РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.02.2022Справа № 910/20463/21

Господарський суд міста Києва в складі судді Привалова А.І., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників

справу №910/20463/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АТМА»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕРІДА ПРОФІТ»

про стягнення 10952,58 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АТМА" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕРІДА ПРОФІТ" про стягнення 10952,58 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за Договором № 53/1ПО поставки товару від 11.12.2020, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 7808,16 грн, за прострочення сплати якої нараховані пеня в сумі 812,29 грн, штраф - 1922,82 грн, 3% річних у сумі 146,51 грн та інфляційні втрати - 262,80 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.12.2021 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін. При цьому, в ухвалі суд визнав дану справу малозначною та ухвалив розгляд справи здійснювати без виклику представників сторін.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 04114, м. Київ, вул. Пріорська, буд. 21, яка була отримана відповідачем 23.12.2021

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Станом на день винесення рішення від відповідача не надійшло відзиву на позовну заяву.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

УСТАНОВИВ:

30.07.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «АТМА» (за договором - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Еріда Профіт» (за договором - покупець) укладено Договір № 53/1ПО поставки товару, умовами якого передбачено, що постачальник зобов`язується поставити на умовах цього договору, а покупець прийняти і оплатити санітарно-гігієнічне та професійне прибиральне обладнання (далі - товар) в кількості, асортименті та в строки, обумовлені сторонами в даному договорі та в специфікаціях, рахунках-фактури, видаткових накладних, які є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до п. 3.1. договору, товар постачається в строки, узгоджені сторонами в специфікації. Постачальник має право дострокової поставки товару.

Згідно п.п. 4.1.-4.2. договору, ціна товару погоджується між сторонами на кожну партію товару і визначається в специфікаціях, рахунках-фактури та видаткових накладних. Загальна сума договору складається із сум специфікацій (рахунків-фактур, видаткових накладних).

За умовами п. 4.3. договору, оплата отриманого товару проводиться протягом 14 календарних днів з моменту отримання товару покупцем на поточний рахунок постачальника.

Пунктом 5.3. договору передбачено, що в разі порушення покупцем умов, передбачених п. 4.3. договору, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний день прострочення.

За умовами п. 5.4. договору, в разі, якщо покупець прострочить виконання зобов`язань з оплати товару на строк понад 10 робочих днів, покупець зобов`язаний відшкодувати постачальнику на його вимогу понад пеню, передбачену п. 5.3. договору, штраф за завдані таким простроченням збитки, розмір якого складає 10 % від простроченої суми.

Цей договір набирає чинності з дня його підписання і діє до 31.12.2021 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. У тому випадку, якщо сторони, у термін не менше чим за 30 календарних днів до закінчення терміну дії даного договору, не повідомлять один одного про бажання внести зміни або розірвати договір, то останній вважається продовженим терміном на один рік та на тих же умовах. Сторони погодили що така кількість пролонгацій необмежена (п. 7.1. договору).

Крім того, 02.03.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "АТМА" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Еріда Профіт" було укладено Додаткову угоду № 5 до Договору № 53/1ПО поставки товару від 30.07.2020, відповідно до п. 1 якої внесено зміни до п.4.3. договору та викладено його в наступній редакції: « 4.3. Оплата товару здійснюється покупцем шляхом внесення переоплати у розмірі 100% (сто відсотків) від вартості відповідної партії товару на підставі рахунку-фактури.».

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивачем було поставлено відповідачеві товар на загальну суму 19228,20 грн, що підтверджується виставленими позивачем рахунками на оплату № АВ-0021349 від 21.07.2021, № АВ-0021829 від 26.07.2021, № АВ-0022069 від 27.07.2021 та видатковими накладними №9066 від 27.07.2021 на суму 11420,04 грн, № 9062 від 27.07.2021 на суму 1208,28 грн, № 9164 від 28.07.2021 на суму 6599,88 грн, які підписані представниками сторін та скріплені їх печатками.

Крім того, на підтвердження повноважень представника покупця на отримання товару за вказаними видатковими накладними до матеріалів справи долучені довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей № 238 від 26.07.2021, № 239 від 26.07.2021, № 246 від 27.07.2021.

31.08.2021 позивач надіслав на адресу відповідача претензію за вих. № 180 від 31.08.2021 з вимогою сплатити заборгованість у сумі 19228,20 грн та штрафні санкції, нараховані за порушення зобов`язань за договором.

У відповідь на претензію позивача вих. № 180 від 31.08.2021, відповідач надав лист за вих. № 33 від 15.09.2021, в якому визнав наявність суми заборгованості за отриманий товар у розмірі 19228,20 грн та гарантував її погашення до 30.09.2021.

Однак, відповідач взяті на себе зобов`язання щодо оплати поставленого за видатковими накладними №9066 від 27.07.2021 на суму 11420,04 грн, № 9062 від 27.07.2021 на суму 1208,28 грн, № 9164 від 28.07.2021 на суму 6599,88 грн товару виконав частково, сплативши тільки 01.10.2021 суму заборгованості в розмірі 11 420,04 грн, яка виникла за видатковою накладною №9066 від 27.07.2021.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що відповідач порушив взяті на себе зобов`язання за Договором № 53/1ПО поставки товару від 11.12.2020 та повністю не виконав грошові зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість за поставлений товар у сумі 7808,16 грн.

