РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.02.2022Справа № 911/3330/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Бондарчук В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Поінт», м. Київ

до Фізичної особи-підприємця Сафоник Ганни Валеріївни, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Софіївська Борщагівка

про стягнення 51 082,78 грн,

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Поінт» (далі - ТзОВ «Сервіс-Поінт»/позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Сафоник Ганни Валеріївни (далі - ФОП Сафоник Г.В./відповідач) про стягнення 51 082,78 грн, у тому числі: 34 366,63 грн - основного боргу, 4 921,49 грн - пені, 3 425,75 грн - 3% річних, 8 368,91 грн - інфляційних втрат, у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за договором суборенди №127 від 01.07.2017.

Господарський суд Київської області ухвалою від 15.11.2021 матеріали позовної заяви ТзОВ «Сервіс-Поінт» направив за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

09.12.2021 матеріали позовної заяви надійшли до Господарського суду міста Києва та за результатом автоматизованого розподілу судової справи передані на розгляд судді Бондарчук В.В.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 14.12.2021 позовну заяву прийняв до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач відзиву на позовну заяву не надав, при цьому, був належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі, однак, до суду повернувся конверт з поштовим відправленням з відміткою АТ «Укрпошта»: «за закінченням терміну зберігання».

Положеннями статті 248 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Отже, за висновком суду, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.07.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Поінт» (далі - орендар) та Фізичною особою-підприємцем Сафоник Ганною Валеріївною (далі - суборендар) укладено договір суборенди №127, відповідно до якого орендар передає суборендарю, а суборендар приймає у строкове платне користування нежиле приміщення №125 площею 83,7 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Ломоносова, 58-А, на умовах, визначених даним договором.

Строк дії цього договору починає свій перебіг з дати його підписання сторонами та діє до 31.12.2017. Строк дії договору може бути змінено за взаємною згодою сторін, що оформляється додатковою угодою (п. 3.1. та п. 3.2. договору).

Згідно п. 4.1. договору орендна плата за один календарний місяць становить: з моменту підписання акту приймання-передачі приміщення по 31.12.2017 - 17 195,33 грн, в тому числі ПДВ 20% - 2 865,89 грн.

Пунктом 4.3. договору встановлено, що орендна плата сплачується суборендарем не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним на розрахунковий рахунок орендодавця, незалежно від того чи отримав суборендар рахунок-фактуру.

Орендна плата сплачується за весь час суборенди приміщення, а саме від дня фактичного отримання приміщення за актом приймання-передачі приміщення в оренду до дня його фактичного повернення орендодавцю за актом повернення приміщення. Якщо акт повернення приміщення не підписано своєчасно суборендарем, то він продовжує сплачувати орендну плату та інші платежі (п. 4.4. договору).

Згідно п. 4.5.1. договору в розмір орендної плати не включені комунальні та інші послуги, які необхідні для забезпечення діяльності суборендаря (плата за користування електро-, теплоенергією, та іншими комунальними послугами), які відшкодовуються ним окремо на підставі показників лічильників та виставлених орендодавцем рахунків, або на підставі відповідних договорів, укладених, з письмового дозволу орендодавця, з постачальниками послуг.

Відповідно до п. 4.6. договору факт надання послуг з суборенди щомісячно підтверджується актом приймання-передачі наданих послуг, підписаного сторонами. Суборендар, що користується приміщенням не вправі відмовитися від підписання акту прийому-передачі наданих послуг. Надіслані орендодавцем акти прийому-передачі наданих послуг вважаються підписаними протягом п`яти робочих днів з дня надсилання.

У відповідності до п. 4.7. договору до підписання акту приймання-передачі суборендар сплачує авансом орендну плату за один календарний місяць у розмірі, передбаченому п. 4.1.1. цього договору. Вказана орендна плата є платою за останній місяць суборенди приміщення. У разі дострокового розірвання договору суборенди з ініціативи суборендаря вона не повертається. У разі розірвання договору суборенди з ініціативи орендаря, крім випадків невиконання суборендарем зобов`язань, орендна плата повертається пропорційно кількості днів суборенди до повернення приміщення за актом приймання-передачі. Неперерахування авансу є підставою для відмови орендаря підписувати акт приймання-передачі приміщення.

В п. 6.1.1. договору зазначено, що суборендар зобов`язується своєчасно здійснювати орендні платежі та інші платежі, передбачені цим договором.

Пунктом 7.1. договору передбачено, що в день закінчення строку суборенди суборендар зобов`язаний передати орендарю приміщення за актом приймання-передачі приміщення.

