ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" лютого 2022 р. Справа№ 910/7654/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Руденко М.А.
суддів: Барсук М.А.
Пономаренка Є.Ю.

без участі представників сторін, у спрощеному провадження у відповідності до вимог ст. 247 ГПК України
розглянувши апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України

на рішення господарського суду міста Києва від 21.10.2021
у справі №910/7654/21 (суддя Стасюк С.В.)

за позовом військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України

до товариства з обмеженою відповідальністю "Артіс Плюс Груп"

про стягнення 168 099, 65 грн., -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2021 військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України (позивач) звернулась до господарського суду міста Києва з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "Артіс Плюс Груп" (відповідач) про стягнення 168 099,65 грн., з яких 78 955,76 грн. пені та 89 143,89 грн. штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки №150/В33-2020 від 24.09.2020 в частині порушення строків поставки товару.

Рішенням господарського суду міста Києва від 21.10.2021 у справі №910/7654/21 в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі. Стягнуто з позивача на користь відповідача 20 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що відповідачем не було отримано заявку на виконання умов договору, а заява яка додана позивачем до позовної заяви з підписом представника відповідача, не може бути належним доказом отримання заявки, оскільки представник не мав права представляти інтереси відповідача, оскільки в довіреності наданій відповідачем зазначено строк дії до 03 жовтня 2020 року.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач - військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати повністю рішення господарського суду міста Києва від 21.10.2021 у справі №910/7654/21 і ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги позивача задовольнити повністю. Розгляд справи №910/7654/21 в суді апеляційної інстанції здійснювати без участі позивача.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав на те, що оскільки на виконання умов договору, товар відповідачем так і не був поставлений, тому стягненню підлягає пені та штраф за порушення умов договору. Подаючи заяву представнику відповідача, позивач не знав, що у представника відсутні повноваження на підписання заявки. Окрім того, позивач вважає, що не є розумним розміром витрат відповідача на послуги адвоката у даній справі сума, яка складає 20 250,00 грн. Зазначена сума витрат на професійну правничу допомогу є не співмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи зважаючи на її складність та обсяги наданих адвокатських послуг.

07.12.2021 через канцелярію суду від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечує проти вимог апеляційної скарги, просить її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Також просить стягнути з позивача на користь відповідача суму понесених судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 20 000,00 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.11.2021 було прийнято до розгляду апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та ухвалено здійснювати розгляд справи у спрощеному позовному провадження без повідомлення представників сторін.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 24.09.2020 між військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України (замовник) та ТОВ "Артіс Плюс Груп" (учасник) було укладено Договір №150/333-2020 (далі - Договір) (а.с. 6-20).

За умовами п. 1.1. договору, учасник зобов`язується у визначені Договором строки поставити замовникові якісні товари, зазначені у специфікації, яка є невід`ємною частиною цього Договору (Додаток № 1), а замовник прийняти та оплатити такі товари. (а.с. 21)

Пунктом 1.2. Договору, сторони передбачили найменування (номенклатура, асортимент) товару Оброблені фрукти та овочі за кодом СРV за ДК 021:2015-15330000-0 (консерви овочеві "Ікра з кабачків") (тут і надалі товар). Кількість товару за договором 25 000 кг.

Ціна договору складає 1 273 500 (один мільйон двісті сімдесят три тисячі п`ятсот) грн. 00 коп., у тому числі ПДВ. (п. 4.1. договору)

Згідно з п. 5.1. договору розрахунки за товар, що поставляється, замовником проводяться шляхом оплати за фактично поставлену кількість товару (партію товару) з відстрочкою платежу до 90 календарних днів з дати документального підтвердження учасником замовнику доставки товару до товароодержувача.

Відповідно до п. 6.1. Договору дата та місце поставки товару зазначається у письмовій заявці. Строк поставки товару за цим Договором складає 14 (чотирнадцять) календарних днів з моменту отримання учасником письмової заявки замовником, але не пізніше дати вказаної в ній.

Не пізніше 7 (сьомого) числа кожного місяця учасник (представник учасника) прибуває до замовника для отримання письмової заявки.

Заявка вручається під особистий підпис учаснику (представнику учасника) або у разі не прибуття вищезазначених осіб, надсилається учаснику рекомендованим листом із повідомленням про вручення чи цінним листом з описом вкладеного, направленим на адресу учасника, зазначену в розділі 14 Договору.

Також, відповідно до п. 8.3. Договору за порушення строку поставки товару зазначеного у заявці, учасник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1% вартості товару, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, за прострочення поставки понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вартості непоставленого товару. У випадку порушення строку поставки замовник має право відмовитись від цього договору у повному обсязі або частково.

30.09.2020 позивачем було складено заявку на поставку товару, яка 05.10.2020 була передана фізичній особі ОСОБА_1 , про що останнім на відповідній заявці зроблено напис. (а.с. 23)

Доводи позовної заяви ґрунтуються на тому, що заявка від 30.09.2020 на поставку була вручена представнику відповідача, а тому останній, на виконання вимог п. 6.1. договору, зобов`язаний був поставити позивачу товар, зазначений у заявці, протягом 14 днів з моменту вручення до 19.10.2020.

