ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2022 р. Справа№ 910/12175/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Кравчука Г.А.

Коробенка Г.П.

при секретарі Вага В.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Колотухи І.О. за ордером;

від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу Приватного підприємства "Міжгірське АТП 12138"

на рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2021 (повний текст складено 03.11.2021)

у справі № 910/12175/21 (суддя Демидов В.О.)

за позовом Приватного підприємства "Міжгірське АТП 12138"

до Закарпатської обласної державної адміністрації

про стягнення 464 473,80 грн,

УСТАНОВИВ:

У липні 2021 року Приватне підприємство "Міжгірське АТП 12138" (далі - позивач) звернулось у Господарський суд Київської області з позовом до Закарпатської обласної державної адміністрації (далі - відповідач) про стягнення 464 473,80 грн збитків у вигляді упущеної вигоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у 2018 році позивач приймав участь у організованому відповідачем конкурсі із визначення автомобільних перевізників на міжміських і приміських автобусних маршрутах, зокрема по маршруту 705/706 Колочава-Ужгород. Протокольним рішенням обласного конкурсного комітету від 11.10.2018 переможцем конкурсу було визнано іншу особу, однак позивач оскаржив це рішення в судовому порядку і постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.06.2019 у справі №260/1183/18 вказане рішення було визнано протиправним і скасовано, оскільки позивачу не були нараховані обов`язкові бали. Вказаними діями відповідач незаконно відібрав у позивача обслуговування маршруту і передав його іншому перевізнику, внаслідок чого позивач зазнав збитків у вигляді упущеної вигоди.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28 жовтня 2021 року у позові відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Приватне підприємство "Міжгірське АТП 12138" звернулось з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки рішеннями адміністративних судів у справі №260/1183/18 встановлено незаконність дій та вину відповідача щодо визначення переможцем конкурсу іншої особи, а не позивача; наданими позивачем доказами підтверджується розмір прибутку, який він отримав би у разі визнання його переможцем конкурсу, тому є доведеним факт наявності збитків (упущеної вигоди) та їх розмір; договір про організацію перевезень є похідним від результатів конкурсу і після визнання протокольного рішення протиправним відповідач мав розірвати договір і провести новий конкурс, що ним відповідачем і було зроблено; наявний прямий причинно-наслідковий зв`язок між протиправністю протокольного рішення та завданням позивачу збитків.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечив проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що позивачем до доданих розрахунків збитків не надано жодних документів бухгалтерського обліку, які б обґрунтовували можливий прибуток та витрати, понесені позивачем; протокольне рішення, яке було визнано недійсним у справі №260/1183/18, приймалось конкурсним комітетом більшість членів якого не є працівниками Закарпатської обласної державної адміністрації; відповідач, як організатор конкурсу, зобов`язаний діяти виключно на підставі рішення відповідного конкурсного комітету; конкурсний комітет є колегіальним органом непідзвітним відповідачу, за дії якого відповідач не несе і не може нести відповідальності; позивачем не доведено причинно-наслідковий зв`язок між незаконними (на думку позивача) діями відповідача та упущеною вигодою, а також не доведено вину відповідача у недоотриманні прибутку. Також просив розглядати справи без його участі.

За клопотання представника позивача судове засідання проводилось в режимі відеоконференції.

Неявка у судове засідання представника відповідача не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи, викладені у апеляційній скарзі, просив її задовольнити.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, у в листопаді 2018 року ПП "Міжгірське АТП 12138" звернулося до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Закарпатської ОДА, треті особи: ТОВ "Транс-Уж" та Департамент інфраструктури, розвитку і утримання мережі автомобільних доріг загального користування місцевого значення та житлово-комунального господарства облдержадміністрації, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просило:

- визнати протиправним і скасувати протокольне рішення обласного конкурсного комітету від 05.07.2018 (протокол № 16/2018) із визначення автомобільних перевізників на міжміських і приміських автобусних маршрутах загального користування, що не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути) в частині: пропонувати облдержадміністрації переоголосити конкурс на об`єкт №13, №№ рейсів 705/706 Колочава - Ужгород;

- визнати протиправним і скасувати протокольне рішення обласного конкурсного комітету від 16.08.2018 (протокол № 17/2018) із визначення автомобільних перевізників на міжміських і приміських автобусних маршрутах загального користування, що не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути) в частині: пропонувати облдержадміністрації переоголосити конкурс на об`єкт №14, №№ рейсів 705/706 Колочава - Ужгород;

- визнати протиправним і скасувати протокольне рішення обласного конкурсного комітету від 11.10.2018 (протокол № 18/2018) із визначення автомобільних перевізників на міжміських і приміських автобусних маршрутах загального користування, що не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути) в частині пропонувати організатору укласти з ТОВ "Транс - Уж" договір за об`єктом конкурсу № 16 Колочава - Ужгород, рейси №№ 705/706 терміном на 5 років;

- визнати нечинним (недійсним) і скасувати Договір за № 181816 про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування Колочава - Ужгород, рейси №№ 705/706 від 14 листопада укладений між Закарпатською обласною державною адміністрацією та ТОВ "Транс-Уж".

