РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.02.2022Справа № 910/16800/21

Суддя Господарського суду міста Києва Босий В.П., розглянувши в письмовому провадженні справу за позовом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області

до Державної установи «Інститут травматології та ортопедії Національної академії медичних наук України»

про стягнення 178 128,30 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області (надалі - «Фонд соціального страхування») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державної установи «Інститут травматології та ортопедії Національної академії медичних наук України» (надалі - ДУ «Інститут травматології та ортопедії Національної академії медичних наук України») про стягнення 178 128,30 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за результатами перевірки, проведеної Фондом соціального страхування щодо випадків тимчасової непрацездатності застрахованої особи у ДУ «Інститут травматології та ортопедії Національної академії медичних наук України», були встановлені порушення Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я №455 від 13.11.2001, Положення про експертизу тимчасової непрацездатності, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я №189 від 09.04.2008, Інструкції про порядок заповнення листка непрацездатності, затвердженої спільним наказом Міністерства охорони здоров`я, Міністерства праці та соціальної політики України, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України №532/274/136ос/1406 від 03.11.2004, які полягали у необгрунтованій видачі лікарями відповідача листків непрацездатності. Сплативши кошти за такими листками непрацездатності позивач поніс матеріальну шкоду у розмірі 178 128,30 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.11.2021 відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповідь на відзив, позивачу надано строк для подання відповіді на відзив.

29.11.2021 до Господарського суду міста Києва від ДУ «Інститут травматології та ортопедії Національної академії медичних наук України» надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідач заперечує проти позову та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з огляду на те, що факт виявлення представниками позивача порушень при оформленні листків непрацездатності не спростовують факт надання медичної допомоги, лікування та наявність захворювання, а також вказує на наявність у нього первинної медичної документації, зокрема, журналу обліку хворих та журналу маніпуляцій, в яких є відповідні записи стосовно хворого, а також амбулаторної історії хвороби, а відтак спірні листки непрацездатності видані обґрунтовано без жодних порушень їх заповнення.

Будь яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін не надходило.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступне.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я, визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» Фонд соціального страхування України (далі - Фонд) є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» основними завданнями Фонду є здійснення перевірки обґрунтованості видачі та продовження листків непрацездатності застрахованим особам, у тому числі на підставі інформації з електронного реєстру листків непрацездатності.

Так, під час перевірки Фондом соціального страхування випадків тимчасової непрацездатності застрахованої особи ОСОБА_1 25.06.2020 встановлено факти порушення чинного законодавства лікарями ДУ «Інститут травматології та ортопедії Національної академії медичних наук України», зокрема, листки непрацездатності серії АДР №926126 на період з 22.11.2019 по 21.12.2019, серії АДШ №352265 на період з 22.12.2019 по 30.01.2020 та серії АДШ №352610 на період з 31.01.2020 по 10.03.2020, що засвідчують один випадок непрацездатності, видані необґрунтовано, у зв`язку з чим позивачем складена відповідна довідка від 25.06.2020.

На підставі зазначених листків непрацездатності Фондом соціального страхування була здійснена виплата допомоги по тимчасовій непрацездатності у загальному розмірі 178 128,30 грн.

Вказана довідка від 25.06.2020 була направлена відповідачу для ознайомлення, як додаток до листа №2199-05 від 20.08.2021 про відшкодування матеріальних збитків, в якому Фонд соціального страхування запропонував ДУ «Інститут травматології та ортопедії Національної академії медичних наук України» добровільно перерахувати матеріальні збитки у розмірі 178 128,30 грн.

У відповідь на лист №2199-05 від 20.08.2021, відповідач звернувся до позивача з листом №190 від 13.09.2021, в якому повідомив про відсутність складу цивільного правопорушення та, як наслідок, підстав для відшкодування збитків, а також, звернув увагу на те, що порушення при оформленні листка непрацездатності не можуть свідчити про безпідставність видачі такого листка непрацездатності та відсутність хвороби у особи, якій він був виданий.

Спір у справі виник у зв`язку з необгрунтованою видачею лікарями відповідача листків непрацездатності ОСОБА_1 , що потягло за собою завдання позивачу збитків у вигляді виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності у загальному розмірі 178 128,30 грн.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Із наведеної норми вбачається, що однією з підстав виникнення зобов`язання є заподіяння шкоди іншій особі. На відміну від зобов`язань, які виникають із правомірних актів, цей вид зобов`язань виникає із неправомірних актів, яким є правопорушення, тобто протиправне, винне заподіяння шкоди деліктоздатною особою. Деліктне (позадоговірне) зобов`язання виникає там, де заподіювач шкоди і потерпілий не перебували між собою у зобов`язальних відносинах або шкода виникла незалежно від існуючих між сторонами зобов`язальних правовідносин (постанова Верховного суду України від 18.03.2015 у справі №3-18гс15).

