ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2022 р. Справа№ 910/11790/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Грека Б.М.

суддів: Остапенка О.М.

Отрюха Б.В.

за участю секретаря судового засідання Кочурової Т.О.

за участю представників:

компанії Лего Джуріс А/С (Lego Juris A/S) Грунський В.О. (ордер АА №1121151 від 13.07.2021)

розглянувши апеляційну скаргу компанії Лего Джуріс А/С (Lego Juris A/S)

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.08.2021

у справі №910/11790/21

за позовом компанії Лего Джуріс А/С (Lego Juris A/S)

до відповідачів:

1. компанії Гуандун Ціві Анімейшн Ко. KNL (Guangdong Qiwi Animation Co., LTD);

2. компанії Гуандун Кьюман Калче Комм`юнікейшн Ко. ЛТД (Guangdong Qman Culture Communication Co., LTD)

3. Державного підприємства "Український інститут інтелектуальної власності"

про визнання недійсним патенту України на промисловий зразок та зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В :

Суть спору.

Лего Джуріс А/С ( Lego Juris A /S) звернулася до господарського суду з позовною заявою про визнання недійсним патенту на промисловий зразок та зобов`язання опублікувати відомості в офіційному бюлетені «Промислова власність» та в Державному реєстрі України промислових зразків про визнання недійсним повністю патенту України №39209 від 10.05.2019 на промисловий зразок.

Лего Джуріс А/С ( Lego Juris A /S) звернулася до господарського суду з заявою про забезпечення позову, оскільки вважає, що власники промислового зразка можуть передати право власності на цей зразок іншій особі, надати будь-якій особі дозвіл на використання промислового зразка, відмовитися від промислового зразка; невжиття заходів забезпечення позову унеможливить ефективний захист прав інтелектуальної власності.

Оскаржуване судове рішення (ухвала) господарського суду першої інстанції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.08.2021 року у задоволенні заяви компанії Лего Джуріс А/С (Lego Juris A/S) про забезпечення позову від 02.08.2021 у справі №910/11790/21 відмовлено повністю.

Суд дійшов висновку, що заявником не надано доказів на підтвердження реальних, існуючих обставин, які вказують на ймовірну складність або неможливість виконання рішення суду з боку відповідачів у разі задоволення позовних вимог, ухиляння відповідачів від виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог; саме лише посилання в заяві на потенційну неможливість виконання рішення суду без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви; припущення про ймовірність розширення кола суб`єктів, прав та інтересів яких стосуватиметься судове рішення не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

Апеляційне провадження (рух справи).

Лего Джуріс А/С (Lego Juris A/S) звернулося з апеляційною скаргою у якій просить ухвалу господарського суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову від 02.08.2021 та вжити заходи забезпечення позову шляхом:

заборони компанії Гуандун Ціві Анімейшн Ко. KNL (Guangdong Qiwi Animation Co., LTD) та компанії Гуандун Кьюман Калче Комм`юнікейшн Ко. ЛТД (Guangdong Qman Culture Communication Co., LTD), до набрання законної сили судовим рішення у справі, у будь-який спосіб передавати повністю чи частково право власності на промисловий зразок «Фігурка іграшкова» за патентом України №39209 від 10.05.2019, надавати будь-якій особі дозвіл (ліцензію) на використання промислового зразка «Фігурка іграшкова» за патентом України №39209 від 10.05.2019, в тому числі, на підставі ліцензійного договору, а також укладати з будь-якими особами будь-які інші договори щодо розпорядження майновими правами інтелектуальної власності на промисловий зразок «Фігурка іграшкова» за патентом України №39209 від 10.05.2019, а також відмовлятися повністю чи частково від патенту України №39209 від 10.05.2019 на промисловий зразок «Фігурка іграшкова»;

встановлення заборони державному підприємству "Український інститут інтелектуальної власності" (Укрпатент) (), до набрання законної сили судовим рішенням у справі, приймати рішення про внесення змін до Державного реєстру патентів України на промислові зразки стосовно власників та осіб, яким надано право використання патентом України №39209 від 10.05.2019 на промисловий зразок «Фігурка іграшкова», дострокового припинення повністю чи частково дії патенту України №39209 від 10.05.2019 на промисловий зразок «Фігурка іграшкова», вносити відповідні зміни до Державного реєстру патентів України на промислові зразки та здійснювати пов`язані з цим публікації в офіційному бюлетені «Промислова власність».

