УХВАЛА

про задоволення скарги

м. Київ

19.01.2022Справа № 910/6053/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Селівона А.М., за участю секретаря судового засідання Стеренчук М.О., розглянувши матеріали

скарги стягувача Комунального підприємства "Київпастранс"

на дії старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Очеретян І.О.

у справі № 910/6053/20

за позовом Комунального підприємства "Київпастранс" (04070, м. Київ, Набережне шосе, буд. 2) в особі Дарницького трамвайного ремонтно-експлуатаційного депо 02105, м.Київ, Дніпровський район, ВУЛИЦЯ ПАВЛА УСЕНКА, будинок 6

до Фізичної особи-підприємця Калініченко Сергія Станіславовича АДРЕСА_1

про стягнення 20085,14 грн.

Представники сторін:

Від заявника Горбач Г.В., довіреність № 06-5/191 від 03.12.2021;

Від боржника не з`явилися;

Від Дніпровського районного відділу ДВС у м. Києві не з`явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство "Київпастранс" в особі Дарницького трамвайного ремонтно-експлуатаційного депо (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Калініченко Сергія Станіславовича (далі - відповідач) про стягнення 20219,65 грн., а саме 5716,87 грн. орендної плати, 1653,84 грн. компенсації податку на землю, 3091,38 грн. компенсації вартості спожитих комунальних послуг, 9584,85 грн. пені та 172,71 грн. процентів річних.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.06.2020, за результатами розгляду заяви позивача № 06-1/822 від 29.05.2020 року щодо усунення недоліків позовної заяви, останню прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 910/6053/20 та приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, враховуючи клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та підстав для розгляду даної справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін з ініціативи суду, господарським судом на підставі ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України вирішено розгляд справи № 910/6053/20 здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.09.2020 року позовні вимоги задоволено частково, вирішено стягнути з Фізичної особи-підприємця Калініченко Сергія на користь Комунального підприємства "Київпастранс" в особі Дарницького трамвайного ремонтно-експлуатаційного депо 5716,87 грн. боргу з орендної плати, 3091,38 грн. боргу з відшкодування комунальних платежів, 1653,84 грн. боргу з відшкодування податку за землю, 815,34 грн. пені, 173,39 грн. процентів річних; стягнуто з Фізичної особи-підприємця Калініченко Сергія Станіславовича на користь Комунального підприємства "Київпастранс" судовий збір у розмірі 1198,38 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

На виконання рішення Господарського суду міста Києва 10.11.2020 року видано відповідні накази.

Через канцелярію суду від стягувача - Комунального підприємства "Київпастранс" 09.04.2021 року надійшла скарга на дії (бездіяльність) старшого виконавця Дніпровського районного відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Очеретян І.О., в якій скаржник просить суд:

- визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Очеретян І.О. щодо винесення повідомлення від 20.10.2021 № 81618 про повернення виконавчого документу № 910/6053/20 без прийняття до виконання;

- скасувати повідомлення від 20.10.2021 № 81618 старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Очеретян І.О. про повернення виконавчого документа № 910/6053/20 без прийняття до виконання;

- зобов`язати старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Очеретян І.О. відкрити виконавче провадження про примусове стягнення з ФОП Калініченко С.С. коштів на користь КП "Київпастранс".

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 06.12.2021 року вказану скаргу передано на розгляд судді Селівону А.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.12.2021 року прийнято до розгляду скаргу стягувача - Комунального підприємства "Київпастранс" на дії старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Очеретян І.О. у справі №910/6053/20 та призначено розгляд на 19.01.2022.

У судове засідання 19.01.2022 року з`явився уповноважений представник заявника.

Уповноважений представник боржника в судове засідання не з`явився.

Копія ухвали суду від 08.12.2021, яка направлялась боржнику на вказану в позовній заяві адресу: АДРЕСА_1 повернулась на адресу суду не врученою.

Інші дані (адреси), за якими можна встановити місцезнаходження боржника в матеріалах справи відсутні та суду невідомі.

Суд зазначає, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Беручи до уваги конкретні обставини справи, вимоги процесуального законодавства та прецедентну практику Європейського суду з прав людини, суд звертає увагу на те, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на адресу, що відповідає місцезнаходженню відповідача згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 (П/9901/87/18), провадження №11-268заі18), суд дійшов висновку про належне повідомлення боржника про призначення до розгляду скарги на дії державного виконавця.

Уповноважений представник Дніпровського районного відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився.

Про дату, час і місце розгляду даної справи уповноважений представник повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №: 245.

Про поважні причини неявки уповноважених представників сторін в судове засідання суд не повідомлено.

При цьому судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення та підписання.

Судові рішення, внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведе, господарський суд зазначає, що боржник та представник Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не були позбавлені права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою суду у справі № 910/6053/15 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

При цьому судом враховано, що відповідно до положень ч. 2 ст. 342 ГПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Зважаючи на те, що матеріали справи є достатніми для розгляду скарги та приймаючи до уваги відсутність підстав для оголошення перерви або відкладення судового засідання, суд вважає за можливе розглянути скаргу без участі державного виконавця та боржника, за наявними у справі матеріалами.

Будь-яких заяв чи клопотань процесуального характеру станом на 19.01.2022 року до суду не надходило.

В свою чергу суд наголошує, що відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Наразі, від Дніпровського районного відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції станом на час винесення ухвали до суду не надходило жодних заяв про неможливість подання пояснень по суті скарги та/або про намір вчинення відповідних дій.