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 19.02.2019 закрито провадження у даній справі у частині позовних вимог про визнання нечинним (недійсним) і скасування договору за №181816 про організацію перевезень пасажирів.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 19.02.2019 у справі № 260/1183/18 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.06.2019 у справі №260/1183/18 (а.с.11-13) рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 19.02.2019 у справі скасовано та прийнято постанову, якою адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним і скасовано протокольне рішення обласного конкурсного комітету від 11.10.2018 (протокол № 18/2018) із визначення автомобільних перевізників на міжміських і приміських автобусних маршрутах загального користування, що не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути) в частині пропонувати організатору укласти з ТОВ "Транс-Уж" договір за об`єктом конкурсу № 16 Колочава - Ужгород, рейси №№ 705/706 терміном на 5 років.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії судів Касаційного адміністративного суду від 24.10.2019 (а.с.14-18) постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.06.2019 у справі №260/1183/18 залишено без змін.

При розгляді справи №260/1183/18 судами були встановлені наступні обставини:

- відповідно до пункту 6 договору про організацію перевезень на автобусному маршруті загального користування від 21.05.2015 року №011531, укладеного між ПП "Міжгірське ATП 12138" та обласною державною адміністрацією, термін дії договору закінчився 20 травня 2018 року;

- у зв`язку із закінченням терміну дії зазначеного договору, відповідно до вимог Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2008 року №1081, міжміський автобусний маршрут Колочава - Ужгород, рейси №№705/706 було винесено на конкурс;

- під час засідання конкурсного комітету згідно протоколу №14/2018 від 19.04.2018 року встановлено, що враховуючи зміни до порядку нарахування за бальною системою оцінювання пропозицій претендентів, запропоновано для обговорення питання доцільності визначення переможців за бальною системою. За результатами обговорення одноголосно прийнято рішення про скасування конкурсу за об`єктами, на які подано заяви двома або більше перевізниками-претендентами, зокрема, на об`єкт конкурсу "Колочава-Ужгород", рейси 705/706. У зв`язку з чим, конкурс за об`єктом "Колочава-Ужгород", рейси 705/706 не відбувся;

- на підставі Протоколу від 19 квітня 2018 року № 14/2018, міжміський автобусний маршрут Колочава - Ужгород, рейси №№705/706 було винесено на конкурс, що відбувся 5 липня 2018 року;

- на засіданні комісії 05.06.2018 року за результатами перевірки поданих перевізниками-претендентами документів на участь у зазначеному конкурсі було виявлено відсутність документів, визначених Порядком;

- на підставі Протоколу від 5 липня 2018 року №16/2018, міжміський автобусний маршрут Колочава - Ужгород, рейси №№705/706 було винесено на конкурс, що відбувся 16 серпня 2018 року;

- згідно Протоколу від 16 серпня 2018 року № 17/2018 засідання Конкурсного комітету, на об`єкт "Колочава-Ужгород", рейси 705/706, було подано документи перевізниками-претендентами ПП "Міжгірське АТП 12138" та ТзОВ "Транс-Уж" і за результатами системи бальної оцінки пропозицій перевізників-претендентів ними отримано по нуль балів та одноголосним рішенням конкурсної комісії запропоновано організатору ці підприємства переможцем;

- на підставі Протоколу №17/2018 від 16 серпня 2018 року, міжміський автобусний маршрут Колочава - Ужгород, рейси №№705/706 було винесено на конкурс, що відбувся 11 жовтня 2018 року;

- згідно Протоколу від 11 жовтня 2018 року № 18/2018 засідання обласного конкурсного комітету на об`єкт "Колочава-Ужгород", рейси 705/706 подано документи перевізниками-претендентами: ПП "Міжгірське АТП 12138" та ТзОВ "Транс-Уж". За результатами підрахунку конкурсним комітетом балів: ПП "Міжгірське АТП 12138" за загальним підсумком нараховано 0 балів та ТзОВ "Транс-Уж" - 3 бали. Бали ТзОВ "Транс-Уж" нараховано за наявність у власності автобуса для відповідного виду перевезень категорії Євро-3;

