ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2022 р. Справа № 911/2326/21

Господарський суд Київської області у складі судді Бацуци В. М.

розглянувши матеріали справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання (без виклику учасників справи)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Украгроконсалтинг ЛТД», (08520, вул. Олександра Свірського, буд. 40, смт Борова, Фастівський район, Київська область)

до Державного підприємства «Чайка», (08330, вул. Гоголя, буд. 62А, с. Дударків, Бориспільський район, Київська область)

про стягнення 41 622, 00 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ТОВ «Украгроконсалтинг ЛТД» звернулось в Господарський суд Київської області із позовом до ДП «Чайка» про стягнення 39 425, 00 грн основної заборгованості, 2 197, 00 грн 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані позивачем невиконанням відповідачем свого обов`язку щодо оплати наданих автотранспортних послуг згідно з договором № 19 надання автотранспортних послуг від 07.08.2019 р.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 12.08.2021 р. відкрито провадження у справі № 911/2326/21 за позовом ТОВ «Украгроконсалтинг ЛТД» до ДП «Чайка» про стягнення 41 622, 00 грн і визначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання (без виклику учасників справи), встановлено сторонам строки для подачі відповідних заяв по суті спору.

06.09.2021 р. до канцелярії суду від відповідача надійшов відзив № 20-21/619 від 03.09.2021 р. на позовну заяву, у якому він просить суд застосувати до позовних вимог позивача наслідки спливу строку позовної давності тривалістю 1 рік та як наслідок відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

16.09.2021 р. до канцелярії суду від позивача надійшла відповідь б/н б/д на відзив, що долучена судом до матеріалів справи.

28.09.2021 р. до канцелярії суду від відповідача надійшли заперечення № 20-21/674 від 27.09.2021 р. на відповідь на відзив, що долучена судом до матеріалів справи.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд

ВСТАНОВИВ:

07.08.2019 р. між позивачем (надалі Перевізник) та відповідачем (надалі Замовник) було укладено договір № 19 надання автотранспортних послуг, згідно умов п. 1.1. якого перевізник надає Замовникові автотранспортні послуги по перевезенню вантажів за маршрутами: 1) Пункт відправлення вантажу Київська область, Києво-Святошинський район, с. Лісне, пункт призначення вантажу м. Київ, вул. Набережно-Хрещатицька, ТОВ «Столичний млин»; 2) Пункт відправлення вантажу Київська область, Києво-Святошинський район, с. Лісне, пункт призначення вантажу Київська область, Фастівський район, смт. Кожанка, вул. Поштова 1, а Замовник зобов`язаний провести оплат за надані послуги.

Пунктом 4.1. Договору передбачено, що розмір плати Перевізника за надані автотранспортні послуги становить: 1) 200 (двісті) грн. 00 коп., в т. ч. ПДВ за 1 (одну) тону перевезеного вантажу за маршрутом: пункт відправлення вантажу Київська область, Києво-Святошинський район, с. Лісне, пункт призначення вантажу м. Київ, вул. Набережно-Хрещатицька, ТОВ «Столичний млин». Загальна вага вантажу становить 148, 45 тонн. Вартість наданих послуг за даним маршрутом 29 690 (двадцять дев`ять тисяч шістсот дев`яносто) грн. 00 коп. в т. ч. ПДВ; 250 (двісті п`ятдесят) грн. 00 коп., в т. ч. ПДВ за 1 (одну) тону перевезеного вантажу за маршрутом: пункт відправлення вантажу Київська область, Києво-Святошиснький район, с. Лісне, пункт призначення вантажу Київська область, Фастівський район, смт. Кожанка, вул. Поштова 1. Загальна вага вантажу становить 38, 94 тонн. Вартість наданих послуг за даним маршрутом 9 735 (дев`ять тисяч сімсот тридцять п`ять) грн. 00 коп., в т. ч. ПДВ.

Загальна сума договору становить 39 425 (тридцять дев`ять тисяч чотириста двадцять п`ять) грн. 00 коп., в т. ч. ПДВ.

Відповідно до п. 4.2. Договору фактичний обсяг і загальна вартість наданих за цим Договором послуг визначається Сторонами на підставі Актів надання послуг і зазначається у рахунках фактурах Перевізника.

Пунктом 4.3. Договору визначено, що розрахунок за надані Перевізником послуги проводиться після виконання послуг, на підставі рахунку-фактури, протягом трьох банківських днів шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Перевізника.

Згідно з п. 5.1. Договору Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до « 01» вересня 2019 р., але у будь-якому разі до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань.

На виконання умов договору № 19 надання послуг автотранспортних послуг від 07.08.2019 р. позивачем у серпні 2019 р. було надано відповідачу автотранспортні послуги на загальну суму 39 425, 00 грн, що підтверджується актом надання послуг № 22 від 19.08.2019 р. на суму 29 690, 00 грн, актом надання послуг № 23 від 19.08.2019 р. на суму 9 735, 00 грн.

