РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.02.2022Справа № 910/18572/21
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компані Буд Систем»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київ Бізнес Девелопмент»

про стягнення 78 603, 28 грн,

Суддя Я.А.Карабань

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Компані Буд Систем» (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київ Бізнес Девелопмент» (надалі - відповідач) про стягнення суми грошових коштів у розмірі 78 603, 28 грн, з яких: 67 956, 00 грн заборгованість по орендній платі та 10 647, 28 грн заборгованість по відшкодуванню вартості комунальних послуг.

Позовні вимоги, з посиланням на ст.11, 509, 525, 526, 530, 629, 651 Цивільного кодексу України, ст.193, 218 Господарського кодексу України, мотивовані неналежним виконанням відповідачем свого грошового зобов`язання за договором суборенди нежилих (нежитлових) приміщень №8 від 01.09.2019, у частині повної та своєчасної оплати орендних платежів та відшкодуванню вартості комунальних послуг.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.11.2021 дану позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали.

01.12.2021 від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.12.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в справі № 910/18572/21, поставлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

05.01.2022 від представника позивача надійшли письмові пояснення на виконання ухвали суду та довідка банку за період з 01.09.2019 по 28.12.2021 про рух коштів між позивачем та відповідачем.

Також 05.01.2022 від представника позивача надійшла заява про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в сумі 5 000, 00 грн.

10.01.2022 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній визнає суму заборгованості по орендній платі в розмірі 67 956, 00 грн та заперечує щодо стягнення 10 647, 28 грн заборгованості по відшкодуванню вартості комунальних послуг, з посиланням на те, що послуги з охорони, прибирання площ загального користування і водовідведення договором не передбачені, а також позивачем не надавалися показання лічильників згідно яких були виставлені рахунки на оплату комунальних послуг. Крім того, зазначає, що розмір витрат на правову допомогу в сумі 5 000, 00 грн є завищеним та має бути зменшеним.

Враховуючи викладене вище, беручи до уваги відсутність будь-яких клопотань сторін, у яких останні заперечували проти розгляду даної справи по суті, а також зважаючи на наявність в матеріалах справи всіх документів та доказів, необхідних для повного, всебічного та об`єктивного її розгляду і вирішення цього спору, суд дійшов висновку про можливість вирішення по суті наведеної справи, призначеної до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання), за наявними в ній матеріалами.

У зв`язку з перебуванням судді Карабань Я.А. у період з 17.01.2022 по 11.02.2022 на лікарняному, суд здійснює розгляд справи, відповідно до статті 252 Господарського процесуального кодексу України, в перший робочий день після виходу з лікарняного - 14.02.2022.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.09.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЦЕНТР ТОРГІВЕЛЬНОГО СПІВРОБІТНИЦТВА» (орендодавець), та позивачем (орендар) укладено договір оренди нежилих приміщень №1 (надалі - договір оренди), у відповідності до п. 1.1. якого орендодавець надав орендарю, а орендар прийняв у користування на умовах оренди нежитлові приміщення площею 2000 кв.м. разом з площею загального користування, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Машинобудівна, 50, літ «І» (фактична адреса), м. Київ, вул. Машинобудівна, 50 (юридична адреса).

Відповідно до п.1.3. договору оренди приміщення надається в оренду строком на 35 місяців. Строк оренди закінчується 01.08.2022.

01.09.2019 між позивачем (орендар) та відповідачем (суборендар) укладено договір суборенди нежилих (нежитлових) приміщень №8 (надалі - договір) відповідно до п.1.1. якого орендар передав суборендарю, а суборендар прийняв для ведення статутної діяльності в строкове платне користування на умовах оренди нежилі (нежитлові) приміщення загальною площею 242,70 кв.м. (надалі - приміщення), що знаходяться на другому поверсі будівлі за адресою: м. Київ, вул. Машинобудівна, 50, літ «І».

Відповідно до п.1.3. договору орендар передає, а суборендар приймає в суборенду приміщення на строк з 01.09.2019 по 01.08.2022.

Вартість орендної плати за користування приміщенням, вказаним в п.1.1. становить 67 956,00 грн на місяць, в тому числі ПДВ - 11 326, 00 грн. Вказана в даному пункті орендна плата включає в себе плату за користування відповідною земельною ділянкою (2.1. договору).

Згідно з п.п.2.2., 2.3. договору орендна плата сплачується суборендарем шляхом здійснення передоплати (авансового платежу за кожний місяць) не пізніше 5 числа кожного поточного місяця. Зобов`язання по сплаті орендної плати виникають у суборендаря з моменту підписання акту приймання-передачі нежилих (нежитлових) приміщень відповідно до договору.

