ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2022 року м. Дніпро Справа № 908/1645/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. ( доповідач ),

суддів: Чус О.В., Березкіної О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження

без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю Барселона на рішення Господарського суду Запорізької області від 19.10.2021 р. ( суддя Мірошниченко М.В., м. Запоріжжя, повний текст рішення складено 27.10.2021 р.) у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Барселона ( м. Запоріжжя )

до відповідача: Запорізької міської ради ( м. Запоріжжя )

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог

щодо предмета спору на стороні Відповідача:

Комунальне підприємство Наше місто Запорізької міської ради ( м. Запоріжжя )

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог

щодо предмета спору на стороні Відповідача:

Комунальне підприємство Запоріжремсервіс Запорізької міської ради ( м. Запоріжжя )

про стягнення суми

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю Барселона звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовом до Запорізької міської ради, про стягнення 132 478,11 грн. грошових коштів ( збитків ).

Позов обґрунтований завданням Позивачу матеріальної шкоди внаслідок залиття приміщень водою.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 19.10.2021 р. у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що Позивачем не надано до матеріалів справи доказів на підтвердження факту завдання майнової шкоди в розмірі 132 478,11 грн., окрім судових рішень, які не мають преюдиційного значення для розгляду даної справи. Також Позивачем не доведено наявності правових підстав для покладення субсидіарної відповідальності за майнову шкоду, яка є предметом стягнення, на Запорізьку міську раду (відповідача).

З огляду на відсутність судового рішення, яке покладає відповідальність за завдану майнову шкоду, на будь-яку особу, господарський суд визнав безпідставним посилання Позивача на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої майном вважаються активи, які можуть виникнути на підставі позову про відшкодування шкоди, а також на практику щодо субсидіарної відповідальності муніципального органу (органу місцевого самоврядування) за зобов`язаннями муніципального підприємства.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю Барселона звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення в повному обсязі та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник посилається на те, що суд першої інстанції не забезпечив виконання позитивного обов`язку держави щодо правового захисту права власності Апелянта, та ухвалив рішення яким виправдав бездіяльність муніципальної влади та заснованих нею комунальних підприємств. Зокрема, суд першої інстанції не застосував до спірних відносин Конвенцію та практику ЄСПЛ, помилково застосував до спірних відносин ст. 1166 ЦК України, витлумачив на користь Відповідача ст. ст. 77, 78 ГК України, безпідставно відхилив преюдицію установлену постановою Центрального апеляційного господарського суду від 19.04.2021 р. у справі № 908/2792/18, не надав жодної оцінки аудиторському звіту від 29.11.2019 р. № 08.06-21/2 та відзиву Комунального підприємства «Наше місто» Запорізької міської ради від 25.02.2021 р. у справи № 908/2792/18.

Скаржник наголошує на тому, що саме для підтвердження, в тому числі факту, що Запорізька міська рада є засновником обслуговуючих комунальних підприємств «Основаніє», «Наше місто» та «Запоріжремсервіс» та передавала їм на обслуговування будинок в якому знаходиться приміщення Позивача, останній посилався на рішення Господарського суду Запорізької області від 11.04.2016 р. у справі № 908/380/16, рішення Господарського суду Запорізької області від 29.11.2016 р., постанову Донецького апеляційного господарського суду від 23.05.2018 р. у справі № 908/2205/16, рішення Господарського суду Запорізької області від 11.12.2020 р. та постанову Центрального апеляційного господарського суду від у справі № 908/2792/18. В будь якому разі, той факт, що Запорізька міська рада є засновником комунальних підприємств, які повинні були надавати комунальні послуги, в тому числі для Позивача, є загально відомим, а тому не потребує додаткового доказування.

