РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.02.2022Справа № 910/17681/21
За позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "АТЕН"

про стягнення 1107206,61 грн.

Суддя Усатенко І.В.

Представники сторін не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Атен" про стягнення 1107206,61 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором № 248(2)20УК від 04.06.2020.

Ухвалою суду від 08.11.2021 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

23.11.2021 від позивача через канцелярію суду надійшла заява на виконання ухвали від 08.11.2021 про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.12.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

30.12.2021 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує, оскільки, штрафні санкції складають 35% від ціни договору, а прострочення не завдало збитків позивачу. Відповідач вживав всіх залежних від нього заходів для належного виконання своїх договірних зобов`язань, проте в силу об`єктивних причин, які від не нього не залежали, допустив прострочення. Відповідач просив зменшити розмір штрафних санкцій.

18.01.2022 через канцелярію суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він зазначає, що покладення на відповідача санкцій у визначеному позивачем розмірі передбачено умовами договору та чинним законодавством.

25.01.2022 через канцелярію суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких він наголошує про відсутність збитків у позивача, в зв`язку з простроченням відповідача. Крім того, вказує, що позивач не був позбавлений права відмовитись від продукції у разі її неналежної якості та неможливості усунути недоліки у визначені договором строки, проте не зробив цього

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

04.06.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Атен" (постачальник) та Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (покупець) укладено договір поставки товару № 248(2)20УК (53-121-01-20-09455 від 22.06.2020), за умовами п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити, а покупець - прийняти і сплатити товар згідно з специфікацією.

Відповідно до пункту 3.1 договору ціна товару - 3200101,20 грн з ПДВ.

Згідно п. 1.2 договору строк поставки товару: червень-жовтень 2020.

В подальшому сторонами було підписано додаткову угоду № 1 від 11.11.2020, якою визначено строк поставки товару - до 25.12.2020. Дана додаткова угода вступає в силу з моменту її підписання сторонами і діє на період дії договору № 248(2)20УК від 04.06.2020 (53-121-01-20-09455 від 22.06.2020) та є його невід`ємною частиною.

Товар по своїй якості повинен підтверджуватись сертифікатом якості або паспортом виданим підприємством-виробником, відповідати кресленням, ТУ, ГОСТам, ДСТУ зазначеним у технічних вимогах та супроводжуватись документацією зазначено в п. 4.3 договору. Поставка товару відбувається на умовах DDP м. Енергодар відповідно до правил Інкотермс 2010 - одержувач - Запорізьке відділення ВП "Складське господарство", ДП НАЕК "Енергоатом", м. Енергодар, вул. Промислова, 133, склад № 5. Товар, що поставляється, повинен супроводжуватись наступними документами: видаткова накладна, рахунок-фактура, податкова накладна, сертифікат якості або паспорт оформлений відповідно до ДСТУ ГОСТ 2.601, сертифікат на матеріали або результати досліджень, кресленики із зазначенням габаритних, посадочних і приєднувальних розмірів, що надають можливість проведення вхідного контролю, копії креслень або технічних умов, за якими виготовлюються запчастини, узгоджені з заводом-виробником компресора або замовником, пакувальний аркуш, іншу документацію, передбачену Технічними вимогами. (п. 2.1, 4.1, 4.3 договору).

Згідно п. 6.1 договору приймання товару за якістю і кількістю здійснюється покупцем відповідно до вимог СОУ НАЕК 038:2017 "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для АЕС".

За порушення строків поставки або недопоставку товару постачальник зобов`язаний сплатити покупцеві пеню в розмірі 0,1 % вартості товару, за яким допущено прострочення виконання за кожен день прострочення, а за прострочення більш 30 днів постачальник додатково сплачує покупцеві штраф у розмірі 7 % від вказаної вартості. Нарахування штрафних санкцій здійснюється за весь час прострочення виконання зобов`язання (пункт 7.2 договору).

Пункт 7.4 договору передбачає, що у випадку невідповідності поставленого товару вимогам по якості постачальник зобов`язаний замінити товар на якісний відповідно до правил Інкотермс 2010 на умовах DDP м. Енергодар, вул. Промислова, 133 ЗВ ВП "Складське господарство" протягом 14 днів з моменту направлення покупцем вимоги про заміну товару і сплатити штраф у розмірі 20 % від вартості неякісного товару.

Договір вважається укладеним з моменту підписання сторонами і діє протягом року з моменту укладання (п. 11.1 договору).

До вказаного договору сторонами підписані специфікацію на суму 3200101,20 грн.

До матеріалів справи долучено видаткову накладну № 97 від 31.12.2020 про поставку товару на загальну суму 2531842,80 грн.

19.01.2021 позивач звернувся до відповідача з листом № 07-105/1336, в якому зазначено, що за видатковою накладною № 97 від 31.12.2020 було передано товару на суму 2109869,00 грн без ПДВ, з яких оприбутковано товар на суму 1619851,00 грн без ПДВ, решту прийнято на відповідальне зберігання згідно акту № 3/286 від 31.12.2021 (долучено до матеріалів справи.