Відповідно до п.2.5. договору оплата вартості споживчих послуг зв`язку, вартості електроенергії, опалення, гарячої і холодної води, вивозу сміття (далі в тексті договору - комунальні послуги), а також системи контролю доступу не входить до розміру орендної плати за даним договором і проводиться додатково з моменту укладення договору на підставі отриманих у орендаря відповідних рахунків згідно показань лічильників та/або розрахунків орендаря пропорційно до площі орендованого приміщення.

У пункті 2.6. договору передбачено, що суборендар сплачує витрати на обслуговування та експлуатацію нежилих (нежитлових) приміщень потягом 5-ти робочих днів після отримання відповідних рахунків від орендаря.

Суборендар зобов`язаний нести усі витрати по експлуатації приміщень згідно п.2.6. цього договору (п.3.3.3. договору).

Згідно із п.5.4. договору він припиняє свою дію, якщо суборендар не вносить на розрахунковий рахунок орендаря орендну плату згідно п.2.1. та п.2.2. договору до першого числа місяця, наступного за місяцем, орендну плату за який не сплачено у визначений п.2.2. договору строк.

Договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 01.08.2022 (п.8.4. договору).

01.09.2019 сторонами підписано акт прийому - передачі, згідно з яким орендар здав, а суборендар прийняв приміщення під офіс на умовах оренди, загальною площею 242,70 кв.м. (з урахуванням площ загального користування), що знаходяться на другому поверсі будівлі за адресою: м. Київ, вул. Машинобудівна, 50, літ «І».

Додатковою угодою №1 від 01.04.2020 до договору сторонами погоджено вартість орендної плати за користування приміщенням у квітні, травні та червні 2020 року в розмірі 41 259, 00 грн на місяць, додатковою угодою №2 від 01.12.2020 до договору сторонами погоджено вартість орендної плати за користування приміщенням у грудні 2020 року, січні та лютому 2021 року в розмірі 61 160, 40 грн на місяць.

02.04.2021 сторонами підписано акт прийому - передачі нежилих (нежитлових) приміщень, згідно з яким суборендар повернув/передав, а орендар прийняв приміщення за адресою: м. Київ, вул. Машинобудівна, 50, літ «І».

Також у вказаному акті сторони погодили, що договір суборенди нежилих (нежитлових) приміщень №8 від 01.09.2019 припинив свою дію, відповідно до п.5.4. договору, з моменту підписання сторонами цього акту.

02.04.2021 відповідачем надано позивачу гарантійний лист у якому зазначено, що відповідач зобов`язується сплатити на користь позивача заборгованість по орендній платі в сумі 67 956, 00 грн, заборгованість за комунальними послугами в сумі 5 255, 23 грн та окремо за комунальні послуги за березень 2021 року, а також здійснити ремонт дверей протягом 10 календарних днів з моменту повернення майна.

Як убачається з довідки АТ «Райффайзен Банк» від 30.12.2021 за №81-23/2/11707 відповідачем було сплачено на користь позивача лише 5 255, 23 грн за комунальні послуги.

Спір у даній справі виник з підстав неналежного виконання відповідачем грошового зобов`язання за договором щодо повної та своєчасної оплати орендних платежів та компенсації витрат за комунальні послуги, з огляду на що позивач просить суд стягнути з відповідача 67 956, 00 грн заборгованості по орендній платі за березень 2021 року та 10 647, 28 грн заборгованості по відшкодуванню вартості комунальних послуг за березень 2021 року.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частина 1 статті 759 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Приписами ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Матеріалами справи підтверджено, що, зокрема, в березні 2021 року відповідач користувався орендованим нерухомим майном - нежитловими приміщеннями, які знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Машинобудівна, 50, літ «І. Вказане також визнається відповідачем у відзиві.

Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Пунктами 1, 4 ст. 285 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

У договорі сторони погодили вартість орендної плати за користування приміщенням у розмірі 67 956,00 грн на місяць (2.1. договору), яка згідно з п.2.2. договору сплачується суборендарем шляхом здійснення передоплати (авансового платежу за кожний місяць) не пізніше 5 числа кожного поточного місяця.

Відповідачем у гарантійному листі від 02.04.2021 та у відзиві визнано наявність заборгованості по орендній платі за березень 2021 року в сумі 67 956,00 грн, а тому вказані обставини відповідно до ч.1 ст.75 Господарського процесуального кодексу України не підлягають доказуванню.

Також у пункті 2.5. договору сторонами погоджено, що оплата вартості споживчих послуг зв`язку, вартості електроенергії, опалення, гарячої і холодної води, вивозу сміття (далі в тексті договору - комунальні послуги), а також системи контролю доступу не входить до розміру орендної плати за даним договором і проводиться додатково з моменту укладення договору на підставі отриманих у орендаря відповідних рахунків згідно показань лічильників та/або розрахунків орендаря пропорційно до площі орендованого приміщення.

У пункті 2.6. договору передбачено, що суборендар сплачує витрати на обслуговування та експлуатацію нежилих (нежитлових) приміщень потягом 5-ти робочих днів після отримання відповідних рахунків від орендаря.