Статтею 1172 Цивільного кодексу України встановлено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно з п. 6 Рекомендацій Президії Вищого господарського суду №04-5/239 від 29.12.2007 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов`язаних з відшкодуванням шкоди» відповідно до статті 1172 Цивільного кодексу України на позивача покладений обов`язок доведення, що шкода була заподіяна працівником відповідача саме під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, безпосередній причинний зв`язок між правопорушенням та заподіянням шкоди і розмір відшкодування.

Встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність завдавача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

Тобто, в предмет доказування у даній справі також входить встановлення протиправної поведінки лікаря, що перебував у трудових відносинах із відповідачем, під час оформлення та видачі листків непрацездатності, що стало причиною завдання позивачу шкоди.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» тимчасова втрата працездатності - це подія, з настанням якої виникає право застрахованої особи, членів її сім`ї або іншої особи на отримання відповідно до цього Закону матеріального забезпечення або соціальних послуг.

Згідно з п. 3, 10 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» застрахована особа - це фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок; страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Частиною 1 статті 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу) надається у визначених цим законом випадках, зокрема, тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві.

Підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності. У разі роботи за сумісництвом, за трудовим договором (контрактом) одночасно із здійсненням підприємницької чи іншої діяльності підставою для призначення допомоги є копія листка непрацездатності, засвідчена підписом керівника і печаткою (за наявності) за основним місцем роботи. Для застрахованих осіб, які одночасно здійснюють підприємницьку та іншу діяльність і не працюють на умовах трудового договору (контракту), копію листка непрацездатності засвідчує установа охорони здоров`я, яка його видає. Порядок і умови видачі, продовження та обліку листків непрацездатності, здійснення контролю за правильністю їх видачі встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за погодженням з Фондом (ч. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).

Так, порядок видачі листків непрацездатності визначений Інструкцією про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України №455 від 13.11.2001 (далі - Інструкція №455 від 13.11.2001 р.).

Згідно з п. 1.3 Інструкції №455 від 13.11.2001 листок непрацездатності видається громадянам України, іноземцям, особам без громадянства, які проживають в Україні і працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та господарювання або у фізичних осіб, у тому числі в іноземних дипломатичних представництвах та консульських установах. Право видачі листків непрацездатності надається лікуючим лікарям державних і комунальних закладів охорони здоров`я.

Відповідно до пунктів 1.6, 1.7 Інструкції №455 від 13.11.2001 видача документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність здійснюється лікуючим лікарем (фельдшером) при пред`явленні паспорта чи іншого документа, який засвідчує особу непрацездатного і не може бути платною послугою в закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності.

Видача та продовження документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність, здійснюються тільки після особистого огляду хворого лікуючим лікарем (фельдшером), про що робиться відповідний запис у медичній карті амбулаторного чи стаціонарного хворого з обгрунтуванням тимчасової непрацездатності.

Згідно з пунктами 2.1, 2.2 Інструкції №455 від 13.11.2001 у разі захворювання чи травми на весь період тимчасової непрацездатності до відновлення працездатності або до встановлення групи інвалідності медико-соціальною експертною комісією (МСЕК) видається листок непрацездатності, що обраховується в календарних днях.

При втраті працездатності внаслідок захворювання або травми лікуючий лікар в амбулаторно-поліклінічних закладах може видавати листок непрацездатності особисто терміном до 5 календарних днів з наступним продовженням його, залежно від тяжкості захворювання, до 10 календарних днів.

Якщо непрацездатність триває понад 10 календарних днів, продовження листка непрацездатності до 30 днів проводиться лікуючим лікарем спільно з завідувачем відділення (далі - ЛКК), яка призначається керівником лікувально-профілактичного закладу, після комісійного огляду хворого, з періодичністю не рідше 1 разу на 10 днів, але не більше терміну, встановленого для направлення до МСЕК. У окремих випадках, коли захворювання вимагає тривалого лікування, наприклад у разі важких травм та туберкульозу періодичність оглядів ЛКК з продовженням листка непрацездатності може бути не рідше 1 разу на 20 днів залежно від тяжкості перебігу захворювання.