Відповідач надав відповідь 21.01.2021 за № 21_026, в якій просив повернути на доопрацювання продукцію уповноваженій особі та зобов`язувався усунути недоліки у найкоротший термін.

21.01.2021 сторонами підписано акт прийому-передачі матеріально-технічних ресурсів з відповідального зберігання на суму 576756,00 грн без ПДВ.

25.01.2021 позивач звернувся до відповідача з листом № 07-105/1772, в якому зазначив про не проходження товару, поставленого за видатковою накладною № 97 від 31.12.2020 вхідного контролю. Позивач просив усунути (врегулювати) невідповідності у найкоротший термін. До листа долучено довідку про виявлені невідповідності.

В подальшому сторонами 30.03.2021 складено коригувальну видаткову накладну № 3 до видаткової накладної № 97 від 31.12.2020 на суму -1943821,20 грн.

Згідно видаткової накладної № 15 від 15.02.2021 відповідач поставив позивачу товар на суму 437978,40 грн. В подальшому сторонами 30.03.2021 складено коригувальну видаткову накладну № 4 до видаткової накладної № 15 від 15.02.2021 на суму -437978,40 грн.

29.03.2021 позивач звернувся до відповідача з листом № 07-105/7366, в якому зазначив, що при проходженні вхідного контролю товаром, поставленим за видатковими накладними № 97 від 31.12.2020 та № 15 від 15.02.2021 було складено акт на забраковану продукцію № 05/21 від 24.03.2021. Позивач просив в найкоротші терміни вивезти браковану продукцію та замінити її на якісну. Копія акту № 05/21 від 24.03.2021 долучена до матеріалів справи.

У відповідь на зазначений лист, відповідач просив видати браковану продукцію повноваженому представнику та зобов`язувався замінити брак на продукцію належної якості (лист від 30.03.2021 № 21_106). До листа були долучені акти прийому-передачі матеріально-технічних ресурсів з відповідального зберігання від 30.03.2021, підписані з боку відповідача.

До матеріалів справи були долучені акти прийому-передачі матеріально-технічних ресурсів з відповідального зберігання підписані обома контрагентами від 24.03.2021 № 129-1 на суму 1619851,00 грн без ПДВ та № 129-2 на суму 364982,00 грн.

09.02.2021 позивач звернувся до відповідача з претензією № 28-22/3101 про сплату неустойки в розмірі 182992,22 грн за порушення строків поставки.

Відповідач надав відповідь на претензію 03.03.2021 № 21_077, в якій вказав про невірне визначення періоду нарахування пені та просило вирішити питання з приводу штрафних санкцій після виконання договору у повному обсязі в позасудовому порядку.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 ЦК України).

Виходячи зі змісту статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

У відповідності до норм частини 1 та частини 2 статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що поставка товару за договором здійснена ТОВ "НВП "Атен" з простроченням, що не заперечується сторонами. Відповідач заперечує проти стягнення з нього всієї суми штрафних санкцій, мотивуючи відсутністю збитків у позивача та наявністю суб`єктивних причин, що спричинили прострочення.

З матеріалів справи вбачається, що в період з 03.11.2020-10.11.2020 з боку відповідача було допущено прострочення поставки товару на суму 3200101,20 грн. З підписанням додаткової угоди 11.11.2020 строк поставки було продовжено до 25.12.2020, проте вона набрала чинності датою підписання, і сторони не передбачили, що умови угоди розповсюджуються на правовідносини до її підписання. Оскільки, у визначений додатковою угодою строк товар поставлений не був, відповідач прострочив поставку на суму 3200101,20 грн за період з 26.12.2020 по 30.12.2020. З поставкою товару за видатковою накладною №97 від 31.12.2020 відповідач в період з 31.12.2020 по 14.02.2021 прострочив поставку товару на суму 1256280,00 грн. З поставкою товару за видатковою накладною № 15 від 15.02.2021 відповідач в період з 15.02.2021 по 23.03.2021 прострочив поставку товару на суму 818301,60 грн. З підписанням сторонами актів прийому-передачі матеріально-технічних ресурсів з відповідального зберігання від 24.03.2021 відповідач за період з 25.03.2021 прострочив поставку товару на суму 3200101,20 грн. Як зазначив позивач у позовній заяві, відповідач поставив товар на суму 3092688,00 грн 28.07.2021, в зв`язку з чим в період з 28.07.2021 по 29.07.2021 він прострочив поставку товару на суму 107413,20 грн. Також позивачем вказано, що 30.07.2021 відповідач поставив товар на суму 40971,60 грн, а отже в період з 30.07.2021 по 22.10.2021 прострочив поставку товару вартістю 66441,60 грн.

