ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" січня 2022 р. Справа№ 910/1888/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Яковлєва М.Л.

Куксова В.В.

при секретарі Токаревій А.Г.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 18.01.2022.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Державного Підприємства "ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ"

на рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2021 у справі №910/1888/21 (суддя Балац С.В., повний текст рішення складено 09.07.2021)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БІОГАЗЕНЕРГО"

до Державного Підприємства "ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ"

про стягнення 2 106 735,11 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «БІОГАЗЕНЕРГО» (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Державного підприємства «ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ» (далі - відповідач) про стягнення 2 106 735,11 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушено грошове зобов`язання за укладеним між сторонами спору договором від 30.07.2019 № 475/01, що призвело до звернення позивача до господарського суду з вимогами про стягнення з відповідача 2 106 735,11 грн., з яких: 826 478,36 грн. - пеня, 968 191,13 грн. - штраф та 312 065,62 грн. - 3 % річних.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.07.2021 у справі №910/1888/21 позов задоволено повністю.

Стягнуто з державного підприємства «ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «БІОГАЗЕНЕРГО» пеню в сумі 826478 грн. 36 коп., штраф в сумі 968191 грн. 13 коп., 3 % річних в сумі 312065 грн. 62 коп., витрати на правову допомогу в сумі 18000 грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 31601 грн. 03 коп.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що оскільки відповідач не виконав своє грошове зобов`язання у строк, встановлений Договором, то заявлені позивачем позовні вимоги про стягнення з відповідача пені в сумі 826 478,36 грн., штрафу в сумі 968 191,13 грн. та 3 % річних в сумі 312 065,62 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю, за розрахунками позивача, які перевірені та визнані судом правильними.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Державне Підприємство «ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2021 у справі №910/1888/21 та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

- судом не враховано специфіку правовідносин, що врегульовані спеціальним законодавством, що визначають порядок виконання спірного зобов`язання гарантованим покупцем, а також визначають джерела отримання грошових коштів для здійснення розрахунків з виробниками електричної енергії за «зеленим» тарифом, у тому числі позивачем, як наслідок суд дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позову;

- судом не встановлено, а позивачем не доведено наявність прострочення оплати спірного періоду відповідно до п. 10.4. Порядку купівлі електричної енергії за «зеленим» тарифом;

- судом не застосовано норми п. 5 ч. 1 ст. 92 Конституції України, ст.ст. 33, 62, 65 Закону України «Про ринок електричної енергії», ст.196 Господарського кодексу України, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин та неправильно застосовано ст.ст. 525, 526, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст. 174, 193, 196 Господарського кодексу України;

- відповідач наполягає, що джерелом надходження грошових коштів для розрахунків з продавцями електричної енергії за «зеленим» тарифом є платежі, пов`язані з оплатою НЕК «Укренерго» послуг гарантованого покупця із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел;

- також відповідач зазначає, що договір укладений не на підставі його вільного волевиявлення, а на виконання спеціальних обов`язків, передбачених законом, Порядком, а тому така діяльність гарантованого покупця не може розглядатись як підприємництво, тобто діяльністю, що здійснюється суб`єктом господарювання на власний ризик з метою отримання прибутку;

- судом не застосовано норми Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення умов підтримки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії» від 21.07.2020 №810-ІХ, якими визначено спосіб (порядок) виконання зобов`язань з оплати електричної енергії, що виникли станом на 01.08.2020 у Гарантованого покупця перед виробниками за «зеленим» тарифом, а саме - відшкодування такої заборгованості протягом 2021-2022 років шляхом оформлення облігацій внутрішньої державної позики з терміном обігу п`ять років;

- судом не застосовано положення ст. 614 ЦК України, оскільки обсяг виконання зобов`язання гарантованого покупця з оплати відпущеної електроенергії виробникам за «зеленим» тарифом ставиться Законом та Порядком в залежність від виконання спеціальних обов`язків НЕК «Укренерго»;

- судом не застосовано положення ч.3 ст.551 ЦК України, ч.ч.1,2 ст. 233 ГК України та не зменшено розмір штрафних санкцій, хоча відповідне клопотання заявлялось відповідачем при розгляді справи;