02.12.2019 р. між позивачем та відповідачем був підписаний акт звіряння взаємних розрахунків за період з липня 2019 р. по листопад 2019 р., відповідно до якого станом на 02.12.2019 р. заборгованість відповідача перед позивачем складає 128 690, 00 грн, в тому числі 39 425, 00 грн згідно з актом надання послуг № 22 від 19.08.2019 р., актом надання послуг № 23 від 19.08.2019 р.

Як було зазначено вище, у своїй позовній заяві позивач, крім інших вимог, просить стягнути із відповідача на свою користь 39 425, 00 грн основної заборгованості за надані автотранспортні послуги згідно з договором № 19 надання автотранспортних послуг від 07.08.2019 р.

З приводу вказаної позовної вимоги позивача суд вважає за необхідне зазначити наступне. Регулювання відносин, що виникають у зв`язку із наданням послуг по перевезенню вантажу здійснюється Господарським кодексом України, Цивільним кодексом України, іншими нормативно-правовими актами і безпосередньо договором.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

2. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Статтею 311 цього ж кодексу передбачено, що плата за перевезення вантажів та виконання інших робіт, пов`язаних з перевезенням, визначається за цінами, встановленими відповідно до законодавства.

Згідно частинами 1, 2 статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

2. Загальні умови перевезення визначаються Цивільним кодексом України, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюється договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Частиною 1 статті 909 цього ж кодексу передбачено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно ч. 1 статті 916 цього ж кодексу перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України закріплено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 цього ж кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього ж кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У встановлений договором строк і станом на час розгляду справи відповідач обов`язок щодо оплати за отримані автотранспортні послуги не виконав і його основна заборгованість перед позивачем складає 39 425, 00 грн, що підтверджується договором № 19 надання автотранспортних послуг від 07.08.2019 р., актом надання послуг № 22 від 19.08.2019 р. на суму 29 690, 00 грн, актом надання послуг № 23 від 19.08.2019 р. на суму 9 735, 00 грн, рахунком на оплату № 20 від 19.08.2019 р. на суму 29 690, 00 грн, рахунком на оплату № 21 від 19.08.2019 р. на суму 9 735, 00 грн, відповідними виписками з банківського рахунку позивача, наявними у матеріалах справи.

Отже, вимога позивача про стягнення із відповідача основної заборгованості у розмірі 39 425, 00 грн за договором № 19 надання автотранспортних послуг від 07.08.2019 р. є законною і обґрунтованою.

Крім того, позивач просить стягнути із відповідача 2 197, 00 грн 3 % річних за періоди прострочення відповідачем виконання обов`язку по оплаті наданих автотранспортних послуг з 23.08.2019 р. по 01.07.2021 р. у відповідності до виконаного ним розрахунку.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього ж кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст. 625 цього ж кодексу передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розрахунок 3 % річних від суми основної заборгованості, виконаний позивачем, є обґрунтованим та вірним.

Як було зазначено вище, відповідач у своєму відзиві № 20-21/619 від 03.09.2021 р. на позовну заяву просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову повністю у зв`язку із пропущенням строку позовної давності.

З приводу вказаної заяви відповідача суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 цього ж кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 258 цього ж кодексу для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Положеннями ст. 925 цього ж кодексу передбачено, що до пред`явлення перевізникові позову, що випливає із договору перевезення вантажу, пошти можливим є пред`явлення йому претензії у порядку, встановленому законом, транспортними кодексами (статутами).

2. Позов до перевізника може бути пред`явлений відправником вантажу або його одержувачем у разі повної або часткової відмови перевізника задовольнити претензію або неодержання від перевізника відповіді у місячний строк.

3. До вимог, що випливають із договору перевезення вантажу, пошти, застосовується позовна давність в один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Статтею 315 Господарського кодексу України передбачено, що до пред`явлення перевізникові позову, що випливає з договору перевезення вантажу, можливим є пред`явлення йому претензії.

Претензії можуть пред`являтися протягом шести місяців, а претензії щодо сплати штрафів і премій - протягом сорока п`яти днів.

Перевізник розглядає заявлену претензію і повідомляє заявника про задоволення чи відхилення її протягом трьох місяців, а щодо претензії з перевезення у прямому змішаному сполученні - протягом шести місяців. Претензії щодо сплати штрафу або премії розглядаються протягом сорока п`яти днів.

Якщо претензію відхилено або відповідь на неї не одержано в строк, зазначений у частині третій цієї статті, заявник має право звернутися до суду протягом шести місяців з дня одержання відповіді або закінчення строку, встановленого для відповіді.

Для пред`явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Частиною 5 ст. 261 Цивільного кодексу України передбачено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно з ст. 264 цього ж кодексу перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

2. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

3. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Статтею 266 цього ж кодексу передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до частин 2-5 ст. 267 заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

3. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

4. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

5. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Пунктом 4.4.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» передбачено, що у дослідженні обставин, пов`язаних із вчиненням зобов`язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку (частина перша статті 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати:

визнання пред`явленої претензії;

зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору;

письмове прохання відстрочити сплату боргу;

підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір;

письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу;

часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

Бездіяльність боржника (наприклад, неоспорювання ним безспірного списання коштів, якщо така можливість допускається за законом або договором) не свідчить про переривання перебігу позовної давності, оскільки таке переривання можливе лише шляхом вчинення дій.