Скаржник вважає, що висновки господарського суду не відповідають встановленим обставинам справи та порушують норми процесуального права, які регулюють інститут забезпечення позову, та доводить наступне:

- у порушення приписів ч. 2 статті 136 ГПК України на позивача покладено надмірний тягар доказування, зокрема, безпідставно визначено необхідність доведення обставин, що засвідчують ймовірну складність або неможливість виконання рішення суду з боку відповідачів або їх ухилення від виконання рішення суду;

- судом порушено статті 2, 236 ГПК України щодо рівності сторін, обов`язку суду надати обґрунтоване та мотивоване рішення, оскільки не надано належної оцінки доводам позивача щодо співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, та відсутності для відповідачів негативних наслідків майнового, організаційного характеру внаслідок вжиття заходів забезпечення позову, включно з їх тимчасовим характером;

- запропоновані позивачем заходи забезпечення позову є усталеною судовою практикою (ухвала Господарського суду м. Києва від 30.07.2019 № 910/4178/19; ухвала Господарського суду м. Києва від 04.10.2019 № 910/8842/19; ухвала Господарського суду м.Києва від 20.01.2020 № 910/564/20);

- правильність таких заходів забезпечення позову підтверджена висновками Верховного Суду у постанові від 03.11.2020 № 910/7716/20;

- суд помилково визнав, що лише припущення про ймовірність розширення кола суб`єктів, прав та інтересів яких стосуватиметься судове рішення, не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову; висновок суду суперечить висновкам Верховного Суду у постанові від 05.11.2020 № 910/7181/20, у постанові від 03.11.2020 № 910/7716/20;

- судом не враховано, що у разі відчуження відповідачами виключних майнових прав інтелектуальної власності на промисловий зразок, надання їх у користування третім особам, у позивача виникне необхідність звертатися з позовами до нових правовласників чи користувачів промислового зразка, що суперечить завданням господарського судочинства.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.08.2021 апеляційну скаргу у справі передано для розгляду колегії суддів: Грек Б.М. (головуючий суддя), Доманська М.Л., Остапенко О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.08.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №910/11790/21 за апеляційною скаргою компанії Лего Джуріс А/С (Lego Juris A/S) на ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.08.2021 у визначеному складі колегії суддів: головуючий суддя - Грек Б.М., судді: Доманська М.Л., Остапенко О.М.; призначено справу до розгляду на 20.09.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.09.2021 зобов`язано Державну компанію Лего Джуріс А/С (Lego Juris A/S) надати до суду належним чином (нотаріально) засвідчені переклади на китайську мову копії ухвали Північного апеляційного господарського суду від 21.09.2021 про зупинення апеляційного провадження у справі №910/11790/21 та апеляційної скарги в чотирьох примірниках, в термін до 04.10.2021; після отримання належним чином (нотаріально) засвідчених перекладів на румунську мову документів, зазначених у п. 1 резолютивної частини даної ухвали, направити копію ухвали Північного апеляційного господарського суду від 21.09.2021 про зупинення апеляційного провадження, апеляційну скаргу та прохання про вручення за кордоном судових або позасудових документів китайською мовою для вручення відповідачу-1 та відповідачу-2 в порядку, передбаченому Гаазькою Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15.11.1965 року, через Центральний орган Китайської Народної Республіки для компанії Гуандун Ціві Анімейшн Ко. KNL (Guangdong Qiwi Animation Co., LTD) та компанії Гуандун Кьюман Калче Комм`юнікейшн Ко. ЛТД (Guangdong Qman Culture Communication Co., LTD); призначено розгляд справи на 13.12.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.10.2021 поновлено провадження у справі №910/11790/21 за апеляційною скаргою апеляційної скарги компанії Лего Джуріс А/С (Lego Juris A/S) на ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.08.2021; розгляд справи призначено на 13.12.2021.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.12.2021, у зв`язку з перебуванням судді Остапенка О.М., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, апеляційну скаргу у справі передано для розгляду колегії суддів: Грек Б.М. (головуючий суддя), Доманська М.Л., Отрюх Б.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2021 прийнято справу №910/11790/21 до провадження у складі колегії суддів: головуючого судді - Грека Б.М., суддів: Доманської М.Л., Отрюха Б.В.; розгляд апеляційної скарги відбудеться 13.12.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2021 розгляд апеляційної скарги компанії Лего Джуріс А/С (Lego Juris A/S) на ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.08.2021 у справі №910/11790/21 відкладено на 25.01.2022.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.01.2022, у зв`язку з перебуванням судді Доманської М.Л., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, апеляційну скаргу у справі передано для розгляду колегії суддів: Грек Б.М. (головуючий суддя), Остапенко О.М., Отрюх Б.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.01.2022 прийнято справу №910/11790/21 за апеляційною скаргою компанії Лего Джуріс А/С (Lego Juris A/S) на ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.08.2021 до провадження у складі колегії суддів: головуючого судді - Грека Б.М., суддів: Отрюха Б.В., Остапенка О.М.; розгляд апеляційної скарги відбудеться 25.01.2022.

