ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" лютого 2022 р. м. Рівне Справа № 918/969/21

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Торчинюк В.Г., при секретарі судового засідання Фесюка О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія"

до відповідача: Демидівської селищної ради

третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Фермерське господарство "ЛАН" Демидівського району Рівненської області

про скасування рішень органу місцевого самоврядування, щодо

розпорядження земельними ділянками

В засіданні приймали участь:

від позивача: Адамович Є. В. (Ордер серія ВК № 1031768 від 01.02.22 року);

від відповідача: Кондратюк М. Л. (довіреність № 1 від 02.02.21 року);

від третьої особи: не з`явився.

Описова частина

У листопаді 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" звернулося у Господарський суд Рівненської області з позовною заявою до відповідача Демидівської селищної ради про скасування рішення органу місцевого самоврядування щодо розпорядження земельної ділянки.

Ухвалою суду від 04 листопада 2021 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" (вх. № 3293/21) залишено без руху, встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" строк на усунення недоліків позовної заяви - десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, встановлено спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду: докази сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі (4 540,00 грн).

16 листопада 2021 року через відділ канцелярії ТОВ "Західна агровиробнича компанія" подала клопотання на виконання вимог ухвали суду в додатках до якої долучено докази сплати судового збору.

Ухвалою суду від 17 листопада 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 918/969/21 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" до відповідача Демидівської селищної ради про скасування рішення органу місцевого самоврядування щодо розпорядження земельної ділянки. Визначено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 15 грудня 2021 року.

08 грудня 2021 року через відділ канцелярії Демидівська селищна рада подала відзив на позовну заяву в якому остання просила суд в позові відмовити з підстав його недоведеності та безпідставності.

13 грудня 2021 року через відділ канцелярії Фермерське господарство "ЛАН" подало пояснення по суті спору, в яких останній наголосив на безпідставності та недоведеності позову.

У судовому засіданні 15 грудня 2021 року оголошено перерву у справі до 25 січня 2022 року на 13:20 год.

06 січня 2022 року через відділ канцелярії позивачем подано відповідь на відзив в якому останній наголошує на безпідставності тверджень наведених у відзиві на позовну заяву та поясненнях третьої особи, просить суд позов задоволити в повному обсязі.

У судовому засіданні 25 січня 2022 року оголошено перерву у справі до 08 лютого 2022 року на 15:00 год.

У судовому засіданні 08 лютого 2022 року сторони подали спільну заяву в порядку статті 183 ГПК України та просили суд перейти до розгляду справи по суті у день закриття підготовчого провадження, зазначене стверджується відповідною заявою за підписами представників позивача та відповідача.

У відповідності до частини 6 статті 183 ГПК України якщо під час підготовчого судового засідання вирішені питання, зазначені у частині другій статті 182 цього Кодексу, за письмовою згодою всіх учасників справи, розгляд справи по суті може бути розпочатий у той самий день після закінчення підготовчого судового засідання.

Враховуючи вищезазначене, суд перейшов до розгляду справи по суті у судовому засіданні 08 лютого 2022 року.

У судовому засіданні 08 лютого 2022 року представник позивача наголошував на ґрунтовності позову, просив суд позов задовольнити в повному обсязі, в свою чергу відповідач проти позову заперечив, наголошував на його недоведеності та безпідставності, просив суд в його задоволенні відмовити, третя особа не забезпечила явку уповноваженого представника у судове засідання 08 лютого 2022 року.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Мотивувальна частина

Як слідує із змісту позовної заяви ТОВ «Західна агровиробнича компанія» до Демидівської селищної ради про скасування рішень органу місцевого самоврядування щодо розпорядження земельними ділянками, позивач просить суд:

визнати незаконними та скасувати п.4, п.6 Рішення Демидівської селищної ради Рівненської області №231 від 24 грудня 2020 року «Про надання дозволу на виготовлення технічних документацій із землеустрою щодо інвентаризації земельних ділянок сільськогосподарського призначення за межами с. Вовковиї, с. Лисин.»;

визнати незаконним та скасувати п.2 Рішення Демидівської селищної ради Рівненської області №1150 від 04 серпня 2021 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення, не витребуваних земельних часток (паїв) на території Демидівської селищної ради Лубенського району Рівненської області» в частині надання в оренду земельних ділянок.