Скаржник зазначає, що Запорізька міська рада в порушення підпункту 2 пункту «б» ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», не забезпечила контроль за належною експлуатацією та організацією обслуговування населення підприємствами житлово-комунального господарства, в тому числі, контроль за організацією та виконанням своєчасного ремонту трубопроводу холодної та гарячої води в будинку за адресою м. Запоріжжя, бульвар Центральний, 24, що призвело до залиття цього приміщення протягом 4-х років (починаючи з 2015 року) та заподіяння шкоди апелянту в сумі 132 478,11 грн..

Крім того, на підтвердження порушення суб`єктивних цивільних прав й охоронюваних законом інтересів Позивач посилався на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 19.04.2021 р. у справі № 908/2792/18, як на преюдицію щодо розміру заподіяної йому шкоди. У зв`язку з тим, що розмір шкоди в сумі 132 478,11 грн. був встановлений Центральним апеляційним господарським судом та відобразився у мотивувальній частині постанови від 19.04.2021 р. у справі № 908/2792/18, учасником якої було ТОВ «Барселона», вказане рішення має преюдиціальне значення для цієї справи.

Відтак, на думку Скаржника, рішення суду першої інстанції, не відповідає завданню господарського судочинства, а саме: справедливе вирішення судом спорів. Це є ще однією з підстав для його скасування.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Відповідач та Треті особи не скористалися своїм правом згідно ч.1 ст. 263 ГПК України та не надали суду відзив на апеляційну скаргу, що згідно ч. 3 ст. 263 ГПК не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції

Автоматизованою системою документообігу Центрального апеляційного господарського суду для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючого судді (суддя - доповідач) - Кощеєв І.М., судді - Чус О.В., Орєшкіна Е.В., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.12.2021 р..

Згідно з ч. 1 ст. 247 ГПК України, в порядку спрощеного провадження розглядаються малозначні справи.

Ч. 13 ст. 8 ГПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ч. 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Ч. 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

При розгляді цієї справи колегія суддів враховує, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України, і розглядає справу без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 28.12.2021 р. поновлено строк на подання апеляційної скарги. Відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Барселона на рішення Господарського суду Запорізької області від 19.10.2021 р., для розгляду у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Розпорядженням керівника апарату суду від 14.02.2022 р., у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Орєшкіної Е.В., відповідно до п. 2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Центральному апеляційному господарському суді, затверджених рішенням, оформленим протоколом зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду № 2 від 08.10.2018 р. зі змінами, призначено проведення автоматичної зміни складу колегії суддів.

Автоматичною системою документообігу для розгляду справи визначено суддю-доповідача Кощеєва І. М. у складі колегії суддів: Чус О.В., Березкіної О.В..

7. Встановлені судом обставини справи

ТОВ "Барселона" на праві приватної власності є власником окремих нежитлових приміщень №145 та №150 (загальною площею за внутрішніми замірами 300,6 кв.м. та 398,5 кв.м. відповідно) першого поверху/літ.А-13/ по бул. Центральному, 24 в м. Запоріжжі, які утворилися після перепланування приміщення № 145 за зазначеною адресою, що підтверджується свідоцтвами про право власності на нерухоме майно САС №481279 і САС №481280 від 09.07.2009 р., виданих Виконавчим комітетом Запорізької міської ради.

Між Комунальним підприємством "Наше місто" Запорізької міської ради (Виконавець) і Товариством з обмеженою відповідальністю "Барселона" (Споживач) 14.04.2017 р. укладений договір №1280/2017/04/нж про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, предметом якого є забезпечення Виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у житловому будинку №24 по бульвару Центральному у м. Запоріжжі, в якому знаходяться приміщення Спожива, а саме: нежитлове приміщення № 145 першого поверху (літера А-13), загальною площею 300,6 кв. м та нежитлове приміщення № 150 першого поверху (літера А-13), загальною площею 398,5 кв. м., а Споживачем - забезпечення своєчасної оплати таких послуг за встановленим тарифом у строк та на умовах, що передбачені цим договором.