Визнання боржником основного боргу, в тому числі і його сплата, саме по собі не є доказом визнання ним також і додаткових вимог кредитора (зокрема, неустойки, процентів за користування коштами), а так само й вимог щодо відшкодування збитків і, відтак, не може вважатися перериванням перебігу позовної давності за зазначеними вимогами.

Визнання боржником свого боргу після спливу позовної давності не свідчить про переривання перебігу такої давності.

Пунктом 4.3. Договору визначено, що розрахунок за надані Перевізником послуги проводиться після виконання послуг, на підставі рахунку-фактури, протягом трьох банківських днів шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Перевізника.

Отже, виходячи із вищевказаних положень ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України та положень п. 4.3. договору, з 4 дня після закінчення строку оплати наданих автотранспортних послуг 3 банківські дні з моменту підписання сторонами акту надання послуг № 22 від 19.08.2019 р., акту надання послуг № 23 від 19.08.2019 р. та виставлення позивачем рахунку на оплату № 20 від 19.08.2019 р. та рахунку на оплату № 21 від 19.08.2019 р., тобто з 23.08.2019 р. почалось прострочення виконання обов`язку відповідачем по оплаті наданих позивачем автотранспортних послуг за договором, та відповідно спеціальна позовна давність (шість місяців - ст. 315 Господарського кодексу України) для позивача для звернення в суд із вимогою до відповідача про стягнення основної заборгованості за договором, що є основною вимогою, та про стягнення 3 % річних, що є додатковою вимогою, почала свій перебіг з моменту спливу строку виконання основного зобов`язання по оплаті наданих позивачем автотранспортних послуг за договором, а саме з 23.08.2019 р. і її перебіг тривав протягом шести місяців до 22.02.2020 р. (включно).

У процесі розгляду справи судом встановлено, що у грудні 2019 р. між позивачем та відповідачем було підписано акт звіряння взаємних розрахунків від 02.12.2019 р. за період з липня 2019 р. по листопад 2019 р., відповідно до якого у відповідача існує заборгованість, в тому числі за надані автотранспортні послуги у розмірах 9 735, 00 грн та 29 690, 00 грн відповідно, і з якого також вбачається визнання самим відповідачем наявності у нього перед позивачем спірної основної заборгованості за договором № 19 надання автотранспортних послуг від 07.08.2019 р., а тому суд дійшов висновку, що позовна давність по вимогам позивача до відповідача про стягнення 39 425, 00 грн основної заборгованості, 2 197, 00 грн 3 % річних за договором перервалась та розпочала свій перебіг заново з 02.12.2019 р. і відповідно до положень ст. 315 Господарського кодексу України остаточно спливла з 03.06.2020 р.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач звернувся в Господарський суд Київської області із позовною заявою б/н б/д про стягнення 39 425, 00 грн основної заборгованості, 2 197, 00 грн 3 % річних, у зв`язку із невиконанням відповідачем свого обов`язку щодо оплати наданих позивачем автотранспортних послуг за договором № 19 надання автотранспортних послуг від 07.08.2019 р., лише 04.08.2021 p., тобто із спливом шестимісячного строку позовної давності.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 13 та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У процесі розгляду справи позивачем у відповідності до ч. 3 ст. 13 та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України не було надано суду належних та допустимих доказів, що б підтверджували інше переривання або зупинення перебігу позовної давності щодо його вимог до відповідача чи доказів, що підтверджують поважність причин пропуску позовної давності.

Посилання позивача на здійснення відповідачем 24.01.2020 р. та 14.05.2020 р. часткових оплат за договором після підписання акту звіряння взаємних розрахунків від 02.12.2019 р. на суми 48 400, 00 грн та 10 000, 00 грн відповідно є безпідставними і необґрунтованими, оскільки вказані оплати були здійснені на підставі рахунку № 17 від 30.08.2019 р., про що свідчить призначення платежів, зазначені у банківських виписках з рахунку позивача, який в свою чергу не має відношення до актів надання послуг № 22 від 19.08.2019 р. та № 23 від 19.08.2019 р.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що обставини щодо пропуску позивачем позовної давності, а саме постійна зміна керівника відповідача та проведення між сторонами переговорів щодо погашення заборгованості не є поважними.

Отже, враховуючи те, що, як було встановлено судом у процесі розгляду справи, позивач звернувся в Господарський суд Київської області із позовною заявою б/н б/д до відповідача про стягнення 39 425, 00 грн основної заборгованості, 2 197, 00 грн 3 % річних за договором № 19 надання автотранспортних послуг від 07.08.2019 р. із спливом строку позовної давності без поважних причин його пропущення, то позовні вимоги позивача до відповідача про стягнення 39 425, 00 грн основної заборгованості (основна вимога), 2 197, 00 грн 3 % річних (додаткова вимога), є такими, що не ґрунтуються на нормах законодавства України, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, обставини, викладені у позовній заяві позивача, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, його позовні вимоги є такими, що не ґрунтуються на нормах законодавства України, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Судові витрати відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 233, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Відмовити у задоволенні позову повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

3. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду.

Суддя В.М.Бацуца