З указаних положень Інструкції №455 від 13.11.2001 слідує, що видача або продовження листків тимчасової непрацездатності здійснюється лікарями лише за результатами огляду пацієнтів, діагностування захворювання та призначення лікування.

Суд відзначає, що позивач не надав належних доказів, які б свідчили про вину та протиправну поведінку лікарів, що перебувають у трудових відносинах із відповідачем у видачі/продовженні листків тимчасової непрацездатності.

Виявлені позивачем під час перевірки порушення (неналежне оформлення та видача листків непрацездатності, заповнення медичної документації) носять більш формальний характер, а саме - невідповідність діючим інструкціям та положенням щодо їх оформлення.

Надана позивачем до справи довідка від 25.06.2020 про результати перевірки не встановлює наявність протиправної поведінки та вини лікарів (відповідача) у видачі/продовженні листків тимчасової непрацездатності (аналогічний висновок викладений Вищим господарським судом України у постанові від 13.07.2017 р. у справі № 917/1917/16, у постанові від 20.07.2017 р. у справі № 917/2105/16 ), а фіксує лише виявлене порушення.

Щодо суб`єкта правопорушення суд зазначає, що спірні правовідносини у зв`язку із виплатами матеріального забезпечення по тимчасовій втраті працездатності, здійсненими позивачем застрахованим особам за листками непрацездатності, виданими/продовженими відповідачем, є страховими. При цьому, медичний заклад (відповідач) не є стороною цих правовідносин, на яку можливо покласти майнову відповідальність за сплачену позивачем допомогу.

Окремо слід зазначити, що виплата коштів матеріального забезпечення по тимчасовій втраті працездатності, сплаченого позивачем за листками непрацездатності виданими/продовженими відповідачем, не є матеріальною шкодою у розумінні чинного законодавства, оскільки грошові кошти, сплачені позивачем в якості допомоги застрахованим особам у зв`язку із втратою ними працездатності, не є його власними грошовими коштами, а є коштами, що сплачувалися до Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності застрахованими особами в якості страхових внесків (аналогічний висновок викладено Вищим господарським судом України у постанові від 20.07.2017 у справі №917/2105/16).

Разом з тим, сплата Фондом соціального страхування страхового відшкодування застрахованим особам у разі настання страхового випадку є його прямим обов`язком, визначеним Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а тому здійснені Фондом виплати застрахованій особі не є шкодою, що йому заподіяна.

Відтак, судом встановлено, що відсутня як шкода, заподіяна позивачу, так і відсутній причинний зв`язок між заявленою шкодою та протиправною поведінкою відповідача (наявність якої позивачем також не доведено).

Суд відзначає, що задоволення позовних вимог про стягнення шкоди можливе у разі встановлення судом наявності в обставинах справи одночасно чотирьох умов:

1) наявність правила поведінки, встановленого законом або договором;

2) наявність факту порушення такого правила поведінки винною особою;

3) наявність шкоди у потерпілої особи;

4) наявність безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Як унормовано приписами частини другої статті 42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи зобов`язані, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Згідно з приписами частини першої статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже, на переконання суду, позивач не довів спричинення відповідачем збитків Фонду соціального страхування, не надав суду належних доказів, які б свідчили про наявність складу правопорушення, на яке вказував позивач (наявність вини та протиправної поведінки лікарів у видачі/продовженні застрахованим особам листків непрацездатності, наявність збитків, причинного зв`язку між ними).

В той же час, слід зазначити, що згідно з п. 8.3 Інструкції №455 від 13.11.2001 за порушення порядку видачі та заповнення документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, лікарі несуть відповідальність згідно з законодавством України.

Пунктом 8.5 вказаної Інструкції у разі виявлення порушень правил видачі, зберігання, обліку документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, незадовільного стану експертизи тимчасової непрацездатності, лікувально-профілактичний заклад може бути позбавлений права видавати документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність, у встановленому порядку.

Отже, з указаних норм вбачається, що відповідальність лікувального закладу, який видає листок непрацездатності, зокрема, ДУ «Інститут травматології та ортопедії Національної академії медичних наук України», може бути передбачена лише у вигляді позбавлення права видавати документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність, а також у вигляді персональної відповідальності лікарів медичного закладу.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що решта долучених до матеріалів справи доказів та доводів сторін була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків стосовно відсутності підстав для задоволення позову не спростовує.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову Фонду соціального страхування до ДУ «Інститут травматології та ортопедії Національної академії медичних наук України» про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 178 128,30 грн.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись статтями 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.П. Босий