За прострочення виконання зобов`язань щодо оплати поставленого за видатковими накладними №9066 від 27.07.2021 на суму 11420,04 грн, № 9062 від 27.07.2021 на суму 1208,28 грн, № 9164 від 28.07.2021 на суму 6599,88 грн товару, позивачем додатково нараховані пеня в сумі 812,29 грн, штраф - 1922,82 грн, 3% річних у сумі 146,51 грн та інфляційні втрати - 262,80 грн.

Вказані вище обставини стали підставою звернення позивача до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 628 Цивільного кодексу України встановлює, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є не обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 78 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З матеріалів справи вбачається, що позивач на виконання своїх зобов`язань за договором здійснив поставку товару, який прийнятий відповідачем без заперечень та зауважень, на загальну суму 702 380,72 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями видаткових накладних, які підписані представниками сторін та скріплені печатками підприємств.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 253 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи викладене та виходячи з норми ст.692 ЦК України, строк виконання відповідачем зобов`язань з оплати поставленого товару є таким, що настав.

Як свідчать матеріали справи, відповідач всупереч договору своє зобов`язання зі своєчасної оплати поставленого товару в повному обсязі не виконав, здійснивши часткову оплату в сумі 11420,04 грн.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У зв`язку з викладеним у відповідача виникла заборгованість з оплати поставленого товару у розмірі 7808,16 грн.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи те, що строк оплати вартості поставленого товару за договором, відповідно настав, а доказів оплати товару станом на день розгляду справи відповідачем не надано, позовні вимоги про стягнення заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню в розмірі 7808,16 грн.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Пунктом 5.3. договору передбачено, що в разі порушення покупцем умов, передбачених п. 4.3. договору, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний день прострочення.

За умовами п. 5.4. договору, в разі, якщо покупець прострочить виконання зобов`язань з оплати товару на строк понад 10 робочих днів, покупець зобов`язаний відшкодувати постачальнику на його вимогу понад пеню, передбачену п. 5.3. договору, штраф за завдані таким простроченням збитки, розмір якого складає 10 % від простроченої суми.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Також, судом враховано викладене у пункті 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", а саме те, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Судом перевірено правильність наданого позивачем розрахунку пені та встановлено, що при нарахуванні пені за прострочку платежу за видатковою накладною №9066 від 27.07.2021 позивачем безпідставно включено до розрахунку день сплати суми боргу, що протирічить положенням ст. 599 ЦК України; в іншій частині розрахунки пені, здійснені позивачем, відповідають вимогам чинного законодавства.

Відтак, позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають частковому задоволенню в розмірі 806,98 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 11922,82 грн - штрафу у розмірі 10 % від простроченої суми, суд відзначає наступне.

Так, у випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень можливості передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України, відповідно до якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, чинне законодавство допускає можливість одночасного стягнення з учасника господарських відносин, що порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені, які не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.04.2019 у справі №917/194/18, від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 25.05.2018 у справі №922/1720/17.

Судом перевірено розрахунок заявленого до стягнення з відповідача розміру штрафу, з урахуванням приписів чинного законодавства України та п. 5.4. договору, та встановлено, що сума нарахована вірно, відповідно до вимог законодавства та умов договору, а тому визнається обґрунтованою вимога позивача про стягнення з відповідача 1922,82 грн - штрафу у розмірі 10 % від простроченої суми (по кожній видатковій накладній окремо).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунок 3% річних позивача, суд також зазначає, що при нарахуванні 3% річних за прострочку платежу за видатковою накладною №9066 від 27.07.2021 позивачем безпідставно включено до розрахунку день сплати суми боргу, що протирічить положенням ст. 599 ЦК України; в іншій частині розрахунки 3% річних, здійснені позивачем, відповідають вимогам чинного законодавства.

Відтак, позовні вимоги в частині стягнення 3% річних підлягають частковому задоволенню в розмірі 146,47 грн.

Щодо інфляційних нарахувань в сумі 262,80 грн суд відзначає наступне.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. п. 3.2 п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Такі висновки суду підтверджуються висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019 у справі № 924/312/18, від 05.07.2019 у справі №905/600/18.

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних втрат за період прострочки відповідачем сплати за поставлений товар, встановив, що останні відповідають вимогам чинного законодавства, зокрема, проведені з урахуванням моменту виникнення прострочення виконання грошового зобов`язання та за відповідний період прострочення, які тривали повний місяць, а тому позовні вимоги в частині стягнення інфляційних нарахувань у розмірі 262,80 грн підлягають задоволенню повністю.

Згідно статей 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, факт порушення відповідачем зобов`язань за Договором № 53/1ПО поставки товару від 11.12.2020 щодо оплати товару належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час відповідачем не спростований. Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. 129, 237-238, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Еріда Профіт" (вул. Пріорська, буд. 21, м. Київ, 04114, ідентифікаційний код 43672577) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АТМА" (вул. Вербицького, буд. 1, м. Київ, 02068, ідентифікаційний код 31287090) 7808 грн 16 коп. - заборгованості, 806 грн 98 коп. - пені, 1922 грн 82 коп. - штрафу, 262 грн 80 коп. - інфляційних втрат, 146 грн 47 коп. - 3 % річних та 2 268 грн. 89 коп. - витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині вимог в позові відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено та підписано: 10.02.2022.

Суддя А.І. Привалов