Згідно п. 8.2. договору орендар має право вимагати від суборендаря за прострочення внесення орендних платежів сплати, крім простроченої орендної плати, також пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми такої заборгованості за кожен день прострочення.

01.07.2017 за актом приймання-передачі об`єкту оренди позивач передав, а відповідач прийняв в оренду нежиле приміщення №125 площею 83,7 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Ломоносова, 58-А.

01.09.2017 між сторонами підписано додатковий договір №1 до договору суборенди №127 від 01.07.2017, в якому погодили, що суборендар доручає, а орендар зобов`язується надавати комплексне обслуговування об`єкту оренди, а саме: загальне прибирання, догляд за ним, усунення сміття та інші суміжні послуги допоміжного характеру.

Згідно п. 2 та п. 3 додаткового договору №1 щомісячна вартість наданих послуг погоджується сторонами шляхом підписання актів прийому-передачі наданих послуг (виконання робіт). Суборендар щомісячно (08-10 числа місяця, наступного за звітним) отримує в орендаря акт надання послуг та рахунок на оплату за отримані послуги. Наслідки недодержання вказаних документів покладаються на суборендаря.

В п. 4 додаткового договору №1 сторони погодили, що оплата за надані послуги здійснюється споживачем щомісячно не пізніше 20 числа наступного за звітним місяцем на поточний рахунок ТзОВ «Сервіс-Поінтер» на підставі виставленого рахунку.

01.01.2018 між сторонами укладено додатковий договір №2, в якому сторони дійшли взаємної згоди внести зміни до договору суборенди №127 та викласти п. 3.1., п. 4.1. та п. 4.2. договору в новій редакції, зокрема:

« 3.1. Строк дії цього договору починає свій перебіг з дати його підписання сторонами та діє до 28.02.2020.

4.1. Орендна плата за 1 (один) календарний місяць становить:

4.1.1. З 01.01.2018 по 30.06.2018 - 17 195,33 грн, у тому числі ПДВ 20% - 2 865,89 грн.»

02.07.2018 сторони уклали додатковий договір №3, в якому дійшли взаємної згоди внести до договору суборенди № 127 зміни.

Зокрема, в п. 1 додаткового договору №3 сторони погодили викласти п. 3.1. договору в такій редакції: «строк дії цього договору починає свій перебіг з дати його підписання сторонами і діє до 30.06.2019».

Пункт 4.1. договори викладено в такій редакції: «Орендна плата за 1 (один) календарний місяць становить з 02.07.2018 по 30.06.2019 - 18 832,50 грн, у тому числі ПДВ 20% - 3 138,75 грн».

Отже, згідно з підписаними між сторонами актами надання послуг за період з липня 2017 року по листопад 2018 року включно, позивачем нараховано орендну плату та комунальні платежі на загальну суму 361 708,72 грн.

Проте, відповідач розрахувався з позивачем частково в сумі 327 342,09 грн, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 34 366,63 грн.

30.11.2018 за актом зворотнього прийому-передачі об`єкту оренди відповідач повернув, а позивач прийняв нежиле приміщення №125 площею 83,7 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Ломоносова, 58-А.

При цьому, в матеріалах справи міститься заява відповідача від 12.12.2018, в якій ФОП Сафоник Г.В. зобов`язується погасити заборгованість за договором суборенди №127 від 01.07.2017 перед позивачем згідно наведеного у заяві графіку до кінця березня 2019 року.

Разом із тим, відповідач у повному обсязі орендні платежі та комунальні послуги не сплатив, внаслідок чого ТзОВ «Сервіс-Поінт» звернулося до суду з цим позовом про стягнення з ФОП Сафоник Г.В. заборгованості у розмірі 34 366,63 грн.

Крім того, позивач нараховує на суму боргу пеню у розмірі 4 921,49 грн за період з 12.11.2020 по 11.11.2021, а також 3% річних у розмірі 3 425,75 грн та інфляційні втрати в сумі 8 368,91 грн за період з 11.11.2018 по 11.11.2021.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з огляду на таке.

За змістом ч. 3 ст. 774 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) до договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Частиною 1 статті 759 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 760 ЦК України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Згідно ч. 1 ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Статтею 283 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Частина 1 статті 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Судом встановлено, що 01.07.2017 між сторонами укладено договір суборенди №127, відповідно до якого позивач за актом приймання-передачі об`єкту оренди позивач передав, а відповідач прийняв в оренду нежиле приміщення №125 площею 83,7 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Ломоносова, 58-А. В подальшому між сторонами були укладені додаткові договори № 1, №2, №3 до цього договору, якими внесено зміни до основного договору щодо строку дії договору, розміру орендної плати та порядку розрахунків.

Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З умов договору вбачається, що відповідач зобов`язаний сплачувати на рахунок позивача орендну плату та комунальні платежі (п. 4.1., п. 4.5.1. та п. 6.1.1. договору).

Статтею 530 ЦК України вставлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Зокрема, пунктом 4.3. договору встановлено, що орендна плата сплачується суборендарем не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним на розрахунковий рахунок орендодавця, незалежно від того чи отримав суборендар рахунок-фактуру.

Крім того, у відповідності до п. 4.7. договору до підписання акту приймання-передачі суборендар сплачує авансом орендну плату за один календарний місяць у розмірі, передбаченому п. 4.1.2. цього договору. Вказана орендна плата є платою за останній місяць суборенди приміщення.

В подальшому, сторонами було змінено порядок розрахунків, зокрема, в додатковому договорі №1 від 01.09.2017 сторони погодили, що оплата за надані послуги здійснюється споживачем щомісячно не пізніше 20 числа наступного за звітним місяцем на поточний рахунок ТзОВ «Сервіс-Поінтер» на підставі виставленого рахунку.

Судом встановлено, що у період з липня 2017 року по листопад 2017 року включно відповідач взяті на себе зобов`язання за договором суборенди №127 з урахуванням додаткових договорів до нього належним чином не виконував, внаслідок чого у ФОП Сафоник Г.В. за цей період виникла заборгованість з орендної плати та комунальних платежів в сумі 34 366,63 грн, на підтвердження зворотного відповідачем не надано суду будь-яких інших доказів.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною 1 ст. 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст. 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З урахуванням встановленого вище, приймаючи до уваги, що відповідачем не надано жодних доказів на спростування заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що ФОП Сафоник Г.В. порушено умови договору суборенди №127 від 01.07.2017 та положення ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, що має наслідком задоволення вимог позивача про стягнення заборгованості з орендної плати та комунальних платежів у розмірі 34 366,63 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 4 921,49 грн, нарахованої за період з 12.11.2020 по 11.11.2021, 3% річних в сумі 3 425,75 грн та інфляційних втрат в розмірі 8 386,91 грн, нарахованих за період з 11.11.2018 по 11.11.2021, суд відзначає таке.

У відповідності до ч. 1 ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно ч. 1 ст. 230 ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

В силу положень ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

Згідно п. 8.2. договору орендар має право вимагати від суборендаря за прострочення внесення орендних платежів сплати, крім простроченої орендної плати, також пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми такої заборгованості за кожен день прострочення.

Оскільки положення договору не містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановленого в ст. 232 ГК України, то нарахування штрафних санкцій припиняється зі сплином 6 місяців.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку пені, ТзОВ «Сервіс-Поінт» не врахувало положення ст. 232 ГК України, відповідно невірно визначило періоди нарахування пені.

Так, за розрахунком суду обґрунтованою до стягнення є сума пені у розмірі 2 169,97 грн, нарахованої за період з 12.11.2020 по 12.05.2021.

Крім того, згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, суд перевірив наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, та встановив, що при їх розрахунку позивачем допущено арифметичні помилки, разом з тим, оскільки заявлена до стягнення сума інфляційних втрат не перевищує розміру, обчисленого судом, ця вимога підлягає задоволенню у повному обсязі, при цьому, за розрахунком суду обґрунтованою до стягнення є сума 3% річних у розмірі 3 422,92 грн, відповідно ця вимога підлягає задоволенню частково.

Відповідно до статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторін пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись статтями 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Поінт» задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Сафоник Ганни Валеріївни ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Поінт» (03189, місто Київ, вулиця Ломоносова, будинок 58-А; ідентифікаційний код 40782610) заборгованість в сумі 34 366 (тридцять чотири тисячі триста шістдесят шість) грн 63 коп., пеню у розмірі 2 169 (дві тисячі сто шістдесят дев`ять) грн 97 коп., 3% річних в сумі 3 422 (три тисячі чотириста двадцять дві) грн 92 коп., інфляційні втрати у розмірі 8 368 (вісім тисяч триста шістдесят вісім) грн 91 коп. та судовий збір в сумі 2 147 (дві тисячі сто сорок сім) грн 60 коп.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовити.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів в порядку, передбаченому ст. 253-259, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Суддя В.В. Бондарчук