Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2022Справа № 910/16585/21

Суддя Господарського суду міста Києва Головіна К. І., розглянувши у спрощеному позовному провадженні господарську справу

за позовною заявою Фізичної особи-підприємця Чопей Василя Івановича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ламбо"

про стягнення 44 262,47 грн.

без повідомлення учасників справи

В С Т А Н О В И В:

До Господарського суду міста Києва з позовом звернулась Фізична особа-підприємець Чопей Василь Іванович (далі - ФОП Чопей В. І., позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ламбо" (далі - ТОВ "Ламбо", відповідач) про стягнення заборгованості у сумі 44 262,47 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач порушив умови договору транспортного перевезення в частині своєчасної сплати вартості наданих послуг, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість.

У позові ФОП Чопей В. І. просить стягнути з відповідача основну заборгованість у сумі 37 528,00 грн., пеню у сумі 2 452,69 грн., інфляційні втрати у сумі 3 227,41 грн. та 3 % річних у сумі 1 054,37 грн., що разом становить 44 262,47 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 за вказаною позовною заявою було відкрите провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, учасникам справи надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.

Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд справи, у строк, визначений законом, відзиву не надав, його позиція щодо заявлених вимог суду невідома. Згідно з ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Ураховуючи, що відповідач не скористався наданим йому правом у межах визначеного законом процесуального строку на подання відзиву, суд дійшов висновку про можливість вирішення спору за відсутності відзиву відповідача.

Отже, розглянувши позовні вимоги та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Установлено, що на підставі договору-заявки № 52 від 28.10.2020 позивач надав відповідачу транспортні послуги з перевезення вантажу за маршрутом: Венгрія-Україна, дата завантаження вантажу: 28.10.2020, вартістю 1 100 євро, що еквівалентно 37 528,00 грн., що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) № 18299 від 28.10.2020 та товарно-транспортною накладною від 29.10.2020.

Згідно з ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України за загальним правилом господарський договір викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Так, одним із основних міжнародних документів, який регулює відносини сторін при виконанні міжнародних перевезень вантажів автотранспортом, є Конвенція про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19 травня 1956 р., яка набрала чинності для України 17.05.2007 р. (далі - Конвенція). Конвенція про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін (ст. 1 Конвенції).

Відповідно до ст. 4 Конвенції договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної, зокрема, наданою сторонами CMR, якою підтверджується прийняття вантажу до перевезення. Відсутність, неправильність чи утрата вантажної накладної не впливають на існування та чинність договору перевезення, до якого й у цьому випадку застосовуються положення цієї Конвенції.

Згідно зі ст. 9 Конвенції вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.

Отже, виходячи з приписів наведених норм чинного законодавства, згідно з міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) № 18299 від 28.10.2020 сторони уклали договір перевезення у спрощений спосіб. За таких обставин у його сторін виникли взаємні господарські зобов`язання з погодженою сторонами умовою оплати послуг - протягом 5 днів відповідно до сканованих копій документів.

Як свідчать матеріали справи, 28.10.2020 ФОП Чопей В. І. здійснив перевезення вантажу за маршрутом: Угорщина-Україна на загальну суму 37 528,00 грн., що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) № 18299 від 28.10.2020, ТТН від 29.10.2020, актом виконаних робіт № 46 від 30.10.2020, підписаним сторонами без зауважень, та рахунком № 463 від 30.10.2020. Документи, які є підставою для оплати послуг з перевезення, 02.11.2020 ФОП Чопей В. І. направив на адресу відповідача, що підтверджується експрес-накладною поштового відправлення № 6668.

Однак, зі свого боку, відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, надані послуги з перевезення не оплатив. Отже, у ТОВ "Ламбо" виникла заборгованість у сумі 37 528,00 грн.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно зі ст. 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися у встановлений строк (термін), а якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГК України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки доказів належної сплати вартості послуг відповідач не надав, доводів позивача не спростував, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості в сумі 37 528,00 грн. з ТОВ "Ламбо" підлягають задоволенню.

Також позивач просив стягнути з відповідача пеню у сумі 2 452,69 грн. Разом з тим, судом встановлено, що укладена сторонами угода про перевезення не містить положень, якими б сторони визначили розмір та базу нарахування пені, а позивач обгрунтовує її нарахування положенням ч. 6 ст. 231 ГК України.

Так, відповідно до ч. 6 ст. 231 ГК України за порушення грошових зобов`язань встановлюються штрафні санкції у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами.

Проте, відповідно до роз`яснення, викладеного у п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначаються певним законодавчим актом.

У даному випадку судом встановлено, що договір перевезення не містить умови про нарахування пені, спеціальний закон, який визначав би розмір та порядок стягнення пені в разі неналежного виконання зобов`язань з оплати наданих послуг перевезення також відсутній, а частина 6 ст. 231 ГК України, на яку посилається позивач в обґрунтування своїх вимог, не є нормою законодавства, яка встановлює розмір та базу сплати пені, тобто є загальною нормою права, що передбачає лише порядок її визначення у договорі, виходячи з облікової ставки Національного банку України. Вказана позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 10.12.2019 у справі № 904/4156/18, Верховним Судом у постанові від 20.06.2018 у справі № 904/5922/17.

Отже, позовні вимоги ФОП Чопей В. І. в частині стягнення з відповідача пені на суму 2 452,69 грн. є необгрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Також за порушення зобов`язання позивач просив стягнути з ТОВ "Ламбо" інфляційні втрати у сумі 3 227,41 грн. та 3 % річних у сумі 1 054,37 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на встановлене судом прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційної складової боргу є такими, що заявлені правомірно.

Здійснивши перерахунок сум матеріальних втрат, суд встановив, що з відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати у сумі 3 227,41 грн. та 3 % річних у сумі 1 054,37 грн., тобто у сумах, заявлених позивачем.

Отже, позовні вимоги ФОП Чопей В. І. підлягають частковому задоволенню, у зв`язку із відмовою у вимогах про стягнення пені.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 73 - 79, 129, 236 - 238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Чопей Василя Івановича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ламбо" про стягнення заборгованості у сумі 44 262,47 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ламбо" (04080, м. Київ, вул. Олексія Терьохіна, буд. 8а, офіс 42, ідентифікаційний код 38090258) на користь Фізичної особи-підприємця Чопей Василя Івановича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) заборгованість у сумі 37 528 (тридцять сім тисяч п`ятсот двадцять вісім) грн. 00 коп., інфляційні втрати у сумі 3 227 (три тисячі двісті двадцять сім) грн. 41 коп., 3 % річних у сумі 1 054 (одна тисяча п`ятдесят чотири) грн. 37 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 2 144 (дві тисячі сто сорок чотири) грн. 21 коп.

У решті вимог - відмовити.

Повний текст рішення складений 10 лютого 2022 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головіна К. І.