- скаржник заперечує щодо стягнення неустойки, 3% річних та інфляційних втрат за перші 10 та 20 днів спірного періоду, посилаючись на те, що відповідальність, передбачена п. 4.6. Договору у вигляді сплати пені та штрафу настає лише у разі прострочення оплати вартості відпущеної електричної енергії за розрахунковий місяць відповідно до п.10.4.Порядку, а нарахування штрафу на визначену заборгованість за перших 10 та 20 днів періодів 2020 року суперечить правовій природі штрафу;

- відповідач зазначає про безпідставність позовних вимог про стягнення інфляційних втрат, оскільки в основу формули розрахунку «зеленого» тарифу на кожен період постачань входить середній курс гривні до євро за відповідні останні 30 календарних днів, то є очевидним, що втрати позивача від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти, а тому на переконання відповідача, інфляційні втрати стягненню не підлягають.

Крім того, відповідач заперечує щодо стягнення витрат на правничу допомогу, посилаючись на те, що їх розмір не відповідає принципу розумності, є необґрунтованим та явно завищеним, а позивачем не надано належних та допустимих доказів понесених витрат.

04.08.2021 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою, надійшли до Північного апеляційного господарського суду та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передані на розгляд колегії суддів у наступному складі: головуючий суддя - Шаптала Є.Ю., суддів: Сітайло Л.Г., Хрипун О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.08.2021 відмовлено Державному Підприємству «ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ» у задоволенні клопотання про відстрочення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2021 у справі №910/1888/21. Апеляційну скаргу Державного Підприємства «ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2021 у справі №910/1888/21 залишено без руху. Надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

28.08.2021 від скаржника надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.09.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного Підприємства «ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2021 у справі №910/1888/21.

Учасникам справи повідомлено про право подати відзив на апеляційну скаргу, відповідь на відзив, заяви, клопотання, заперечення та строки на їх подання.

Розгляд справи призначено на 16.09.2021.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/4456/21 від 16.09.2021, у зв`язку з перебуванням судді Сітайло Л.Г. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2021 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Яковлєв М.Л., Хрипун О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2021 апеляційну скаргу Державного Підприємства «ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2021 у справі №910/1888/21 прийнято до свого провадження колегією суддів у визначеному складі та призначено до розгляду на 03.11.2021.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/5623/21 від 03.11.2021, у зв`язку з перебуванням судді Яковлєва М.Л. на лікарняному та судді Хрипуна О.О. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 03.11.2021 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Куксов В.В., Скрипка І.М.

У період з 08.11.2021 по 19.11.2021 головуючий суддя - Шаптала Є.Ю. перебував на лікарняному.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/6041/21 від 22.11.2021, у зв`язку з перебуванням судді Скрипки І.М. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 22.11.2021 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Куксов В.В., Яковлєв М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2021 апеляційну скаргу Державного Підприємства «ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2021 у справі №910/1888/21 прийнято до свого провадження колегією суддів у визначеному складі та призначено до розгляду на 18.01.2022.

14.09.2021 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «БІОГАЗЕНЕРГО» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач заперечує проти доводів апеляційної скарги, зазначаючи наступне:

- щодо строків виникнення зобов`язання у відповідача позивач наголошує, що рішенням Господарського суду міста Києва від 01.12.2020 у справі №910/8366/20 (яке набрало законної сили) встановлено факт придбання у позивача на умовах договору №475/01 від 30.07.2019 електричної енергії на суму 14618970,52 грн, що підтверджується актом купівлі - продажу за квітень 2020 від 30.04.2020;

- зобов`язання між позивачем та відповідачем виникли на підставі укладеного між ними договору №475/01 від 30.07.2019, а НЕК «Укренерго» не є стороною в цьому господарському зобов`язанні;

- щодо твердження апелянта про незастосування судом ст.. 614 ЦК України позивач заперечує та зазначає, що матеріалами справи не підтверджено, що діяльність ДП «гарантований покупець» не є прибутковою; надходження коштів від НЕК «Укренерго» не є єдиним джерелом доходів відповідача; матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем вживались заходи щодо належного виконання свої зобов`язань;

- з приводу незастосування судом ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст.. 233 ГК України відповідач заперечує, вказуючи, що судом прийнято до уваги усі обставини справи, зокрема матеріальний, фінансовий стан та інтереси сторін, у тому числі кредитора.