Учасники справи про дату, час і місце судового засідання повідомлені відповідно до вимог статей 120, 270 ГПК України; скаржник скористався правом, передбаченим статтею 42 ГПК України, та взяв участь у судовому засіданні.

Суд апеляційної інстанції не встановив обставин, що перешкоджають розгляду справи у суді апеляційної інстанції.

Обставини справи, встановлені апеляційним господарським судом.

Компанія Лего Джуріс А/С (Lego Juris A/S) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до компанії Гуандун Ціві Анімейшн Ко. KNL (Guangdong Qiwi Animation Co., LTD), компанії Гуандун Кьюман Калче Комм`юнікейшн Ко. ЛТД (Guangdong Qman Culture Communication Co., LTD), Державного підприємства "Український інститут інтелектуальної власності", про визнання недійсним патенту України №39209 від 20.05.2019 на промисловий зразок "Фігурка іграшкова" та зобов`язання опублікувати відомості в офіційному бюлетені "Промислова власність" та в Державному реєстрі України промислових зразків про визнання недійсним патенту України на промисловий зразок.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.07.2021 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання у справі.

02.09.2021 Лего Джуріс А/С (Lego Juris A/S) звернулася до господарського суду з заявою про забезпечення позову.

Звертаючись з позовом у цій справі позивач обґрунтовує порушення належного йому права інтелектуальної власності на об`єкт права інтелектуальної власності - торговельну марку - на підставі свідоцтва України на знак для товарів і послуг, в частині використання такої торговельної марки (знаку для товарів і послуг) в промисловому зразку за патентом України, що виданий відповідачам.

Мотиви постанови та висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до вимог статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18 також висловлено висновок про те, що необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Таким чином, необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення суду.

Адекватність заходу для забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між заявленим заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; ймовірності ускладнення або унеможливлення виконання рішення господарського суду, унеможливлення поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу (постанова Верховного Суду від 09.11.2018 у справі № 915/508/18).

Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами. Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав інших осіб, не залучених до участі у справі. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову слід враховувати, що такими заходами не повинні порушуватися права осіб, що не є учасниками справи, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору (аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у справах № 914/2157/19 від 20.07.2020, № 910/19256/16 від 10.04.2018, № 910/20479/17 від 14.05.2018, № 922/1605/18 від 11.09.2018, № 909/526/19 від 14.01.2019, № 925/288/17 від 25.01.2019, № 904/1417/19 від 26.09.2019).

За нормами ч. 3 статті 13, статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень, неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Близький по змісту висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд апеляційної інстанції, керуючись вимогами статей 74, 76, 79, 86 ГПК України, вважає, що для забезпечення позову є необхідним підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Таким чином, звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, у кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановить наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Зокрема, заявник припускає, що власник патенту може в будь-який час передати будь-кому права на промисловий зразок, надати будь-кому дозвіл на використання промислового зразка, відмовитися від прав на промисловий зразок. Разом з тим, заявником не наведено навіть одного випадку відступлення відповідачем своїх прав на промисловий зразок для обґрунтованості такого висновку та доведення реальності відповідних загроз; не наведено суду вчинення відповідачем будь-яких дій щодо права на промисловий зразок.

Отже, заявник не наводить жодних фактичних обставин, які свідчать про очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у цій справі.

Апеляційна інстанція керується також таким висновком, що заборона власнику приймати рішення та здійснювати будь-які дії щодо своєї власності є крайньою мірою судового примусу і може застосовуватись у виняткових випадках. Інакше таке обмеження може призвести до істотних негативних наслідків у вигляді порушення прав та охоронюваних законом інтересів власника.