- рішення оформлене протоколом від 11.10.2018 № 18/2018 по об`єкту конкурсу № 16 Колочава - Ужгород, рейси №№ 705/706 прийняте 8 членами конкурсного комітету, які були присутні на засіданні та мали право голосу - одноголосно;

- за результатами конкурсу між Закарпатською обласною державною адміністрацією та ТОВ "Транс - Уж" був укладений договір за №181816 про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування Колочава - Ужгород, рейси №№ 705 706 від 14 листопада 2018 року;

- відповідно до п.п. 1, 2 Додатку 5 до Порядку робота перевізника-претендента на визначеному організатором перевезень об`єкті конкурсу протягом усього строку дії попереднього дозволу (договору) як переможця попереднього конкурсу зараховується +30 балів;

- конкурсним комітетом безпідставно не взято до уваги даний факт та не враховано цю обставину при нарахуванні балів відповідно до системи оцінки пропозицій перевізників-претендентів, підготовлених конкурсним комітетом, чим порушено вимоги п.1 Додатку 5 до Порядку;

- відтак, позовні вимоги щодо визнання протиправним і скасування протокольного рішення обласного конкурсного комітету від 11.10.2018 року №18/2018 є підставними та обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Вказані обставини, встановлені Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.06.2019 у справі №260/1183/18, мають преюдиційне значення для даної справи та не підлягають повторному доказуванню.

У зв`язку із викладеними обставинами позивач звернувся до суду із даним позовом та просив стягнути з відповідача 464 473,80 грн збитків у вигляді упущеної вигоди за період з листопада 2018 року по липень 2020 року, як різниці між доходами, які він міг би отримати за вказаний період при здійснені перевезень за маршрутом Колочава - Ужгород (рейси №№705/706) у разі визнання його переможцем конкурсу 11.10.2018, та витратами на перевезення.

На підтвердження розміру збитків (упущеної вигоди) позивачем надано наступні докази: довідку-розрахунок від 11.06.2021 втраченого прибутку за період січня-жовтня 2018, листопада 2018 - липня 2020, калькуляцію кошторису витрат на авто послуги по перевезенню (а.с.8-10); довідку-розрахунок від 18.08.2021 втраченого прибутку по маршруту №705/706 Колочава-Ужгород-Колочава, калькуляції витрат по цьому маршруту затверджені позивачем 23.12.2019, 27.12.2018, 01.06.2018, 25.12.2017, 22.12.2016, 23.12.2015 (а.с.40-47), інформацію ПрАТ "Закарпатавтотранс" щодо реалізованих квитків на автостанціях товариства на міжміських автобусних маршрутах загального користування (а.с.60-61).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем не доведено наявності у діях відповідача повного складу цивільного правопорушення, який є підставою для відшкодування збитків.

Північний апеляційний господарський суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У пункті 8 частини другої статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Частиною третьою статті 22 ЦК України визначено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Крім того, за загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Оскільки відшкодування збитків є однією з форм цивільно-правової відповідальності, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди необхідна наявність усіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення: 1) протиправної поведінки особи (боржника); 2) збитків, заподіяних такою особою; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і збитками; 4) вини особи, яка заподіяла збитки, в тому числі встановлення заходів, вжитих кредитором для одержання такої вигоди. За відсутності одного із елементів складу цивільного правопорушення відповідальності з відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди не настає.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 04.07.2011 у справі № 3-64гс11 та постановах Верховного Суду від 09.10.2018 у справі № 908/2261/17, від 31.07.2019 у справі № 910/15865/14, від 30.09.2021 у справі № 922/3928/20.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 56 Конституції України надає право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Зазначене положення основного Закону України реалізується нормами статті 1173 ЦК України, якими закріплено спеціальний випадок відшкодування шкоди, що має певні особливості порівняно з загальними правилами про деліктну відповідальність.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Наведена стаття є спеціальною, оскільки передбачає певні особливості, відмінні від загальних правил деліктної відповідальності за статтею 1166 ЦК України, а саме: а) наявність владно-адміністративного, тобто обов`язкового, одностороннього характеру дій органів державної влади, місцевого самоврядування; б) завдання шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю зазначених суб`єктів; в) настання відповідальності незалежно від вини цих органів.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

За загальними правилами розподілу обов`язку доказування, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частини перша, третя статті 74 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України)).

Таким чином, при зверненні з позовом про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами протиправність (неправомірність) поведінки заподіювача збитків, наявність збитків та їх розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками, що виражається в тому, що збитки мають виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача збитків.

