ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2022 р. Справа№ 925/1665/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Тарасенко К.В.

Шаптали Є.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Тарабаріної Марини Олександрівни

на рішення Господарського суду Черкаської області від 22.04.2021 (повний текст складено 14.05.2021)

у справі № 925/1665/20 (суддя Скиба Г.М.)

за позовом фізичної особи-підприємця Тарабаріної Марини Олександрівни

до фізичної особи-підприємця Драч Людмили Анатоліївни

третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма "Ювента"

про стягнення 61 900,00 грн безпідставно отриманих коштів,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Тарабаріна Марина Олександрівна звернулась до Господарського суду Черкаської області з позовом до фізичної особи-підприємця Драч Людмили Анатоліївни про стягнення 61 900,00 грн безпідставно набутих коштів.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 22.04.2021 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Приймаючи судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку товар було передано та отримано замовником, грошові кошти (вартість) за такий товар сплачені продавцеві. Тобто умови договору виконані, договір є припиненим внаслідок належного виконання, але замовник намагається повернути гроші за товар з надуманих підстав, тому до цих правовідносин, за висновком місцевого господарського суду, не можуть бути застосовані приписи ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, фізична особа-підприємець Драч Людмила Анатоліївна звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 22.04.2021 у справі № 925/1665/20 і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Позивач не згоден з винесеним оскаржуваним рішенням суду першої інстанції, вважає його прийнятим внаслідок неправильного застосування норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, що в свою чергу на думку позивача призвело до ухвалення незаконного і необґрунтованого оскаржуваного судового рішення.

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до того, що місцевим господарським судом під час ухвалення оскаржуваного рішення:

- не з`ясовано, що постачальником товару за договором 22.10.2020 є не відповідач, а сторона за договором - третя особа, що підтверджено актом отримання вантажу вантажоодержувачем від 05.11.2020 №А-9448, де відправником вантажу, згідно даного акту зазначено: Ювента Фірма, ТОВ Черкаси, згідно квитанції: ;

- не досліджено, що рахунок №Л/166 б/д 2020 на оплату на суму 61 900,00 грн на виконання договору від 22.10.2020 на поставку товару, було виписано саме відповідачем, який і отримав грошові кошти без наявних на те правових підстав;

- не встановлено наявності доказів на підтвердження існування договірних відносин між позивачем та відповідачем, як і доказів фіксації факту вчинення обома сторонами правочину.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу та узагальнення його доводів

Заперечуючи проти доводів викладених у апеляційній скарзі, відповідач зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам чинного законодавства, ухвалене без порушення норм процесуального права у чіткій відповідності до норм матеріального права, з відповідністю та з урахуванням дійсних обставин справи, а тому є законним, обґрунтованим.

Таким чином, на думку відповідача, доводи викладені у апеляційній скарзі є повторенням аргументації викладеній позивачем у позові, та не спростовують жодним чином висновків суду першої інстанції.

Узагальнений виклад позиції третьої особи

Третя особа не скористалася правом подати письмовий відзив на апеляційну скаргу. Неподання відзиву не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті, що насамперед узгоджується ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 14.02.2022 у справі № 925/1665/20 призначено повторний автоматизований розподіл, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 925/1665/20 за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця Тарабаріної Марини Олександрівни на рішення Господарського суду Черкаської області від 22.04.2021 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді: Тарасенко К.В., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.02.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця Тарабаріної Марини Олександрівни на рішення Господарського суду Черкаської області від 22.04.2021 у справі № 925/1665/20 колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів: Тарасенко К.В., Шаптали Є.Ю. Вирішено апеляційний перегляд оскаржуваного рішення здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд апеляційної скарги здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

22.10.2020 між фізичною особою-підприємцем Тарабаріної Мариною Олександрівною (позивачем) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фірма "Ювента" (третьою особою) укладено договір в спрощеній формі про поставку товару, згідно якого Товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма "Ювента" зобов`язалось за замовленням фізичної особи-підприємця Тарабаріної Марини Олександрівни виготовити та поставити товар на загальну суму 61 900,00 грн: центрифуга віджимна (1 штука); плита електрична 2-комфорочна ПЕ-2 (1 штука), що підтверджується скріншотами електронного листування.