Апеляційний господарський суд враховує, що предметом даного позову є вимоги немайнового характеру, пов`язані із оспорюванням дійсності патенту на промисловий зразок, виконання судового рішення у разі їх задоволення в майбутньому не вимагатиме примусового виконання, тому в у цьому випадку має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду. Аналогічний висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18.

За приписами частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України щодо дотримання справедливості, викладеною у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Вирішуючи питання про необхідність забезпечення позову, зокрема, забороною вчиняти дії, які стосуються як використання промислового зразка за патентом України, так і зміни його правового статусу, суд виходить з того, що необхідність вжиття заходів забезпечення не випливає з фактичних обставин, тому не вбачає підстав для висновку, що невжиття пропонованих заходів забезпечення позову унеможливить фактичне виконання судового рішення у випадку задоволення позову.

Апеляційна інстанція звертає увагу, що позивач жодними фактичними обставинами не доводить, що після ініціювання ним судового спору щодо відповідача, останнім вчиняються будь-які дії чи вживаються заходи, які можуть свідчити про створення додаткових перешкод для ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів позивача.

У контексті наведених висновків суд апеляційної інстанції відхиляє твердження позивача про покладення на нього надмірного тягаря доказування, оскільки доводи позивача ґрунтуються виключно на припущеннях, без доведення наявності будь-яких фактичних обставин, яким може бути надана оцінка на предмет істотного ускладнення чи унеможливлення ними виконання рішення суду, або об`єктивної необхідності упередження можливості додаткового порушення прав або інтересів позивача.

З огляду на викладене вище, суд апеляційної інстанції вважає, що висновок господарського суду про відмову у вжитті заходів забезпечення позову у цьому спорі є правомірним

Апеляційна інстанція відхиляє доводи скаржника, що господарський суд не врахував висновки про застосування норм права у подібних правовідносинах, що містяться в постановах Верховного Суду з таких мотивів:

- у справі № 910/7716/20 предметом спору було визнання недійсним свідоцтва на знак для товарів і послуг;

- у справі № 910/5916/18 предметом спору було визнання недійсним свідоцтва на знак для товарів і послуг;

- у справі № 910/16586/18 предметом спору було визнання недійсними свідоцтв на знак для товарів і послуг.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на різницю у предметах спору та правовому регулюванні, та зазначає, зокрема, про відсутність при відмові повністю або частково від спірного патенту таких наслідків як при відмові від свідоцтва (ніхто інший, крім колишнього власника свідоцтва не має право в такому випадку на повторну реєстрацію знаку протягом 2-х років після припинення дії свідоцтва).

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у справі, що переглядається, на відміну від вказаних справ, з позовом та заявою про забезпечення позову звернулася особа, якій належить право на знак для товарів і послуг, а не право на промисловий зразок. Тобто, щодо даного спору слід відзначити, що позивач не був та не є власником такого об`єкту права інтелектуальної власності, як промисловий зразок.

Отже, висновки, зроблені у постановах Верховного Суду від 03.11.2020 у справі №910/7716/20, від 16.08.2018 у справі № 910/5916/18, від 05.08.2019 у справі № 910/16586/18 не є релевантними для цієї справи.

За таких обставин, колегія суддів зазначає, що позовні вимоги є безпідставними, тому висновки суду першої інстанції щодо необґрунтованості та недоведеності позовних вимог відповідають обставинам справи.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Апеляційна інстанція вважає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини на наведені висновки не впливають, відсутності належних доказів щодо обставин, які мають значення для вирішення спору та підлягають доказуванню не спростовують, тому відхиляються.

Відповідно до частини першої статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї; суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до норм статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема залишити судове рішення без зміни, а скаргу - без задоволення.

Враховуючи наведене, Північний апеляційний господарський суд встановив відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, тому оскаржуване судове рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без зміни.

Керуючись статтями 267, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 ГПК України апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу компанії Лего Джуріс А/С (Lego Juris A/S) залишити без задоволення.

2.Ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.08.2021 у справі № 910/11790/21 залишити без зміни.

3. Справу № 910/11790/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, встановлені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Б.М. Грек

Судді О.М. Остапенко

Б.В. Отрюх

Повний текст постанови складено 14.02.2022.