ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2022м. ДніпроСправа № 904/8871/21

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г.,

за участю секретаря судового засідання Риженко Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

до Повного товариства "Ломбард ПП Златофінресурс і К", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості у розмірі 15 516, 27 грн.

Представники:

Від Позивача: не з`явився

Від Відповідача: не з`явився

РУХ СПРАВИ У СУДІ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.

Акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Повного товариства "Ломбард ПП Златофінресурс і К" заборгованості за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 1434 від 01.11.2013 р. у розмірі 15 516, 27 грн., яка складається з: 12 938, 80 грн. - основного боргу, 1 532, 34 грн. - інфляційних збитків, 726, 93 грн. - 3 % річних, 156, 64 грн. - пені, 161, 56 грн. - 7 % штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовано на підставі договору №1434 від 01.11.2013 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді.

Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 12.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 22.12.2021 позовну заяву Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" до Повного товариства "Ломбард ПП Златофінресурс і К" про стягненя заборгованості за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 1434 від 01.11.2013 у розмірі 15 516, 27 грн. залишено без руху. Встановлено позивачу строк для усунення недоліків - 5 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, а саме подання до суду доказів оплати відповідачем боргу за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 1434 від 01.11.2013 в розмірі 36 728,53 грн.

24.01.2022 від позивача надійшла заява про долучення до матеріалів справи доказів.

Ухвалою суду від 24.01.2022 продовжено розгляд справи № 904/8871/21.

Ухвалою суду від 03.02.2022 призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 15.02.2022.

15.02.2022 сторони в судове засідання не з`явились.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

15.02.2022 в судовому засіданні, в порядку ст. 240 ГК України, прийнято вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА.

01.11.2013 між Державним підприємством «Криворізька теплоцентраль», (яке 16.03.2017 перетворено на Публічне акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» . 14.05.2018 внесено дані до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осб-підприємців та громадських формувань щодо зміни назви на Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль», (далі - позивач, теплопостачальна організація, продавець) та Повним товариством "Ломбард ПП Златофінресурс і К" (далі - відповідач, покупець-споживач) укладено договір №1434 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді (далі - договір).

Позивач зазначає, що належним чином виконав свої договірні зобов`язання, що підтверджується Актами здачі-приймання робіт (надання послуг), а саме:

- Актом передачі-приймання теплової енергії (надання послуг) №1601 від 28.02.2019 на суму 8 1973,47грн.;

- Актом передачі-приймання теплової енергії (надання послуг) №3823 від 31.03.2019 на суму 3 739,02грн.;

- Актом передачі-приймання теплової енергії (надання послуг) №4857 від 25.04.2019 на суму 2 109,64грн.;

- Актом передачі-приймання теплової енергії (надання послуг) №8202 від 31.12.2019 на суму 3 996,30грн.;

- Актом передачі-приймання теплової енергії (надання послуг) №422 від 31.01.2020 на суму 5 076,84грн.;

- Актом передачі-приймання теплової енергії (надання послуг) №1495 від 29.02.2020 на суму 5 299,81грн.;

- Актом передачі-приймання теплової енергії (надання послуг) №3032 від 31.03.2020 на суму 3 739,02грн.;

- Актом передачі-приймання теплової енергії (надання послуг) №3641 від 30.04.2020 на суму 2 881,45грн.;

- Актом передачі-приймання теплової енергії (надання послуг) №5384 від 30.11.2020 на суму 2 545,60грн.;

- Актом передачі-приймання теплової енергії (надання послуг) №6634 від 31.12.2020 на суму 6 143,38грн.

Позивач вказує, що відповідач частково виконав свої зобов`язання щодо здійснення оплати за поставлену теплову енергію, у зв`язку із чим станом на 31.10.2021 утворилася заборгованість у розмірі 12 938,80 грн.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань позивач нарахував відповідачу:

- пеню за загальний період прострочення з 21.12.2020 по 22.07.2021 на загальну суму 156,64грн.;

- штраф у розмірі 7 % від суми заборгованості у розмірі 161,56 грн.