18.05.2017 р. і 22.05.2017 р. в результаті утворення свищів на трубопроводах холодного водопостачання на нижньому технічному поверсі над приміщеннями ТОВ "Барселона" відбулося залиття приміщень споживача, про що комісією виконавця було складено відповідні Акти від 22.05.2017 р. і від 25.05.2017 р.. Залиття приміщень споживача відбулося також 05.07.2017 р. і 06.07.2017 р., що вбачається зі складених виконавцем Актів від 06.07.2017 р. і від 17.07.2017 р. огляду нежилого приміщення меблевого інтер`єрного салону по вул. Центральному, буд. №24. Причиною залиття виконавцем вказано протікання трубопроводу гарячого водопостачання. Чергове залиття приміщень споживача відбулося 08.09.2017 р., про що комісією виконавця було складено Акт від 08.09.2017 р.. Згідно з висновками причиною залиття є протікання на трубопроводах холодного та гарячого водопостачання, розміщених на нижньому технічному поверсі над приміщеннями ТОВ "Барселона".

Згідно з висновком спеціалістів № 049/08.10.2018 від 01.11.2018 р., вартість відновленого ремонту нежилих приміщень № 145 та № 150 в салоні-магазині "Барселона", розташованого на першому поверсі житлового будинку № 24 по бульвару Центральному в м. Запоріжжя, після неодноразового залиття водою внаслідок проривів трубопроводів ХВП і ГВП на нижньому технічному поверсі, зафіксованого в актах КП "Наше місто" від 22.05.2017 р., від 25.05.2017 р., від 06.06.2017 р., від 17.07.2017 р., від 08.09.2017 р., станом на дату оцінки ( 01.11.2018 р. ) склала 534 022,00 грн..

Вищенаведені обставини встановлені постановою Центрального апеляційного господарського суду від 19.04.2021 р. у справі № 908/2792/18 якою було скасоване рішення Господарського суду Запорізької області від 11.12.2020 р. у справі № 908/2792/18 та ухвалене нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Барселона" до Комунального підприємства "Наше місто" Запорізької міської ради про стягнення 345 006,11 грн. збитків ( вартості відновлювальних ремонтних будівельних робіт, проведення яких необхідно для усунення пошкоджень внаслідок залиття нежилого приміщення № 150 по бул. Центральному, 24 в м. Запоріжжі у зв`язку з неналежним виконанням виконавцем своїх договірних зобов`язань з надання послуг ).

Скасовуючи рішення Господарського суду Запорізької області від 11.12.2020 р. у справі № 908/2792/18, колегія суддів дійшла висновку, що Позивачем не доведено розміру шкоди, що була спричинена саме Відповідачем.

Посилаючись на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 19.04.2021 р. у справі № 908/2792/18 при зверненні до господарського суду з позовом по цій справі про стягнення із Запорізької міської ради матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття водою приміщень Позивача, через прориви труб холодного та гарячого водопостачання, Товариство з обмеженою відповідальністю Барселона зазначає, що обов`язок з технічного обслуговування житлового будинку 24 по бульвару Центральному у м. Запоріжжя, в тому числі мереж холодного та гарячого водопостачання, був покладний Запорізькою міською радою ( Відповідачем ) на засновані нею комунальні підприємства Основаніє, Наше місто ( третя особа-1 ) та Запоріжремсервіс ( третя особа-2 ). На підтвердження даних обставин Позивач посилається також і на рішення Господарського суду Запорізької області від 11.04.2016 р. у справі № 908/380/16, від 29.11.2016 р. та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 23.05.2018 р. у справі № 908/2205/16.