Як убачається з матеріалів справи позивачем 16.04.2021 складено акт надання послуг за №98 на загальну суму вартості комунальних послуг 10 647, 28 грн за березень 2021 року, з яких: 2 000, 00 грн послуги охорони, 271, 58 грн вивіз сміття, 150, 00 грн прибирання площ загального користування, 5 732, 46 грн гаряче водопостачання і опалення, 1 503, 35 грн електроенергія, 989, 89 грн водопостачання та водовідведення .

Вказаний акт хоча і не підписаний зі сторони відповідача, однак направлявся останньому та був отриманий 07.10.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 574.

Заперечуючи проти позову в частині стягнення 10 647, 28 грн заборгованості по відшкодуванню вартості комунальних послуг, відповідач зазначає, що послуги з охорони, прибирання площ загального користування і водовідведення договором не передбачені, а також позивачем не надавалися показання лічильників згідно яких були виставлені рахунки на оплату комунальних послуг.

Суд відхиляє вказані твердження відповідача, з огляду на таке:

по-перше, в гарантійному листі від 02.04.2021 відповідачем самостійно визнано наявність заборгованості по сплаті комунальних послуг за березень 2021 року;

по-друге, в пункті 2.5. договору сторонами погоджено окрему оплату суборендарем вартості, зокрема, гарячої і холодної води та системи контролю доступу, тобто до вказаних послуг можливо віднести послуги з охорони та водовідведення гарячої та холодної води;

по-третє, відповідно до акту прийому - передачі від 01.09.2019 суборендар прийняв приміщення під офіс на умовах оренди, загальною площею 242,70 кв.м., з урахуванням площ загального користування та в пунктах 2.6. та 3.3.3. договору, сторонами самостійно погоджено, що суборендар сплачує витрати на обслуговування та експлуатацію нежилих (нежитлових) приміщень потягом 5-ти робочих днів після отримання відповідних рахунків від орендаря та суборендар зобов`язаний нести усі витрати по експлуатації приміщень, тобто в тому числі прибирання площ загального користування;

по-четверте, в пункті п.2.5. договору передбачено можливість орендаря здійснювати розрахунки вартості комунальних послуг пропорційно до площі орендованого приміщення, а тому надання показань лічильників не є обов`язковим.

Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір, відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що надані позивачем докази підтверджують факт наявності у відповідача заборгованості за договором суборенди за березень 2021 року, а саме: 67 956, 00 грн по орендній платі та 10 647, 28 грн по відшкодуванню вартості комунальних послуг. Відповідачем вказана заборгованість не спростована, доказів її сплати не надано.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на наведені вище норми, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не представлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 67 956, 00 грн заборгованості по орендній платі та 10 647, 28 грн заборгованості по відшкодуванню вартості комунальних послуг.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу позивача в розмірі 5 000, 00 грн, суд зазначає таке.

Згідно із статтею 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом з тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, в розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

Отже, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно зі статтею 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Визначаючи суму відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні ЄСПЛ "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачем долучено до матеріалів справи копію договору №10/21 про надання правничої (правової) допомоги та здійснення (представництва) захисту від 10.09.2021, що укладений з адвокатом Хіміною Інною Сергіївною, ордер серії ВК №1025264 від 05.11.2021 та копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії РН №1977 на ім`я адвоката Хіміної І.С., копію акту наданих послуг від 04.04.2022, з переліком наданих послуг на загальну суму 5 000, 00 грн.

Суд звертає увагу на те, що витрати, зокрема, на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 Господарського процесуального кодексу України).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Судом враховано, що відповідачем не було подано до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження неспівмірності витрат на правничу допомогу в заявленому позивачем розмірі.

Беручи до уваги підтвердження позивачем правового статусу адвоката, надання доказів фактичного надання правничої допомоги на підставі договору, а також співмірність розміру витрат з наданими послугами, суд дійшов висновку, що понесені позивачем судові витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 5 000, 00 грн підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись статтями 129, 233, 237 - 238, 240, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Київ Бізнес Девелопмент» (03039, місто Київ, провулок Руслана Лужевського, будинок 14, ідентифікаційний код 40681039) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компані Буд Систем» (03067, місто Київ, вулиця Машинобудівна, будинок 50, ідентифікаційний код 43015298) 67 956 (шістдесят сім тисяч дев`ятсот п`ятдесят шість) грн 00 коп. заборгованості по орендній платі, 10 647 (десять тисяч шістсот сорок сім) грн 28 коп. заборгованості по відшкодуванню вартості комунальних послуг, 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп. судового збору та 5 000 (п`ять тисяч) грн 00 коп. витрат на правову допомогу.

3. Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.

4. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст. 254, 256, 257 ГПК України.

Суддя Я.А.Карабань