16грн до складу податкового кредиту та, відповідно, скористатись правом на зменшення податкових зобов`язань, що свідчить про наявність прямого причинно-наслідковий зв`язку між бездіяльністю відповідача щодо виконання визначеного законом обов`язку видати та зареєструвати податкові накладні та неможливістю включення позивачем сум ПДВ до податкового кредиту з відповідним зменшенням податкових зобов`язань на зазначену суму, що є збитками позивача. Доказів відсутності вини відповідача останнім не доведено.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода)

Статтею 224 Господарського кодексу України встановлено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Отже, відповідна норма встановлює відповідальність у вигляді зобов`язання відшкодувати збитки не лише за порушення господарського зобов`язання, але й у випадку порушення установлених вимог щодо здійснення господарської діяльності.

Таким чином, проаналізувавши встановлені у справі обставини, оцінивши досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку за своїм внутрішнім переконанням, встановивши наявність усіх елементів складу господарського правопорушення, господарський суд, враховуючи наведені положення цивільного і господарського законодавства, дійшов висновку про обґрунтованість і правомірність позовних вимог та задовольняє їх у повному обсязі.

Відповідно до приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 7, 13, 42, 86, 123, 129, 210, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське», м. Родинське, м. Покровськ Донецької області до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська», м. Родинське, м. Покровськ Донецької області про стягнення збитків у розмірі 800932,16грн задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська», м. Родинське, м. Покровськ Донецької області (85310, Донецька обл., місто Покровськ, місто Родинське, вулиця Перемоги, будинок 9, ідентифікаційний код 31599557) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське», м. Родинське, м. Покровськ Донецької області (85310, Донецька обл., місто Покровськ, місто Родинське, ДП «ВУГІЛЬНА КОМПАНІЯ «КРАСНОЛИМАНСЬКА», ідентифікаційний код 32281519) збитки у розмірі 800932,16грн та витрати зі сплати судового збору у розмірі 12013,98грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено у Східний апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення в порядку, передбаченому розділом ІV Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.В. Чернова

У судовому засіданні 26.01.2022 проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 04.02.2022.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.