14.09.2021 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від Державного Підприємства «ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ» надійшло клопотання про залучення третьої особи на стороні відповідача, у якому відповідач просить залучити до участі у справі Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

14.09.2021 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від Державного Підприємства «ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ» надійшло клопотання про залучення третьої особи на стороні відповідача, у якому відповідач просить залучити до участі у справі Кабінет Міністрів України в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

14.09.2021 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від Державного Підприємства «ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ» надійшло клопотання про залучення третьої особи на стороні відповідача (з посиланням на сталу судову практику про залучення третіх осіб в аналогічних справах за позовами виробників за «зеленим» тарифом до ДП «ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ»), у якому відповідач просить залучити до участі у справі Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «УКРЕНЕРГО» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

14.09.2021 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від Державного Підприємства «ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ» надійшло клопотання про зменшення розміру неустойки та 3% річних, у якому відповідач в разі висновків про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та залишення в силі рішення суду першої інстанції просить суд зменшити розмір неустойки та 3% річних до 1 грн.

У судове засідання 18.01.2022 з`явились представники позивача та відповідача.

Представник відповідача підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, крім того, просив задовольнити подані клопотання.

Представник позивача заперечив проти доводів, викладених в апеляційній скарзі з урахуванням відзиву, поданого під час апеляційного провадження та просив відмовити в її задоволенні, а оскаржуване рішення просив залишити без змін, крім того, заперечив проти задоволення клопотань поданих відповідачем.

Щодо поданих скаржником клопотань про залучення третіх осіб судова колегія зазначає наступне.

Так, 14.09.2021 скаржником подано до суду клопотання про залучення третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, Кабінет Міністрів України та Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «УКРЕНЕРГО».

Клопотання відповідача про залучення до участі у справі Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг як третьої особи мотивоване тим, що на НКРЕКП покладено обов`язок створення таких умов виконання спеціальних обов`язків учасників ринку, що забезпечують покриття виконання економічно обґрунтованих витрат зазначених суб`єктів та відповідно повну та своєчасну оплату електричної енергії виробникам електричної енергії за «зеленим» тарифом, в тому числі і позивачу, крім того НКРЕКП зобов`язано здійснювати моніторинг зобов`язань, що є змістом укладеного між позивачем та відповідачем договору.

Клопотання відповідача про залучення до участі у справі Кабінету Міністрів України як третьої особи мотивоване тим, що КМУ здійснює формування та реалізацію державної політики в електроенергетиці шляхом прийняття фундаментальних нормативних актів, а враховуючи той факт, що КМУ є органом управління відповідача, прийняття рішень у даній справі на переконання відповідача безпосередньо вплине на права та обов`язки КМУ як і на орган управління відповідача, як і на вищий орган виконавчої влади.

Клопотання відповідача про залучення до участі у справі Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «УКРЕНЕРГО» як третьої особи мотивоване тим, що джерелом надходження грошових коштів для продавців електричної енергії за «зеленим» тарифом є платежі, пов`язані з оплатою НЕК «УКРЕНЕРГО» послуг гарантованого покупця із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, тобто як стверджує відповідач, на НЕК «УКРЕНЕРГО» покладено обов`язок забезпечити надходження гарантованому покупцю грошових коштів в обсязі, необхідному для здійснення повної плати електричної енергії продавцям за «зеленим» тарифом, тоді як гарантований покупець повинен провести розрахунки з такими продавцями з урахуванням сплачених НЕК «УКРЕНЕРГО» грошових коштів із забезпеченням гарантованому покупцю вказаної оплати.

Виходячи з викладеного, відповідач вважає, що на підставі ч.2 ст. 47 Господарського процесуального кодексу України, ч. 2 ст. 50 Господарського процесуального кодексу України Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, Кабінет Міністрів України та Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «УКРЕНЕРГО» повинні бути залучені до участі у даній справі.

Відповідно до частин 1-3 ст. 50 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі.

Отже, з положень ст. 50 Господарського процесуального кодексу України слідує, що підставою для залучення особи до участі у справі у статусі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, є та обставина, що рішення у справі може вплинути на її права або обов`язки щодо однієї із сторін. Така особа має перебувати з однією зі сторін у матеріальних правовідносинах, які в результаті прийняття судом рішення у справі зазнають певних змін.