23 грудня 2019 року Рішенням №390-31/2019 Вовковиївська сільська рада Демидівського району Рівненської області вирішила:

Надати ТОВ «ЗАХІДНА АГРОВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ» в оренду терміном на 11 (одинадцять) місяців або до моменту посвідчення їх власниками права власності на земельну ділянку для ведення сільськогосподарського виробництва в кількості 34 (тридцять чотири) не витребуваних (не переоформлених) земельних часток (паїв) загально. Площею 96,53 га (рілля) за межами населеного пункту на території Вовковиївської сільської ради.

На виконання цього Рішення Позивач щомісячно оплачував плату за землю в розмірі встановленому Рішенням, що підтверджується відповідними Податковими деклараціями з плати за землю за 2020-2021 року та платіжними дорученнями.

Рішенням Демидівської селищної ради від 24.12.2020 №231 був наданий дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельних ділянок сільськогосподарського призначення з метою формування невитребуваних (нерозподілених) земельних ділянок (паїв), які розміщені за межами с. Вовковиї на території Демидівської селищної ради.

В подальшому, рішенням Демидівської селищної ради від 04.08.2021 №1150 було вирішено:

затвердити технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення не витребуваних земельних часток (паїв) на території Демидівської селищної ради Дубенського району Рівненської області;

надати в оренду строком на 7 років або до моменту державної реєстрації права власності спадкоємця або до набрання законної сили рішенням суду про визнання спадщини відумерлою земельні ділянки, згідно списку.

На виконання даного рішення між Демидівською селищною радою та фермерським господарством «ЛАН» були укладені договори оренди землі, які були зареєстровані державним реєстратором виконавчого комітету Мирогощанської сільської ради Дубенського району Рівненської області.

Як встановлено судом із позовної заяви, Позивач покликається на рішення Вовковиївської сільської ради від 23.12.2019 №390-31/2019, як підставу виникнення в нього права користування спірними земельними ділянками.

З даного приводу необхідно відмітити, що в п.1 даного рішення зазначено: «Надати ТОВ «ЗАХІДНА АГРОВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ» в оренду терміном на 11 (одинадцять) місяців» або до моменту посвідчення їх власниками права власності на земельну ділянку».

Отже, в даному випадку термін оренди закінчувався 23 листопада 2020 року.

Разом з тим, у відповіді на відзив на позовну заяву позивачем долучено копію договору оренди невитребуваних земельних часток (паїв) від 02.01.2020 року, укладеного між ТОВ «ЗАХІДНА АГРОВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ» та Вовковиєвською сільською радою, згідно якого сільською радою передано, а товариством прийнято в оренду не витрибувані земельні частки (паї) загальною площею 96, 53 га в тому числі ріллі площею - 96, 53 га за межами населеного пункту, на території Вовковиївської сільської ради, строк терміну дії договору оренди визначено з 02.01.2020 року по 02.12.2020 року.

Отже з матеріалів справи вбачається, ТОВ «ЗАХІДНА АГРОВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ» згідно договору оренди не витребуваних земельних часток (паїв) від 02.01.2020 року отримала в оренду від Вовковиєвської сільської ради строком до 02.12.2020 року земельні ділянки.

Щодо вищевказаного договору, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (в редакції на момент прийняття рішення Вовковиївської сільської ради від 23.12.2019 №390-31/2019) нерозподілені земельні ділянки, не витребувані частки (паї) після формування їх у земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участі у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення або шляхом вручення відповідного повідомлення особисто, якщо відоме їх місцезнаходження.

Статтею 79-1 ЗК України передбачено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється - шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом.