Так, рішенням Господарського суду Запорізької області від 11.04.2016 р. у справі № 908/380/16 стягнуто з Міського комунального підприємства Основаніє на користь товариства з обмеженою відповідальністю Барселона вартість відновлювального ремонту майна після затоплення водою, в сумі 58 985,00 грн.. У справі № 908/2205/16 постановою Донецького апеляційного господарського суду від 23.05.2018 р. скасовано рішення Господарського суду Запорізької області від 29.11.2016 р. у справі № 908/2205/16 в частині стягнення вартості відновлювального ремонту майна та матеріальної шкоди товару в сумі 59 105,00 грн., а також вартості послуг з визначення матеріальної шкоди в сумі 2 500,00 грн.. Позовні вимоги задоволені частково. Відмовлено в задоволенні позовних вимог про стягнення вартості відновлювального ремонту майна та матеріальної шкоди товару в сумі 59 105,00 грн., а також вартості послуг з визначення матеріальної шкоди в сумі 2 500,00 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Посилаючись на те, що постановою Центрального апеляційного господарського суду від 19.04.2021 р. у справі № 908/2792/18 встановлено наявність у Позивача права на відшкодування шкоди завданої залиттям приміщень, та суб`єктів, причетних до її заподіяння комунальних підприємств Запорізької міської ради Наше місто та Запоріжремсервіс, Позивач вважає, що не потрібно повторно доводити розмір завданої шкоди. Виходячи з норм ч. 1 ст. 17 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, ч. 7 ст. 77, ч. 10 ст. 78 ГК України Позивач вказує, що Відповідач як орган місцевого самоврядування несе повну ( субсидіарну ) відповідальність за діяльність та бездіяльність створених ним комунальних підприємств, враховуючи їх підпорядкованість, підзвітність та підконтрольність відповідачу.

На підтвердження своєї позиції Позивач посилається на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої майном вважаються активи, які можуть виникнути, зокрема, на підставі позову про відшкодування шкоди, який виникає з її заподіянням. Також позивач вказує, що Європейський суд з прав людини у п. 62 рішення у справі Єршова проти Російської Федерації висловив свою позицію щодо субсидіарної відповідальності муніципального органу ( органу місцевого самоврядування ) за зобов`язаннями муніципального підприємства, відповідно до якої незалежно від статусу підприємства як самостійної юридичної особи, муніципальна влада і відповідно держава мають бути в межах Конвенції визнані відповідальними за діяльність і бездіяльність підприємства.

На підставі вказаних обставин Позивач звернувся до Господарського суду Запорізької області з позовом у даній справі про стягнення збитків у розмірі 132 478,11 грн. з Запорізької міської ради як органу місцевого самоврядування, на який покладено повну (субсидіарну) відповідальність за бездіяльність комунальних підприємств Наше місто та Запоріжремсервіс Запорізької міської ради.

За наслідками розгляду позову господарським судом прийнято оскаржуване рішення у даній справі, яким в позові відмовлено.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції послався на те, що Позивачем не надано до матеріалів справи № 908/1645/21 жодних доказів на підтвердження факту завдання майнової шкоди в розмірі 132 478,11 грн., окрім судових рішень, які не мають преюдиційного значення для розгляду даної справи. При цьому суд зауважує, що Позивачем у позовній заяві не наведено розрахунку розміру шкоди, не зазначено періоду її виникнення. Також Позивачем не доведено наявності правових підстав для покладення субсидіарної відповідальності за майнову шкоду, яка є предметом стягнення, на Запорізьку міську раду ( Відповідача ).

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Апеляційний господарський суд, переглядаючи в апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

За вимогами ст. 19 Конституції України та ст. 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Водночас органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами. Підстави, види і порядок відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначаються Конституцією України, цим та іншими законами (ст. 74 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

У силу ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Шкода, заподіяна юридичним і фізичним особам в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності органів місцевого самоврядування, відшкодовується за рахунок коштів місцевого бюджету. Спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку (ст. 77 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені ст. 1166 ЦК України, згідно з частиною 1 якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За загальним правилом для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності як відшкодування шкоди, необхідною є наявність чотирьох елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка заподіювача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою; вина заподіювача шкоди. Водночас згідно з положеннями ст. 1173 ЦК України відповідальність за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, настає незалежно від вини цього органу.