Тобто, норми інституту третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору покликані захистити права та охоронювані законом інтереси осіб, які не є учасниками спірних матеріальних правовідносин, але знаходяться із однією зі сторін процесу у таких відносинах і які можуть змінитись у результаті винесеного рішення.

Судовою колегією враховано, що відповідачем в межах розгляду справи в суді першої інстанції заявлялись аналогічні клопотання про залучення до участі у справі Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, Кабінету міністрів України та національної енергетичної компанії «УКРЕНЕРГО» в якості третіх осіб, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, однак у підготовчому засіданні 22.04.2021 суд першої інстанції ухвалив відхилити вказані клопотання, посилаючись на те, що рішення суду жодним чином не вплине на права та обов`язки таких осіб.

Відтак, беручи до уваги предмет та підстави позову в даній справі, а саме - стягнення з відповідача пені, штрафу та 3 % річних за неналежне виконання грошового зобов`язання за укладеним між позивачем та відповідачем Договором від 30.07.2019 № 475/01, враховуючи те, що особи, яких відповідач просить залучити, не є сторонами укладеного між сторонами спору Договором, яким, у свою чергу, передбачена відповідальність відповідача за невиконання грошових зобов`язань, колегія суддів не вбачає підстав для залучення вказаних вище третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, у зв`язку з чим відповідні клопотання Державного Підприємства «ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ» є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, між позивачем (виробником за «зеленим» тарифом) та відповідачем (гарантованим покупцем), укладено договір від 30.07.2019 № 475/01 (далі - Договір), відповідно до предмету якого виробник за «зеленим» тарифом зобов`язується продавати, а гарантований покупець зобов`язується купувати всю відпущену електричну енергію, вироблену виробником за «зеленим» тарифом, та здійснювати її оплату відповідно до умов цього договору та законодавства України, у тому числі Порядку купівлі електричної енергії за «зеленим» тарифом, затвердженим постановою НКРЕКП від 26.04.2019 № 641 (далі - Порядок).

Пунктом 2.5 Договору визначено, що вартість електричної енергії, купленої гарантованим покупцем у виробників за «зеленим» тарифом у розрахунковому місяці, визначається відповідно до глави 10 Порядку на підставі тарифів, встановлених НКРЕКП, для кожної генеруючої одиниці за «зеленим» тарифом.

Положеннями пункту п. 3.1 Договору передбачено, що обсяг фактичного проданої та купленої електричної енергії визначається відповідно до положень глави 8 Порядку на підставі даних обліку, наданих гарантованому покупцю адміністратором комерційного обліку відповідно до глави 1 Порядку.

Умовами пункту 3.3 Договору визначено, що оплата товарної продукції (електричної енергії), купленої гарантованим покупцем у виробників за «зеленим» тарифом у розрахунковому місяці, та формування актів купівлі-продажу електричної енергії та актів купівлі-продажу відшкодування частки вартості врегулювання небалансу електричної енергії здійснюються відповідно до положень глави 10 Порядку.

Між сторонами Договору укладено додаткову угоду № 1383/01/20 до Договору, відповідно до якої сторони виклали ст.ст. 1-7 Договору у новій редакції.

Зокрема, як вбачається з п. 2.4 Договору (в редакції додаткової угоди) продавець за «зеленим» тарифом продає гарантованому покупцю електричну енергію відповідно до Порядку, якщо продавець є виробником за «зеленим» тарифом, або Порядку продажу електричної енергії споживачами, у разі якщо продавець є споживачем за «зеленим» тарифом, за тарифами, величини яких для кожної генеруючої одиниці за «зеленим» тарифом встановлені Регулятором, у національній валюті України.

Відповідно до п. 3.3 договору (в редакції додаткової угоди) оплата товарної продукції (електричної енергії), купленої гарантованим покупцем у виробників за «зеленим» тарифом у розрахунковому місяці, та формування актів купівлі-продажу електричної енергії та актів купівлі-продажу відшкодування частки вартості врегулювання небалансу електричної енергії здійснюються відповідно до положень глави 10 Порядку або глави 6 Порядку продажу електричної енергії споживачами.