Статтею 93 ЗК України встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ч.1 ст. 125 ЗК України).

Окрім того, згідно положень ст. 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст. 13 Закону України «Про оренду землі»).

Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально (ч.1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі»).

В ст. 15 Закону України «Про оренду землі» визначені істотні умови договору оренди до яких, зокрема відносяться:

об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки);

строк дії договору оренди;

орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Також відповідно до пункту 2 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення) обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема, право постійного користування та право оренди земельної ділянки.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Отже, з наведених вище норм закону, судом встановлено, що право оренди земельної ділянки виникає після укладення договору оренди та його державної реєстрації у встановленому законом порядку.

З матеріалів справи вбачається, що наданий позивачем договір оренди невитребуваних земельних часток (паїв) від 02.01.2020 року, який позивач подає як доказ передачі для нього спірних земельних ділянок не містить державної реєстрації, як то передбачено Законодавством.

Доказів державної реєстрації позивачем до матеріалів справи не долучено.

Крім того, позивачем не долучено до матеріалів справи підписаного між сторонами акту приймання-передачі земельних часток (паїв), що знову ж свідчить про недоведеність факту передачі в оренду для ТОВ «ЗАХІДНА АГРОВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ» земельних часток (паїв).

Оскільки наданий договір оренди невитребуваних земельних часток (паїв) від 02.01.2020 року не містить державної реєстрації, відтак останній не породжує для сторін або третіх осіб будь яких прав та обов`язків.

Щодо долучених платіжних доручень за 2020-2021 роки як доказ виконання договору оренди, суд зазначає наступне.

Із поданих платіжних доручень за 2020 - 2021 року, вбачається, що призначення платежу зазначено: «оренда землі держ. власності».

Однак, не витребувані земельні частки (паї) не відносяться до земель комунальної чи державної власності, що узгоджуються із висновками наведеними в постанові ВП ВС від 01.10.2019 по справі № 922/2723/17.

Зокрема у відповідності до. Статтею 13 Закону України № 899-IV передбачено, що нерозподілені (не витребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження.

Отже, надані позивачем платіжні доручення, жодним чином не підтверджується факт оплати оренди за спірні земельні ділянки.

З огляду на вище вказане, вбачається що Позивач не підтвердив факт перебування в його користуванні спірних земельних ділянок, не надав суду договору оренди землі, з яких би вбачався такий факт, не надав актів приймання-передачі земельних ділянок, тощо.

Щодо позовних вимог позивача про визнання незаконними та скасування пунктів Рішень Демидівської селищної ради Рівненської області, суд зазначає наступне.

За змістом статті 15 ЦК України право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Для визначення предмета позову як способу захисту права чи інтересу важливим є перелік способів захисту цивільного права та інтересу, наведений у статті 16 Цивільного кодексу України, за змістом якої способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, тощо. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що .встановлений договором або законом.

У Рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 №18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) надано офіційне тлумачення поняття "охоронюваний законом інтерес" як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовленого загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкованого у суб`єктивному праві простого легітимного дозволу, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Крім того, відповідно до ст. 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини 3 статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті Цивільного кодексу України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.

За змістом ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно зі ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

З огляду на зазначене, позивачем не надано суду доказів, які б свідчили, що оскаржувані пункти рішення Демидівської селищної ради Рівненської області не відповідають нормам закону, або порушують права та законом охоронювані інтереси ТОВ "Західна агровиробнича компанія".

У відповідності до пункту 4 частини 2 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Поняття і види доказів викладені у статті 73 ГПК України, згідно якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Згідно зі статтею 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на зазначене, в сукупності усіх матеріалів справи, вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" не доведено факту порушення його прав та законних інтересів оскаржуваними рішеннями Демидівської селищної ради Рівненської області, відтак суд відмовляє в задоволенні позову. як безпідставний та недоведений.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 233, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.

Повний текст рішення складено та підписано 15 лютого 2022 року.

Суддя Вадим Торчинюк