- три проценти річних за загальний період прострочення з 21.03.2019 по 31.10.2021 на загальну суму 726,93грн.;

- інфляційні втрати за загальний період прострочення з квітня 2019 по вересень 2021 на загальну суму 1 532,34грн.

ПОЗИЦІЯ ВІДПОВІДАЧА.

Відповідач про наявність справи у суді повідомлений належним чином, відзив на позов не надав.

Ухвали суду, направлені на адресу відповідача, повернулися до суду з відміткою поштового відділення "адресат відсутній за вказаною адресою".

Слід також зазначити, що судом робилося оголошення для Повного товариства "Ломбард ПП Златофінресурс і К" на офіційному сайті Господарського суду Дніпропетровської області https://dp.arbitr.gov.ua про знаходження в провадженні суду даної справи (а.с. 69).

При цьому, до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Водночас, законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний кодекс України, не зобов`язує й сторону у справі, зокрема позивача, з`ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її місцезнаходженням, визначеним згідно із згаданою статтею 93 Цивільного кодексу України) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

Крім того, частиною 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, в разі, коли фактичне місцезнаходження особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Отже, у разі, якщо копію прийнятого судового рішення (ухвали, постанови, рішення) направлено судом листом за належною поштовою адресою, тобто повідомленою суду учасником справи, і повернено підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання чи закінчення строку зберігання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про прийняте судове рішення.

Вказана правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12.03.2019 у справі № 923/1432/15.

Більше того, суд наголошує, що за змістом статей 2, 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" вбачається, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

З урахуванням наведеного, відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалами Господарського суду Дніпропетровської області по даній справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Враховуючи викладене, неперебування відповідача за місцем його державної реєстрації чи небажання отримати поштову кореспонденцію та, як наслідок, неможливість направлення в засідання свого повноважного представника і ненадання відзиву, не є перешкодою розгляду справи судом за наявними матеріалами і не свідчить про порушення норм процесуального права саме зі сторони суду.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 03.03.2018 у справі № 911/1163/17 та від 10.05.2018 у справі № 923/441/17.

За таких обставин можна дійти висновку, що повернення ухвали суду відбулось через недотримання ним вимог законодавства щодо забезпечення отримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням (поштовою адресою), що розцінюється судом як фактична відмова від отримання адресованих йому судових рішень (ухвал). Відповідач, у разі незнаходження за своєю юридичною адресою, повинен був докласти зусиль щодо отримання поштових відправлень за цією адресою або повідомлення суду про зміну свого місцезнаходження.

Таким чином, суд вважає, що відповідач про наявність справи у суді повідомлений належним чином.

ОБСТАВИНИ, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Предметом доказування, відповідно до частини 2 статті 76 Господарського процесуального кодексу України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Отже, обставинами, які входять до предмету доказування у даній справі є такі: 1. Обставини укладання договору. 2. Природа договору. 3. Факт поставки теплової енергії. 4. Строк оплати. Наявність часткової оплати. Існування заборгованості. 5. Правомірність нарахування штрафних санкцій.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.

1. Обставини укладання договору.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (частина 3 статті 180 Господарського кодексу України).

01.11.2013 між Державним підприємством «Криворізька теплоцентраль», (яке 16.03.2017 перетворено на Публічне акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» . 14.05.2018 внесено дані до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осб-підприємців та громадських формувань щодо зміни назви на Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль», (далі - позивач, теплопостачальна організація, продавець) та Повним товариством "Ломбард ПП Златофінресурс і К" (далі - відповідач, покупець-споживач) укладено договір №1434 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді (далі - договір).

Предмет договору. Теплопостачальна організація-продавець бере на себе зобов`язання постачати споживачеві-покупцю теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач-покупець зобов`язався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими згідно чинного законодавства тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором (пункт 1.1 договору).

Ціна договору. Тариф на теплову енергію врегульовано договором, а саме п. 6.3. договору, який в редакції додаткової угоди 2020 року становить з 30.10.2020 для споживачів «Інші споживачі: 1 414,22 грн. з 1 Гкал без ПДВ, 1 697,06 грн. за 1 Гкал з ПДВ.