У квітні 2020 відповідач придбав у позивача на умовах Договору електричну енергію на суму 14 618 970,52 грн. (обсяг електричної енергії становить 3 474 156,00 кВт*год), що підтверджується актом купівлі-продажу за квітень 2020 від 30.04.2020, який підписаний сторонами, скріплений відбитками їх печаток та наявний в матеріалах справи у вигляді засвідченої копії.

Позивач, посилаючись на порушення відповідачем строку виконання грошового зобов`язання за Договором, заявив вимоги про застосування до відповідача господарських санкцій у вигляді пені в сумі 826 478,36 грн. - пені та штрафу в сумі 968 191,13 грн., а також 3 % річних в сумі 312 065,62 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог, з чим погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

За змістом статей 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного Кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Приписами ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України унормовано, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом 10.1 глави 10 Порядку купівлі електричної енергії за «зеленим» тарифом визначено, що до 15 числа (включно) розрахункового місяця гарантований покупець здійснює оплату платежу продавцям із забезпеченням їм пропорційної оплати відповідно до оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої АКО, підписаної КЕП, за перші 10 днів розрахункового місяця, що визначається відповідно до обсягів відпуску електричної енергії генеруючими одиницями продавця, що визначені відповідно до пунктів 8.7 та 8.8 глави 8 цього Порядку, з урахуванням авансових платежів та заборгованості продавця перед гарантованим покупцем за спожиту електричну енергію.

До 25 числа (включно) розрахункового місяця гарантований покупець здійснює оплату платежу продавцям із забезпеченням їм пропорційної оплати відповідно до оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої АКО, підписаної КЕП, за перші 20 днів розрахункового місяця, що визначається відповідно до обсягів відпуску електричної енергії генеруючими одиницями продавця, що визначені відповідно до пунктів 8.7 та 8.8 глави 8 цього Порядку, з урахуванням авансових платежів та заборгованості продавця перед гарантованим покупцем за спожиту електричну енергію.

Згідно з п. 10.4 глави 10 Порядку купівлі електричної енергії за «зеленим» тарифом після отримання від продавця акта купівлі-продажу протягом двох робочих днів з дати затвердження Регулятором розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці, гарантований покупець здійснює остаточний розрахунок з продавцем із забезпеченням йому 100% оплати відпущеної електричної енергії попереднього розрахункового періоду (місяця) з урахуванням авансових платежів.

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням господарського суду м. Києва від 01.12.2020 у справі № 910/8366/20, (яке набрало законної сили 15.03.2021), зокрема, встановлено наступне:

- у квітні 2020 року відповідач придбав у позивача на умовах Договору №475/01 від 30.07.2019 електричну енергію на суму 14618970,52 грн (обсяг електричної енергії становить 3474156,00 кВт*год), що підтверджується актом купівлі-продажу за квітень 2020 року від 30.04.2020, який підписано уповноваженими представниками сторін та скріплений відбитками печаток Товариства з обмеженою відповідальністю «Біогазенерго» та Державного підприємства «Гарантований покупець» (копія долучена позивачем до позовної заяви);

- позивачем долучено до відповіді на відзив інформацію АКО (адміністратора комерційного обліку електричної енергії), яким є Приватне акціонерне товариство Національна енергетична компанія «Укренерго» (лист вих. №01/24570 від 08.07.2020), відповідно до якої вказано, що до 10 числа квітня 2020 року відповідачем було придбано 1603468 кВт*год електричної енергії, до числа квітня 2020 року - 2678096 кВт*год електричної енергії, загалом у квітні 2020 року - 3474156 кВт*год електричної енергії;

- як вбачається з матеріалів справи, 27.05.2020 Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, було прийнято Постанову №995, якою затверджено розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої Державним підприємством «Гарантований покупець» у квітні 2020 року, на рівні ,48 грн (без ПДВ);

- таким чином, відповідач зобов`язаний був здійснити остаточні розрахунки з позивачем за придбану у квітні 2020 року електричну енергію у строк до 29.05.2020 включно;

- судом встановлено, що 16.04.2020 відповідач сплатив позивачу грошові кошти у сумі 372243,01 грн (призначення платежу - за електроенергію, відпущену у квітні 2020 року) та 24.04.2020 - грошові кошти у розмірі 415425,70 грн (призначення платежу - за електроенергію, відпущену у квітні 2020 року), що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача, копії яких долучені позивачем до позовної заяви;

- таким чином, оскільки у квітні 2020 року відповідачем було придбано у позивача електричну енергію на умовах Договору №475/01 від 30.07.2019 на загальну суму 14618970,52 грн, тоді як відповідачем було здійснено оплату за електричну енергію у загальному розмірі 787668,71 грн, у відповідача виникла заборгованість у сумі 13831301,81 грн.