Відповідно до ст. 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За приписами ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З огляду на положення наведених норм, Відповідач як один із органів місцевого самоврядування є суб`єктом відповідальності, передбаченим ст. 1173 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.03.2019 р. у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зазначила, що необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має Позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. 1173 ЦК України.

Предметом спору у цій справі є стягнення збитків у розмірі 132 478,11 грн. з Запорізької міської ради як органу місцевого самоврядування, на який відповідно до ч. 7 ст. 77, ч. 10 ст. 78 ГК України покладено повну (субсидіарну) відповідальність за бездіяльність комунальних підприємств Наше місто та Запоріжремсервіс Запорізької міської ради.

Відповідно до частини десятої ст. 78 ГК України особливості господарської діяльності комунальних унітарних підприємств визначаються відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом щодо діяльності державних комерційних або казенних підприємств, а також інших вимог, передбачених законом.

Відповідно до частини третьої ст. 77 ГК України орган, до сфери управління якого входить казенне підприємство, здійснює контроль за використанням та збереженням належного підприємству майна, і має право вилучити у казенного підприємства майно, яке не використовується або використовується не за призначенням, та розпорядитися ним у межах своїх повноважень.

Згідно з приписами частини сьомої ст. 77 ГК України казенне підприємство відповідає за своїми зобов`язаннями лише коштами, що перебувають у його розпорядженні. У разі недостатності зазначених коштів держава, в особі органу, до сфери управління якого входить підприємство, несе повну субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями казенного підприємства.

З огляду на зазначене вище, спірні відносини прямо врегульовано за допомогою відсильної норми частини десятої ст. 78 ГК України та частини сьомої ст. 77 цього Кодексу, що виключає необхідність застосування до таких відносин аналогії закону або права.

Крім того, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

У низці випадків ЄСПЛ визнавав державу відповідальною за борги підприємств незалежно від їх формальної класифікації у внутрішньодержавному праві (рішення від 30 листопада 2004 року у справі «Михайленки та інші проти України», пункт 45, рішення від 04 квітня 2006 року у справі «Лисянський проти України», пункт 19, рішення від 03 квітня 2007 року у справі «Кооперативу Агрікола Слобозія-Ханесей проти Молдови», пункти 18,19, рішення від 12 квітня 2007 року у справі «Григор`єв та Какаурова проти Російської Федерації», пункт 35, рішення від 15 січня 2008 року у справі «Р. Качапор та інші проти Сербії». Отже, внутрішньодержавний правовий статус підприємства як самостійної юридичної особи сам по собі не звільняє державу від відповідальності за борги підприємств у межах Конвенції.

Крім того, ЄСПЛ також висловив позицію і щодо субсидіарної відповідальності муніципального органу (органу місцевого самоврядування) за зобов`язаннями муніципального підприємства. Так, у пункті 62 рішення у справі «Єршова проти Російської Федерації» ЄСПЛ зазначив, що, враховуючи публічний характер діяльності підприємства, істотний ступінь контролю за його майном з боку муніципальних органів влади і рішень останніх, які мали наслідком передачу майна і подальшу ліквідацію підприємства, ЄСПЛ дійшов висновку про те, що підприємство не було наділене достатньою організаційною та управлінською незалежністю від муніципальних органів влади. Отже, незалежно від статусу підприємства як самостійної юридичної особи, муніципальна влада і відповідно держава мають бути в межах Конвенції визнані відповідальними за діяльність і бездіяльність підприємства.

При цьому, як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 р. у справі 5023/4388/12 умовою покладення субсидіарної відповідальності на орган місцевого самоврядування за змістом частини сьомої ст. 77 ГК України та частини десятої ст. 78 цього Кодексу є недостатність коштів, які є у розпорядженні комунального підприємства.