В подальшому, третя особа направила комерційну пропозицію від 22.10.2020 та рахунок №Л/166 б/д 2020 року на оплату на суму 61 900,00 грн.

27.10.2020 на підставі рахунку №Л/166 б/д 2020 року позивач здійснив оплату через платіжну банківську систему "Приват 24 для бізнесу" в розмірі 61 900,00 грн, що підтверджується копією вихідного платежу № 207 від 27.10.2020 та платіжним дорученням № 207 від 27.10.2020 на суму 61900,00 грн.

Відповідно до квитанції про прийом вантажу №3 від 02.11.2020 та акту отримання вантажу №А-9448 від 05.11.2020, представником фізичної особи-підприємця Тарабаріної Марини Олександрівни - Тарабаріним Анатолієм Модестовичем, що діє на підставі довіреності від 23.06.2020 було отримано товар: центрифуга віджимна (1 штука).

05.11.2020 позивачем та його представником складено акт огляду про невідповідність поставленого товару "центрофуга (машина віджимна) серії МВ" від 05.11.2020.

23.11.2020 третьою особою отримано направлений 12.11.2020 позивачем акт огляду про невідповідність поставленого товару "центрофуга (машина віджимна) серії МВ" від 05.11.2020, повідомлення "Про виклик представників постачальника для участі в прийманні продукції та складання двостороннього акту" від 11.11.2020, та претензію від 11.11.2020, що підтверджується поштовою накладною №913 та описом вкладення.

За твердженням позивача, третя особа не направила свого представника для участі в прийманні продукції та складання двостороннього акту. Отриманий товар "центрофуга (машина віджимна) серії МВ" - позивачем не повернуто.

Звертаючись з даним позовом до суду першої інстанції, позивач стверджував, що помилково перерахував кошти в розмірі 61 900,00 грн по рахунку №Л/166 б/д 2020 року, оскільки відповідач не є стороною укладеного договору поставки від 22.10.2020.

За таких обставин позивач стверджував, що відповідач зберігає безпідставно отримані кошти в сумі 61 900,00 грн.

12.11.2020 позивачем було направлено на адресу відповідача вимогу про повернення безпідставно отриманих коштів. Відповідач дану вимогу отримав 16.11.2020, що підтверджується відміткою в рекомендованому поштовому повідомленні №921.

Третя особа письмово заперечила наявність договірних відносин з позивачем зазначиши, про те, що пропозиція постачання обладнання, на яку посилається позивач - є загальною комерційною пропозицією третьої особи, тому не може бути доказом укладання договору з позивачем.

Відповідач на підтвердження походження поставленого товару позивачеві надав копії договору купівлі-продажу товарів №118/86/94 від 27.10.2020, специфікації та накладні до договору між відповідачем та третьою особою. Разом з цим, відповідач, проти позовних вимог заперечив повністю та вказав на існування договірних відносин з позивачем поставки та оплати обладнання.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 22.04.2021 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

В силу вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, вивчивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого судового рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає скасуванню чи зміні з наступних підстав.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду, зважаючи на наступне.

Об`єктом апеляційного розгляду є рішення Господарського суду Черкаської області від 22.04.2021 щодо відмови у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно отриманих коштів у розмірі 61 900,00 грн.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

За змістом ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 Цивільного кодексу України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

До подій, за результатами яких можуть виникнути зобов`язання передбачені статтею 1212 Цивільного кодексу України, відноситься, зокрема, перерахування грошових коштів іншій особі, з якою платник не знаходиться в договірних зобов`язаннях.

Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та інших елементів кондикційного зобов`язання.