Строк. Цей договір набуває чинності з моменту фактичного надання послуг теплопостачання та діє до 31.10.2014 (пункт 10.1 договору). Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про припинення дії договору не буде письмово заявлено однією із сторін (пункт 10.3 договору).

Відтак, сторонами погоджено істотні умови договору.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 Цивільного кодексу України).

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Договір у встановленому порядку не оспорений, не визнаний недійсним.

Таким чином, укладений між сторонами договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов`язковим для виконання сторонами.

2. Природа договору.

За договором купівлі-продажу, відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України, одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

За правовою природою укладений між сторонами договір є договором енергопостачання.

Відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі договору енергопостачання, є господарськими зобов`язаннями і згідно з приписами статті 193 Господарського кодексу України, статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

3. Факт поставки теплової енергії.

Частиною 1 статті 656 Цивільного кодексу України визначено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Статтею 662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу (стаття 663 Цивільного кодексу України).

Теплова енергія постачається споживачу - покупцю в обсягах згідно з додатком 1 до цього договору, що є його невід`ємною частиною, на такі потреби:

- опалення та вентиляцію - в період опалювального періоду;

- гаряче водопостачання - протягом року (за наявності виділеного об`єму природного газу) (пункт 2.1 договору).

Відповідно до підпункту 4.2.5 пункту 4.2 договору на теплопостачальну організацію покладено обов`язок виписувати рахунки споживачеві для оплати спожитої ним теплової енергії у звітному періоді не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним, а також направляти акти здачі-приймання послуг, які підтверджують обсяг отриманої теплової енергії та які повинні бути повернуті в підписаному або в не підписаному вигляді до 20 числа місяця, наступного за звітним.

На виконання умов укладеного між сторонами договору позивач передав відповідачу теплову енергію на загальну суму 43 728,53грн., що підтверджується:

- Актом передачі-приймання теплової енергії (надання послуг) №1601 від 28.02.2019 на суму 8 1973,47грн.;

- Актом передачі-приймання теплової енергії (надання послуг) №3823 від 31.03.2019 на суму 3 739,02грн.;

- Актом передачі-приймання теплової енергії (надання послуг) №4857 від 25.04.2019 на суму 2 109,64грн.;

- Актом передачі-приймання теплової енергії (надання послуг) №8202 від 31.12.2019 на суму 3 996,30грн.;

- Актом передачі-приймання теплової енергії (надання послуг) №422 від 31.01.2020 на суму 5 076,84грн.;

- Актом передачі-приймання теплової енергії (надання послуг) №1495 від 29.02.2020 на суму 5 299,81грн.;

- Актом передачі-приймання теплової енергії (надання послуг) №3032 від 31.03.2020 на суму 3 739,02грн.;

- Актом передачі-приймання теплової енергії (надання послуг) №3641 від 30.04.2020 на суму 2 881,45грн.;

- Актом передачі-приймання теплової енергії (надання послуг) №5384 від 30.11.2020 на суму 2 545,60грн.;

- Актом передачі-приймання теплової енергії (надання послуг) №6634 від 31.12.2020 на суму 6 143,38грн.

Відтак, у відповідача виник обов`язок з оплати отриманої теплової енергії.

Господарський суд доходить висновку, що належні докази припинення дії договору у спірний період відповідачем не надано.

Отже, факт поставки теплової енергії позивачем відповідачу на суму 43 728,53грн. визнається підтвердженим.

4. Строк оплати. Наявність часткової оплати. Існування заборгованості.

Частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У відповідності до пунктів 6.1., 6.2, 6.3 договору розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться в грошовій формі, відповідно до тарифів.

Розрахунковим періодом є календарний місяць.

Оплата за теплову енергію здійснюється споживачем-покупцем виключно грошовими коштами відповідно до встановлених тарифів шляхом 30 (тридцяти) відсоткової попередньої оплати вартості планових обсягів споживання теплової енергії за 5 (п`ять) днів до початку здійснення споживання. Решта 70 (сімдесят) відсотків вартості планових обсягів споживання теплової енергії сплачується споживачем-покупцем протягом місяця споживання теплової енергії. Кошти, які надійшли від покупця, будуть зараховані як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором. Остаточний розрахунок за фактично спожиту теплову енергію здійснюється до 20-ого числа місяця, наступного за місяцем споживання теплової енергії.