З огляду на наведене, судом встановлено, що відповідачем порушено строк виконання грошового зобов`язання за укладеним між сторонами спору Договором.

Як встановлено пунктом 4.6 укладеного між сторонами спору Договору, відповідач несе відповідальність за порушення порядку оплати виробникам за «зеленим» тарифом, що визначений у главі 10 Порядку, відповідачу нараховується пеня в розмірі 0,1 % від неоплаченої згідно з Порядком суми (але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на день розрахунку) за кожен день прострочення оплати. З відповідача може стягуватися додатково штраф у розмірі 7 % від неоплаченої згідно з Порядком суми за ненадходження понад 30 днів на рахунок виробника за «зеленим» тарифом належних коштів відповідно до порядку оплати. Сплата відповідачем пені та штрафу здійснюється з поточних рахунків відповідача на поточні рахунки виробників за «зеленим» тарифом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами частини 1 статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом частин 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскільки відповідач не виконав своє грошове зобов`язання у строк, встановлений Договором, заявлені позивачем позовні вимоги про стягнення з відповідача пені в сумі 826 478,36 грн., штрафу в сумі 968 191,13 грн. та 3 % річних в сумі 312 065,62 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю відповідно до наданих розрахунків позивача, які перевірені судом.

Щодо доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає наступне.

Судова колегія наголошує, що рішенням Господарського суду м. Києва від 01.12.2020 у справі № 910/8366/20 (яке набрало законної сили в розумінні приписів частини 2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України, оскільки ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.03.2021 апеляційну скаргу відповідача на рішення господарського суду м. Києва від 01.12.2020 у справі № 910/8366/20 повернуто) встановлено факт придбання у позивача на умовах договору №475/01 від 30.07.2019 електричної енергії на суму 14618970,52 грн, що підтверджується актом купівлі - продажу за квітень 2020 від 30.04.2020, а в силу приписів частини 4 статті 75 Господарського кодексу України обставини, встановлені в ньому, є приюдиційними та не підлягають доказуванню.

Колегія суддів відхиляє доводи позивача, що судом першої інстанції не було враховано специфіку правовідносин, що врегульовані спеціальним законодавством, оскільки відповідачем, ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не було надано доказів існування обставин, які у відповідності до норм спеціального законодавства звільняють відповідача від відповідальності за неналежне виконання зобов`язання за Договором.

Щодо доводів позивача, що Договір укладений не на підставі його вільного волевиявлення, а на виконання спеціальних обов`язків передбачених законом, колегія суддів зазначає, що підстава виникнення Договору не впливає на необхідність дотримання умов такого правочину та не звільняє від відповідальності за його невиконання.

Посилання відповідача на те, що оплата вартості електричної енергії за «зеленим» тарифом залежить від надходження коштів від Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго», яке неналежним чином виконує свої грошові зобов`язання, колегією суддів відхиляються, оскільки, по-перше, за укладеним між сторонами договором саме відповідач взяв на себе обов`язок купувати всю відпущену електричну енергію, вироблену виробником за «зеленим» тарифом, та здійснювати її оплату відповідно до умов Договору та законодавства України, в тому числі Порядку №641, по-друге, саме лише посилання відповідача на те, що порушення грошового зобов`язання сталося не з його вини, не може бути прийнято судом, оскільки недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника не є підставою для звільнення відповідача у даній справі від виконання своїх договірних зобов`язань, у тому числі, в частині здійснення повної та своєчасної оплати вартості обсягу електричної енергії за «зеленим» тарифом отриманої у квітні 2020.

Також підлягають відхиленню посилання відповідача на те, що виконання грошових зобов`язань відповідача перед позивачем встановлено на законодавчому рівні та повинно здійснюватися протягом 2021-2022 років шляхом оформлення облігацій внутрішньої державної позики з терміном обігу п`ять років.