З огляду на ст. 1212 Цивільного кодексу України суб`єктами в кондикційному зобов`язанні є, з одного боку, власник майна (титульний володілець), який у зобов`язанні має право вимоги та виступає кредитором, а з іншого, - набувач майна, який виступає боржником, але станом на час вирішення по суті кондикційної вимоги може й не володіти майном у натурі, адже ч. 2 ст. 1213 Цивільного кодексу України передбачає обов`язок набувача в разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодувати його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Особливістю матеріального об`єкта кондикційного зобов`язання є його універсальність - таким об`єктом може бути будь-яке майно: як індивідуально-визначене, так і визначене родовими ознаками, у тому числі й грошові кошти.

Відповідно до ч. 3 ст. 651, ч. 4 ст. 653, п. 3 ч. 3 ст. 1212 Цивільного кодексу України, що якщо одна із сторін договору передала у власність іншій стороні певне майно (сплатила кошти) і судом встановлено порушення еквівалентності зустрічного надання внаслідок невиконання або неналежного виконання своїх обов`язків однієї із сторін, сторона, що передала майно (сплатила кошти), має право вимагати повернення переданого іншій стороні в тій мірі, в якій це порушує погоджену сторонами еквівалентність зустрічного надання. Тобто, якщо сторона яка вчинила виконання, проте не отримала зустрічного надання в обсязі, який відповідає переданому майну (сплаченим коштам) і згодом відмовилася від договору, то вона може вимагати від сторони, яка порушила договір і не здійснила зустрічне надання, повернення майна (коштів) на підставі п. 3 ч. 3 ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Враховуючи обставини, встановлені судом першої інстанції, а саме те, що в даному випадку товар було передано та отримано замовником, грошові кошти (вартість) за товар сплачені продавцеві. Тобто умови договору виконані, договір є припиненим внаслідок належного виконання, але замовник намагається повернути гроші за товар, на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дані обставини не свідчать про наявність порушеного права позивача та правових підстав для звернення останнього до суду з цим позовом про стягнення безпідставно отриманих коштів на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Доводи позивача про наявність договірних правовідносин з третьою особою та, спростовання договірних правовідносин з відповідачем, судовою колегією оцінюються критично, виходячи з того, що зазначення в супровідних документах вантажовідправником третьої особи не свідчить, і не може бути, належним доказом підтвердження факту існування господарських правовідносин з позивачем, адже при включенні ціни доставки у ціну товару відповідачем не було жодних перепон на зазначення в отримувачах товару кінцевого споживача свого покупця.

Таким чином, посилання позивача, у якості доказу, на комерційну пропозицію третьої особи, яку позивач вважає публічною пропозицією та вказує на те, що заплатив кошти відповідачу помилково, судовою колегією відхиляється, оскільки відповідно до правової природи комерційної пропозиції її акцепт приймається на тих умовах, що викладені у пропозиції (тобто інша сторона правочину безумовно визнає умови пропозиції), а відтак виставлення окремого рахунку не вимагається для оплати, а саме оплата повинна бути проведена у спосіб вказаний у пропозиції: тобто на рахунок який в ній вказаний.

Однак, не дивлячись на вказані обставини позивач здійснив платіж за іншими реквізитами (навіть в іншу установу банку), внаслідок чого такі дії не можуть вважатися належним акцептом угоди з точку зору третьої особи та інших учасників ринку.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Твердження позивача з приводу неправильно встановлених обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів судом першої інстанції, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

В свою чергу, наведені відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу доводи є документально обґрунтованими та такими, що неналежним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді даної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки за результатами апеляційної скарги

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення місцевого господарського суду є законним та обґрунтованим.

Таким чином, судова колегія вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у даній справі судового рішення не вбачається.

Судові витрати

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Тарабаріної Марини Олександрівни залишити без задоволення, рішення Господарського суду Черкаської області від 22.04.2021 у справі № 925/1665/20 - без змін.

Матеріали справи № 925/1665/20 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді К.В. Тарасенко

Є.Ю. Шаптала