За змістом пункту 2 частини другої статті 22 ЦК України до складу збитків у вигляді упущеної вигоди входять: 1) неотриманні стороною доходи, які вона могла б реально отримати за звичайних обставин якби її право не було порушено; 2) доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною; 3) неодержаний прибуток, на який сторона, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною.

Отже, згідно наведених норм упущеною вигодою є неодержаний (не отриманий) дохід, який кредитор міг реально одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушено, а боржник додержувався правил здійснення господарської діяльності.

Неодержаний дохід (упущена вигода) - це розрахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на доказах, які підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання певних грошових сум, якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення.

Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Відтак, звернення з вимогою про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди покладає на кредитора (позивача) обов`язок також довести, окрім наведеного, реальну можливість отримання визначених ним доходів, тобто, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила можливості їх отримання.

Крім того, позивач (кредитор) має довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача (боржника) стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 750/8676/15-ц та постановах Верховного Суду від 10.06.2020 у справі № 910/12204/17, від 16.06.2021 у справі № 910/14341/18, від 30.09.2021 у справі № 922/3928/20.

Тобто, вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача (висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №127/16524/16-ц).

Водночас, відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди має свою специфіку, обумовлену низкою факторів, що зумовлено, зокрема, особливістю правової природи категорії збитків у вигляді упущеної вигоди, оскільки у момент вчинення правопорушення упущена вигода є лише можливою (майбутньою), а не наявною майновою втратою, а її розмір допустимо встановити лише приблизно, із деякими припущеннями, адже досить складним є визначення розміру тих втрат, які ще не сталися (не наступили фізично), позаяк невідомо, які чинники могли б мати вплив на прибуток (висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 30.09.2021 у справі № 922/3928/20).

Щодо першої складової, необхідної для відшкодування збитків, а саме - протиправної поведінки особи (боржника), позивач посилається на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.06.2019 у справі №260/1183/18, яка набрала законної сили, якою, за доводами позивача, встановлено протиправність дій відповідача щодо не визнання позивача переможцем конкурсу з перевезення.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що нею було визнано протиправними дії і скасоване протокольне рішення обласного конкурсного комітету.

Так, засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначаються Законом України "Про автомобільний транспорт".

Статтею 43 Закону України "Про автомобільний транспорт" встановлено, що визначення автомобільного перевізника на автобусному маршруті загального користування здійснюється виключно на конкурсних засадах.

Згідно статті 44 Закону України "Про автомобільний транспорт" організація проведення конкурсу та визначення умов перевезень покладаються на органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування. Договір з переможцем конкурсу (або дозвіл) органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування укладають (або надають) на термін від трьох до п`яти років. Порядок проведення конкурсів визначає Кабінет Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2008 року №1081 було затверджено Порядок проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування (далі - Порядок), який визначає процедуру підготовки та проведення конкурсу з перевезення пасажирів на міжміському і приміському автобусних маршрутах загального користування, що не виходять за межі області (внутрішньообласний маршрут), автобусному маршруті, що не виходить за межі території району (внутрішньорайонний маршрут), автобусному маршруті, що проходить у межах населеного пункту (міський маршрут), та автобусному маршруті, що проходить у межах об`єднаної територіальної громади (далі - конкурс), а також процедуру визначення автомобільного перевізника для роботи на міжміському і приміському автобусних маршрутах загального користування, що виходять за межі території області (міжобласний маршрут).

Пунктом 4 Порядку встановлено, що організатором перевезень на автобусному маршруті загального користування є Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні держадміністрації - на міжміському і приміському автобусних маршрутах, що не виходять за межі території Автономної Республіки Крим чи області (внутрішньообласний маршрут), у тому числі таких, що проходять від населених пунктів Київської області до м. Києва.

Згідно пункту 23 Порядку до складу конкурсного комітету входять представники відповідних органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, Укртрансбезпеки, Національної поліції, територіального органу з надання сервісних послуг МВС та громадських організацій. При цьому кількість представників громадських організацій, діяльність яких пов`язана з автомобільним транспортом, повинна становити не менш як 50 відсотків загальної кількості представників громадських організацій.

Пунктами 47, 48 Порядку встановлено, що рішення про результати конкурсу приймається конкурсним комітетом на закритому засіданні в присутності не менш як половини його складу, в тому числі голови конкурсного комітету або його заступника, простою більшістю голосів.

Рішення про результати конкурсу оформляється протоколом, який підписується головуючим, секретарем та присутніми членами конкурсного комітету і подається організатору перевезень протягом п`яти робочих днів.