У судовому засіданні 19.01.2022 року уповноваженим представником заявника надано пояснення по суті поданої скарги.

Дослідивши матеріали скарги в їх сукупності, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується скарга, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду скарги, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Шмалько проти України" від 20 липня 2004 року вказано, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України "Про виконавче провадження" (далі - Закон), який регламентує порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій виконавців та є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій державних та приватних виконавців.

Так, існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішення дає особі на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для "законного сподівання" на виплату такої заборгованості і становить "майно" цієї особи у розумінні ст. 1 Першого протоколу (рішення Європейського суду з прав людини від 06.10.2011 у справі "Агрокомплекс проти України").

У рішення від 15.10.2009 року Європейський суд з прав людини у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" вказав на те, що відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його корись, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено ст.1 Першого протоколу.

Європейський суд з прав людини також наголошував, що виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконання або надмірно його затримувати, а держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 3 статті 327 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що наказ, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами.

Згідно ч.5 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих документів, в тому числі наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Судом також встановлено, що стягувач Комунального підприємства "Київпастранс" з заявою № 06-1/1575 від 27.09.2021 року звернувся до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального Міжрегіонального управління юстиції про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 10.12.2020 року у справі № 910/6053/20 про стягнення З Фізичної особи-підприємця Калініченка С.В. 1 987,38 грн. судового збору.

Проте, 20.10.2021 року державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального Міжрегіонального управління юстиції Очеретяною І.О. винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, у зв`язку з відсутністю дати народження боржника, що технічно унеможливлює відкриття виконавчого провадження та керуючись п. 6 ч. 4 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження» повернуто виконавчий документ без прийняття до виконання.

Згідно з пунктом 6 частини четвертої статті 4 Закону виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Пунктом 3 частини першої названої статті Закону передбачено, що у виконавчому документі зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб- платників податків).

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 2 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи.

Згідно зі статтею 24 ЦК України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.

Частинами першою і другою статті 50 ЦК України передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Обмеження права фізичної особи на здійснення підприємницької діяльності встановлюються Конституцією України та законом. Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Інформація про державну реєстрацію фізичних осіб - підприємців є відкритою.

Відповідно до статті 51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Згідно з роз`ясненнями Міністерства юстиції України від 14.01.2011 «Статус фізичної особи - підприємця: проблеми застосування законодавства» правоздатність індивідуального підприємця практично прирівнюється до правоздатності юридичних осіб - комерційних організацій. Він може мати права і обов`язки, необхідні для здійснення будь-яких видів діяльності, не заборонених законом, та щодо яких законом не передбачено обмежень (стаття 50 ЦК України). Зазначене прослідковується, зокрема, виходячи з положень статті 91 ЦК України.

До підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються норми як загального цивільного (ЦК України), так і спеціального законодавства (Господарський кодекс України, Закони України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», «Про державну підтримку малого підприємництва», «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» тощо).

Водночас слід зауважити, що в господарському законодавстві «юридична особа» та «фізична особа - підприємець» охоплюються спільним поняттям «суб`єкт господарювання».

З огляду на наведене, враховуючи положення статті 4 Закону, визначення «фізична особа» та «фізична особа - підприємець» є зовсім різними поняттями, а відтак зазначені учасники цивільних відносин не підлягають ототожненню.

Вказана у пункті 3 частини першої статті 4 Закону вимога щодо зазначення у виконавчому документі дати народження боржника стосується виключно «фізичної особи», а відповідачем у даній справі є фізична особа - підприємець.

За змістом ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно із ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження" під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 9.13 постанови Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 року "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов`язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

При цьому господарський суд не в праві самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов`язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов`язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Статтею 343 ГПК України встановлено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Згідно до частини 2 ст. 343 ГПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Приймаючи до уваги викладені вище обставини суд дійшов висновку про те, що дії державного виконавця щодо винесення повідомлення від 20.10.2021 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання неправомірними і такими, що підлягає скасуванню, у зв`язку з невжиттям державним виконавцем заходів щодо неупередженого, ефективного, своєчасного вчинення виконавчих дії для примусового виконання рішень.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає скаргу стягувача - Комунального підприємства «Київпастранс» на дії старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Очеретян І.О. обґрунтованою та такою що підлягає її задоволенню.

Керуючись ст.ст. 234, 235, 240, 342, 339, 343 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Комунального підприємства "Київпастранс" на дії старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Очеретян І.О. задовольнити.

2. Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Очеретян І.О. щодо винесення повідомлення № 81618 від 20.10.2021 року про повернення виконавчого документу у справі № 910/6053/20 стягувачу без прийняття до виконання.

3. Скасувати повідомлення старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Очеретян І.О№ 81618 від 20.10.2021 року про повернення виконавчого документу у справі № 910/3053/20 стягувачу без прийняття до виконання.

4. Зобов`язати старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Очеретян І.О. прийняти до виконання судовий наказ Господарського суду міста Києва від 10.11.2020 року по справі № 910/6053/20 про стягнення з Фізичної особи-підприємця Калініченко Сергія Станіславовича на користь Комунального підприємства "Київпастранс" коштів та відкрити відповідне виконавче провадження з примусового його виконання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення 19.01.2022 та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги в порядку і строки, встановлені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя А.М.Селівон