Так, відповідно до пункту 4 Розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України про удосконалення умов підтримки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії» від 21.07.2020 року, що набрав чинності 01.08.2020 року, Кабінету Міністрів України протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим Законом з метою погашення заборгованості Державного підприємства «Гарантований покупець» перед суб`єктами господарювання, які виробляють електричну енергію з альтернативних джерел енергії, що утворилась станом на 1 серпня 2020 року, доручено розробити та подати до Верховної Ради України законопроект щодо відшкодування такої заборгованості протягом 2021-2022 років шляхом оформлення облігацій внутрішньої державної позики з терміном обігу п`ять років.

Проте, наразі відсутній нормативний акт, який би на законодавчому рівні встановлював інший порядок та спосіб виконання зобов`язань відповідача перед позивачем, ніж передбачено Договором та Порядком, а відтак, проводити розрахунки за електроенергію відповідач повинен у відповідності до визначених Договором та вищевказаним Порядком умов.

Щодо клопотання Державного Підприємства «ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ» про зменшення розміру неустойки та 3% річних до 1 грн судова колегія зазначає наступне.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як було зазначено вище, апеляційний господарський суд погодився з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення заявлених позивачем пені, штрафу та 3 % річних з огляду на їх обґрунтованість та правильність розрахунків, перевірних судом.

Разом з цим, колегією суддів враховано, що судом першої інстанції було відхилено клопотання відповідача про зменшення розміру заявлених до стягнення сум з огляду на те, що:

- станом на момент вирішення спору по суті, основна заборгованість відповідача перед позивачем за укладеним між сторонами спору Договором за квітень 2020 в сумі 13 831 301,81 грн. не погашена, навіть при наявності рішення Господарського суду м. Києва від 01.12.2020 у справі № 910/8366/20 про стягнення такої заборгованості, яке набрало законної сили;

- як вбачається із загальнодоступних джерел (www.gpee.com.ua), відповідач здійснює погашення заборгованості перед виробниками електричної енергії в значних сумах, в той час, як перед позивачем така заборгованість не погашена жодним чином, що свідчить про недобросовісну поведінку відповідача у господарських відносинах з позивачем.

Наразі, під час перегляду оскаржуваного рішення в апеляційному порядку, відповідач звертається з клопотанням про зменшення розміру неустойки та 3% річних, у якому в разі висновків про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та залишення в силі рішення суду першої інстанції просить суд зменшити розмір неустойки та 3% річних до 1 грн.

Відповідач просить суд застосувати положення ч.3 ст. 551 ЦК України та ч.ч.1,23 ст. 233 ГК України, звертаючи увагу, що порушення зазначеного питання не є визнанням позовних вимог та посилаючись на практику Верховного Суду.

В обгрунтування вказаного клопотання відповідач також посилається на специфіку відносин, що існують на ринку електричної енергії та скрутне фінансове становище відповідача.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, згідно з положеннями частини 1 статті 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру штрафних санкцій наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення штрафних санкцій.

Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтею 551 Цивільного кодексу України та статтею 233 Господарського кодексу України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суд повинен забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

З урахуванням практики Верховного Суду, викладеної, зокрема, у постановах від 04.06.2018 у справі №908/1453/14, від 21.01.2021 у справі №927/704/19, від 30.03.2021 у справі №902/538/18, обставинами, на які сторони справи можуть посилатися при розгляді питання про зменшення неустойки, є: критичний фінансово-господарський стан суб`єкта господарювання; наявність заборгованості із заробітної плати; наявність податкового боргу; зменшення прибутку підприємства; відсутність коштів на банківських рахунках; потреба в грошових коштах для підтримання технологічного процесу виробництва; монопольне становище контрагента; стягнення 3 відсотків річних та інфляційних нарахувань; існування дебіторської заборгованості.

Дослідивши подане відповідачем клопотання про зменшення неустойки та 3% річних, перевіривши доводи, якими обґрунтовується таке клопотання, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем не надано належного обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру неустойки та 3% річних і відповідних доказів, отже відсутні підстави для зменшення розміру цих нарахувань.