Відповідач не заперечує та не спростовує обставин щодо поставки ним товару 28.07.2021 та 30.07.2021.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 542907,09 грн та штраф у розмірі 87939,60 грн за прострочення поставки товару та штраф у розмірі 476359,92 грн за поставку товару не належної якості.

Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини 2, 3 статті 549 ЦК України).

Відповідно до частини 2 статті 231 ГК України, в разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Відповідно до пункту 7.2 договору за порушення строків поставки або недопоставку товару постачальник зобов`язаний сплатити покупцеві пеню в розмірі 0,1 % вартості товару, за яким допущено прострочення виконання за кожен день прострочення, а за прострочення більш 30 днів постачальник додатково сплачує покупцеві штраф у розмірі 7 % від вказаної вартості. Нарахування штрафних санкцій здійснюється за весь час прострочення виконання зобов`язання.

У випадку невідповідності поставленого товару вимогам по якості постачальник зобов`язаний замінити товар на якісний відповідно до правил Інкотермс 2010 на умовах DDP м. Енергодар, вул. Промислова, 133 ЗВ ВП "Складське господарство" протягом 14 днів з моменту направлення покупцем вимоги про заміну товару і сплатити штраф у розмірі 20 % від вартості неякісного товару (пункт 7.4 договору).

Суд перевірив розрахунок пені, здійснений позивачем та вважає його не вірним, оскільки на вартість товару 818301,60 грн за період з 25.03.2021 по 01.04.2021 пені було пораховано двічі, оскільки вказана сума була включена в розрахунок за період з 15.02.2021 по 01.04.2021 та в період з 25.03.2021 по 27.07.2021. Згідно розрахунку суду, здійсненого за визначені вище судом періоди прострочення та суми, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у розмірі 535542,38 грн.

Здійснивши арифметичний перерахунок заявленого до стягнення штрафу за порушення строків поставки товару та штрафу за поставку товару неналежної якості, суд дійшов висновку про задоволення відповідних позовних вимог у повному обсязі.

Відповідач просив зменшити розмір штрафних санкцій.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно до п. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно ст. 219 ГК України, за невиконання або неналежне виконання господарських зобов`язань чи порушення правил здійснення господарської діяльності правопорушник відповідає належним йому на праві власності або закріпленим за ним на праві господарського відання чи оперативного управління майном, якщо інше не передбачено цим Кодексом та іншими законами. Засновники суб`єкта господарювання не відповідають за зобов`язаннями цього суб`єкта, крім випадків, передбачених законом або установчими документами про створення даного суб`єкта. Якщо правопорушенню сприяли неправомірні дії (бездіяльність) другої сторони зобов`язання, суд має право зменшити розмір відповідальності або звільнити відповідача від відповідальності. Сторони зобов`язання можуть передбачити певні обставини, які через надзвичайний характер цих обставин є підставою для звільнення їх від господарської відповідальності у випадку порушення зобов`язання через дані обставини, а також порядок засвідчення факту виникнення таких обставин.

Відповідач не довів наявність обставин, передбачених ст. 219, 233 ГК України для зменшення розміру його відповідальності.

Суд наголошує, що відповідач навіть не вказує, які саме об`єктивні причини спричинили прострочення та не надає будь-яких доказів у підтвердження відповідних обставин. Також відповідачем не подано доказів в підтвердження відсутності збитків у позивача. Натомість, суд відзначає, що поставлений на Атомну електростанцію у грудні 2020 року та лютому 2021 року товар, при проходженні вхідного контролю був визнаний у повному обсязі бракованим. Вказана обставина спростовує доводи відповідача про його сумлінність як контрагента. Оскільки поставка з простроченням товару 100% якого є браком ніяким чином не підтверджує добросовісність постачальника, який є виробником даного товару.

Беручи до уваги викладене, враховуючи недоведеність відповідачем поважності причин неналежного виконання договірних зобов`язань, Суд не вбачає підстав для зменшення штрафних санкцій.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст. 74 ГПК України.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 статті 76 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України.

Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

З приводу висвітлення всіх доводів сторін суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно приписів ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача пропорційно сумі задоволених вимог.

Керуючись статтями 86, 129, 232, 236-241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Атен" (03062, м. Київ, вул. Нивська, 4-Г, прим. 2М; ідентифікаційний код 38871512) на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3; ідентифікаційний код 24584661) пеню у розмірі 535542 (п`ятсот тридцять п`ять тисяч п`ятсот сорок дві) грн. 38 коп. штраф у розмірі 87939 (вісімдесят сім тисяч дев`ятсот тридцять дев`ять) грн 60 коп за прострочення поставки понад 30 днів, штраф у розмірі 476359 (чотириста сімдесят шість тисяч триста п`ятдесят дев`ять) грн 92 коп. за поставку неякісного товару та судовий збір у розмірі 16497 (шістнадцять тисяч чотириста дев`яносто сім) грн 63 коп.

3. В частині позовних вимог про стягнення пені у розмірі 7364,71 грн - відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили, видати наказ.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя І.В.Усатенко