Таким чином, більшість членів конкурсного комітету, рішення якого було визнано протиправним та скасовано постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.06.2019 у справі №260/1183/18, не є працівниками Закарпатської обласної державної адміністрації, отже вказаною постановою не було встановлено протиправності дій (рішень) при проведенні конкурсу саме Закарпатської обласної державної адміністрації, яку позивач визначив відповідачем у даній справі.

Відповідно до пункту 53 Порядку організатор перевезень на внутрішньообласних, внутрішньорайонних та міських автобусних маршрутах не пізніше десяти робочих днів з дня опублікування свого рішення на офіційному веб-сайті укладає з переможцем конкурсу договір.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем, у відповідності до пункту 53 Порядку, був укладений договір із переможцем конкурсу - ТОВ "Транс-Уж".

При цьому, матеріали справи не містять доказів визнання вказаного договору недійсним у судовому порядку з підстав невідповідності його нормам чинного законодавства.

Пунктом 55 Порядку встановлено, що організатор зобов`язаний, у разі скасування судом рішення щодо результатів конкурсного комітету, провести новий конкурс за об`єктом (об`єктами), за яким (якими) було прийнято таке рішення суду.

Зі змісту відзиву на апеляційну скаргу вбачається, що відповідачем, на виконання судових рішень у справі №260/1183/18, було забезпечення виконання цього положення у повному обсязі, а позивач, у апеляційній скарзі, не заперечує факт проведення нового конкурсу, проте, жодна із сторін не надала до матеріалів справи доказів проведення нового конкурсу.

За встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що позивачем належними і допустимими доказами не доведено протиправності дій (рішень) Закарпатської обласної державної адміністрації.

Щодо другої складової, необхідної для відшкодування збитків, а саме - наявності самих збитків і їх розміру, позивач посилається на власні розрахунки, інформацію про кількість проданих квитків та калькуляції витрат, вказує, що розмір упущеної вигоди за період з листопада 2018 року по липень 2020 року становить 464 473,80 грн.

У довідці-розрахунку від 18.08.2021 втраченого прибутку по маршруту №705/706 Колочава-Ужгород-Колочава позивачем наведено розрахунок прибутку за період 2016-2017 років та 5 місяців 2018 року (у період дії договору про організацію перевезень на автобусному маршруті загального користування від 21.05.2015 року №011531, укладеного між позивачем та відповідачем, термін дії якого закінчився 20.05.2018), а також помісячний розрахунок втраченого прибутку за період листопад 2018 року - липень 2020 року.

Однак при цьому позивач не надав жодних належних і допустимих доказів, які підтверджують його прибуток по спірному маршруту за період дії договору від 21.05.2015, та не надав доказів, які підтверджують розрахований дохід і очікуваний прибуток за період листопад 2018 року - липень 2020 року. Посилання позивача на інформацію ПрАТ "Закарпатавтотранс" щодо реалізованих квитків на автостанціях товариства відхиляються судом, оскільки у ній відсутні дані по маршруту №705/706 за вказаний період.

Крім цього, як встановив суд першої інстанції, з електронного кабінету перевізника, розміщеного на веб-порталі Державної служби України з безпеки на транспорті (https://e-services.dsbt.gov.ua/), вбачається, що позивачу видана ліцензія з 29.03.2012, якою надано дозвіл на наступні види робіт: внутрішні перевезення пасажирів автобусами; стан ліцензії - дійсна, засоби провадження господарської діяльності (3) (реєстраційні номери): AO9481AM, AO3217BT та AO9071BM.

Проте, позивач не надав доказів того, який саме із належних йому транспортних засобів мав використовуватись за маршрутом №705/706 та доказів того, що внаслідок невизнання позивача переможцем конкурсу він був позбавлений можливості використовувати цей транспортний засіб для перевезення за іншими маршрутами та не одержував відповідний прибуток з цих перевезень.

Таким чином, позивачем не доведено наявності збитків та їх розмір.

У зв`язку із недоведеністю протиправності дій відповідача та недоведеністю наявності збитків, не підлягає дослідженню питання наявності чи відсутності причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями і збитками.

Оцінивши наявні докази у справі в їх сукупності, враховуючи наведені норми чинного законодавства, апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено у діях відповідача складу цивільного правопорушення, а тому позовні вимоги про стягнення збитків (упущеної вигоди) задоволенню не підлягають.

За таких обставин доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані позивачем докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду міста Києва законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати, пов`язані з розглядом апеляційної скарги, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Міжгірське АТП 12138" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 28жовтня 2021 року - без змін.

2. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови підписано 11.02.2022, після виходу судді Кравчука Г.А. з лікарняного.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді Г.А. Кравчук

Г.П. Коробенко