Враховуючи зазначений вид договорів, вбачається, що він є оплатним, і обов`язку постачальника за договором поставити товар відповідає обов`язок покупця оплатити його вартість.

Як зазначає позивач, відповідач частково сплатив вартість наданої теплової енергії, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 12 938,80 грн.

Господарський суд констатує, що строк оплати теплової енергії за період з лютого 2019 по лютий 2021 є таким, що настав.

Доказів оплати теплової енергії в сумі 12 938,80грн. відповідач не надав, доводи позивача, наведені в обґрунтування позову, належними доказами не спростував.

Отже, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 12 938,80грн. є доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

5. Правомірність нарахування пені та штрафу.

У відповідності до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Одним із наслідків порушення зобов`язання є оплата пені.

Згідно статті 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 1 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно статті 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України, передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Підпунктом 7.2.7 пункту 7.2 договору визначено, що за порушення строків сплати за отриману теплову енергію стягується пеня у розмірі не більше подвійної облікової ставки НБУ, за які допущено прострочення за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної суми. Період, за який нараховуються штрафні санкції, становить три роки. Строк позовної давності, щодо стягнення штрафних санкцій, встановлено у три роки.

Щодо розрахунку пені.

Позивач нарахував пеню за загальний період прострочення з 21.12.2020 по 22.07.2021 на загальну суму 156,64грн.

Відповідач контррозрахунку не надав.

Господарський суд перевірив розрахунок пені та вважає вимогу такою, що підлягає задоволенню у розмірі 156,64 грн.

Щодо розрахунку щтрафу.

Позивач нарахував штраф у розмірі 7 % від суми заборгованості у розмірі 161,56 грн.

Відповідач контррозрахунку не надав.

Господарський суд перевірив розрахунок штрафу 7 % від суми заборгованості та визнав його арифметично та методологічно правильним, а вимогу обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню у розмірі 161,56 грн..

6. Правомірність нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Щодо розрахунку трьох процентів річних.

Позивач нарахував три проценти річних за загальний період прострочення з 21.03.2019 по 31.10.2021 на загальну суму 726,93грн.

Відповідач контррозрахунок трьох процентів річних не надав.

Господарський суд перевірив розрахунок трьох процентів річних та вважає вимогу такою, що підлягає задоволенню у розмірі 726,93грн.

Щодо розрахунку інфляційних втрат.

Пунктом 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" встановлено, що згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Позивач нарахував інфляційні втрати за загальний період прострочення з квітня 2019 по вересень 2021 на загальну суму 1 532,34грн.

Відповідач контррозрахунок інфляційних втрат не надав.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, суд вважає його таким, що підлягає задоволенню у розмірі 1 532,34 грн.

Щодо обґрунтування кожного доказу суд зазначає наступне.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не слід розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

За змістом статті 129 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи здійснюється розподіл судових витрат.

З урахуванням положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись статтями 2, 5, 14, 73, 74-80, 86, 91, 129, 194, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ.

Позовні вимоги Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" до Повного товариства "Ломбард ПП Златофінресурс і К" про стягнення заборгованості у розмірі 15 516, 27 грн.- задовольнити.

Стягнути з Повного товариства "Ломбард ПП Златофінресурс і К" (50050, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Олейникова, буд. 28, кв. 1; ідентифікаційний код 21886953) на користь Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" (50014, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Електрична, буд. 1; ідентифікаційний код 00130850) суму основного боргу в розмірі 12 938,80грн., інфляційні втрати у розмірі 1 532,34 грн, 3% річних у розмірі 726,93 грн, пеню у розмірі 156,64 грн, 7% штрафу у розмірі 161,56 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 270,00 грн., про що видати наказ.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено - 16.02.2022.

Суддя Н.Г. Назаренко