Стосовно стягнення витрат позивача на правничу допомогу судова колегія зазначає наступне.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Пунктом 2 частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з висновком, викладеним в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 по справі № 922/445/19 за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

У матеріалах справи наявний договір про надання правової допомоги від 18.01.2021 № 3/21, укладений між позивачем та адвокатом Тітовим І.С.

Також позивачем на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу та здійснення оплати наданих послуг за вказаним договором подані до суду першої інстанції:

- звіт про надані послуги станом на 02.06.2021 на суму 18 000,00 грн.;

- детальний опис надання послуг станом на 02.06.2021 на суму 18 000,00 грн.;

- проміжний акт наданих послуг від 05.02.2021 № 1 на суму 14 000,00 грн.;

- акт наданих послуг від 02.06.2021 № 2 на суму 4 000,00 грн.;

- платіжне доручення від 14.05.2021 № 2362 на суму 14 000,00 грн. та платіжне доручення від 02.06.2021 № 2518 на суму 2 000,00 грн.

Таким чином, як правильно вказав суд першої інстанції, сума сплати позивачем на користь адвоката Тітова І.С. 16 000,00 грн є підтвердженою.

Дослідивши надані докази, місцевий господарський суд визнав вказані документи належними та допустимими доказами для підтвердження факту понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Заперечуючи проти вказаного висновку, апелянт зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів понесених витрат, крім того, наведений позивачем розмір витрат на правничу допомогу не відповідає принципу розумності, є необґрунтованим та явно завищеним в порівнянні з ринковою вартістю послуг адвокатів в місті Києві.

Так, при визначенні суми відшкодування таких витрат суд виходить з критерію їх реальності (встановлення їх дійсності та необхідності), критерію розумності розміру, враховуючи конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).

Разом із тим, у частині 5 статті 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Для встановлення розумного розміру наданих послуг адвоката слід надати належну правову оцінку договору у сукупності з іншими доказами, складністю справи та виконання адвокатом робіт (наданих послуг), витраченим часом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг та виконання робіт, ціною позову та (або) значення справи.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009, справа «Баришевський проти України» від 26.02.2015).

Згідно з висновком ЄСПЛ, викладеним у рішенні від 02.06.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Разом з цим, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Вказаний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18.

Врахувавши доводи скаржника щодо не співмірності заявлених адвокатських витрат, перевіривши матеріали справи, судова колегія наголошує, що належних доказів або обґрунтувань, які свідчили б про неправильність розрахунку витрат на послуги адвоката у справі, відповідач не надав, що у свою чергу свідчить про недоведення неспівмірності витрат на оплату правничої допомоги адвоката складності справи відповідно до ч. 6 ст. 126 ГПК України.

При цьому, самі лише посилання на неспівмірність витрат та незгода із сумою понесених витрат на професійну правничу допомогу не можуть бути підставою для відмови у задоволенні заяви позивача про розподіл судових витрат (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15.05.2020 року по справі № 910/5410/19).

Доводи апелянта щодо ненадання позивачем належних та допустимих доказів понесених витрат на правничу допомогу колегія суддів визнає необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Отже, виходячи з принципу співмірності та розумності у визначенні вартості адвокатських послуг, зважаючи на заперечення відповідача про стягнення з нього судових витрат, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума витрат позивача на правничу допомогу в розмірі 18 000,00 грн.

За таких обставин, доводи скаржника стосовно стягнення витрат позивача на правову допомогу не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення.

Підсумовуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи учасників справи, дійшов висновку, що судом першої інстанції за результатами розгляду справи було прийнято законне та вмотивоване рішення на підставі належних та допустимих доказів, а скаржником в апеляційній скарзі вищенаведені висновки суду першої інстанції не спростовано.

Аналізуючи вищенаведене в сукупності, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог.

Таким чином, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2021 у справі №910/1888/21.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2021 у справі №910/1888/21 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду, наведені в оскаржуваному рішенні.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Державного Підприємства «ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2021 у справі №910/1888/21 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного Підприємства "ГАРАНТОВАНИЙ ПОКУПЕЦЬ" - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2021 у справі №910/1888/21 - залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Матеріали справи № 910/1888/21 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 07.02.2022 після виходу суддів з лікарняних.

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді М.Л. Яковлєв

В.В. Куксов