Як встановлено судом першої інстанції відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань комунальні підприємства Наше місто та Запоріжремсервіс Запорізької міської ради на момент вирішення спору не припинені. В матеріалах справи наявна довідка КП Наше місто Запорізької міської ради про те, що залишок коштів на початок 2020 року складав 228 672,62 грн., залишок коштів на початок 2021 року складав 0,00 грн., надходження на розрахунковий рахунок за 2021 рік складали 27 157 369,62 грн., витрати 26 635 705,24 грн. Відомостей щодо залишків коштів КП Запоріжремсервіс Запорізької міської ради суду не надано. Отже, обставини відсутності недостатності у даних підприємств коштів, що перебувають у їх розпорядженні, для виконання своїх зобов`язань, Позивачем не доведені.

Отже, як вірно зазначив місцевий господарський суд до позову не додано доказів на підтвердження обставин, які можуть бути підставою для покладення на Запорізьку міську раду субсидіарної відповідальності відповідно до ч. 7 ст. 77, ч. 10 ст. 78 ГК України, зокрема: наявності у комунальних підприємств Наше місто та Запоріжремсервіс Запорізької міської ради підприємств невиконаних зобов`язань перед Позивачем та їх розміру; недостатності у даних підприємств коштів, що перебувають у їх розпорядженні, для виконання зобов`язань перед позивачем.

При цьому, постановою Центрального апеляційного господарського суду від 24.07.2019 р. у справі № 908/2792/18 Позивачу було відмовлено у стягненні збитків з КП Наше місто Запорізької міської ради і дана постанова в касаційному порядку не оскаржувалась. Доказів пред`явлення позову до Комунального підприємства "Запоріжремсервіс" Запорізької міської ради про стягнення шкоди в заявленому розмірі за спірний період Позивачем не надано. Таким чином, грошові вимоги про відшкодування шкоди до КП Наше місто Запорізької міської ради не були задоволені судом, а до КП Запоріжремсервіс Запорізької міської ради такі вимоги взагалі не пред`являлись.

За приписами ч. ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Щодо доведення наявності трьох умов які є необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що Позивач не звільняється від доказування наявності складу збитків, необхідного для покладання на Відповідача відповідальності за шкоду в розмірі 132 478,11 грн., завдану залиттями приміщень магазину "Барселона" за адресою бул. Центральний, 24 у м. Запоріжжя, оскільки постановою Центрального апеляційного господарського суду від 19.04.2021 р. у справі № 908/2792/18 не встановлено обставин завдання Позивачу шкоди на суму 132 478,11 грн., так і особи, відповідальної за завдану шкоду, тому Позивач безпідставно посилається на вказану постанову апеляційного господарського суду як таку, що встановлює преюдиційні факти для розгляду цієї справи.

З огляду на відсутність судового рішення, яке покладає відповідальність за завдану майнову шкоду, на будь-яку особу, господарський суд обгрунтовано визнав безпідставним посилання Позивача на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої майном вважаються активи, які можуть виникнути на підставі позову про відшкодування шкоди, а також на практику щодо субсидіарної відповідальності муніципального органу ( органу місцевого самоврядування ) за зобов`язаннями муніципального підприємства.

Щодо посилань на правову позицію Верховного Суду у постанові від 13.04.2021 р. у справі № 4/44-Б (906/811/20), то така стосується інших встановлених у справах обставин. При цьому, необхідно зазначити, що правовідносини і предмет позову у даних справах не є подібними.

Враховуючи встановлені фактичні обставини справи та досліджені докази, суд попередньої інстанції дійшов вірного висновку про те, що Позивачем не доведено наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення для відшкодування шкоди визначеними ним особами та відсутність підстав для задоволення позову.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.

За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення залишенню без змін.

10. Судові витрати.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Барселона залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 19.10.2021 р. у справі № 908/1645/21 залишити без змін.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на Апелянта Товариство з обмеженою відповідальністю Барселона.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст.ст. 286-289 ГПК України.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.В. Чус

Суддя О.В. Березкіна