В подальшому, позивач за вих. №78/6-2949 від 03.12.2020 повідомив відповідача про розірвання договору в односторонньому порядку з 14.12.2020, у зв`язку із порушенням відповідачем умов договору в частині виконання строку поставки товару. (а.с. 25-26)

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що відповідачем було порушено строк поставки товару, а тому нарахував та просить суд стягнути з відповідача розраховану пеню за період з 13.10.2020 по 13.12.2020 в розмірі 78 955, 76 грн. та штраф в розмірі 7% від загальної вартості товару в сумі 89 143, 89 грн.

Відмовляючи в задоволення позовних вимог про стягнення штрафних санкцій за несвоєчасну поставку товару, відповідно до умов договору № 150/ВЗЗ-2020 від 24.09.2020 року, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що 05.10.2020 ОСОБА_1 , який отримав заявку на поставку товару за довіреністю від 07 серпня 2020 року, не був уповноваженим представником відповідача та не мав права отримувати від позивача заявок на виконання умов договору поставки, оскільки строк його довіреності закінчився 03 жовтня 2020 року. При цьому зазначив, що про зазначену обставину був обізнаний і сам позивач, оскільки у нього в наявності була довіреність, надана ОСОБА_1 , в якій було визначено строк її дії до 03.10.2020.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Як визначено ст. 627 Цивільного кодексу України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Пунктом 1. ст. 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За умовами статті ст. 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно ст. 526 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вже зазначалось вище та було встановлено судом першої інстанції, позивач 30.09.2020 склав відповідну заявку на поставку товару та 05.10.2020 передав її представнику фізичної особи ОСОБА_1 (а.с.23), про що останній зробив на заявці напис про її отримання представником Арті Плюс Груп . До відповідної заявки позивачем долучено довіреність від 07.08.2020 року (а.с.24), якою відповідач уповноважив ОСОБА_1 представляти інтереси останнього в усіх підприємствах, установах, організаціях. При цьому, зазначено строк дії довіреності до 03 жовтня 2020 року без права передоручення.

Окрім того, відповідачем було додано до матеріалів справи наказ №9о/с від 14.09.2020 про звільнення ОСОБА_1 з посади менеджера з продажу ТОВ «АРТІС ПЛЮС ГРУП» у зв`язку із неналежним виконанням службових обов`язків. (а.с.95) В той же день, 14.09.2020 довіреність видана від 07.08.2020 строком дії до 03.10.2020 без права передоручення втратила чинність, у зв`язку із звільненням ОСОБА_1 із посади менеджера із продажу. (а.с.95)

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що станом 05.10.2020 року ОСОБА_1 не був уповноваженим представником відповідача та не мав права отримувати від позивача заявок на виконання умов договору поставки. Про зазначену обставину був обізнаний і сам позивач, оскільки у нього в наявності була довіреність, надана ОСОБА_1 , в якій було визначено строк її дії до 03.10.2020. Отже доводи апеляційної скарги про те, що позивач не був обізнаний з тією обставиною, що ОСОБА_1 05.10.2020 не мав права представляти інтереси відповідача, колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими.

Зважаючи на вищевикладені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не надано суду доказів надання відповідачу заявки на виконання умов договору ані безпосередньо уповноваженому представнику, ані поштовим зв`язком, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідачем не було порушено строків поставки товару, оскільки відповідний перебіг строку не розпочинався. Отже позовні вимоги військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України до товариства з обмеженою відповідальністю "Артіс Плюс Груп" про стягнення штрафних санкцій в розмірі 168 099,65 грн. за неналежне виконання умов договору поставки від 24.09.2020 року правомірно були залишені без задоволення.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції безпідставно було стягнуто з позивача на користь відповідача витрати на послуги адвоката в розмірі 20 000,00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так як свідчать матеріали справи, на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу відповідачем надано:

- Договір про надання правової (правничої) допомоги № 20/05/21 від 20.05.2021, який укладений з Адвокатським об`єднанням АУГА ЛЕКС, (а.с.76-78),

- Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія КС №5208/10 від 28.08.2014 (а.с.79)

- Ордер серія КС№885952 від 01.06.2021 (а.с.80)

- лист № 1 від 20.05.2021 про надання письмового завдання за договором (а.с.81-82),

- рахунок на оплату № 1 від 03.06.2021 (а.с.83)

- платіжне доручення № 998 від 03.06.2020 про перерахування 20 000,00 грн. оплати послуг за надання правової допомоги, (а.с.84)

- Акт приймання-передачі № 2 від 03.06.2021, згідно якого Адвокатським об`єднанням АУГА ЛЕКС було надано відповідачу послуги у загальному вимірі 12 годин на загальну суму 20 000,00 грн., (а.с.85-86)

- протокол узгодження договірної ціни № 1, яким було узгоджено кількість необхідних годин для надання правової допомоги та їх вартість. (а.с.87-88).

Так суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем надано до матеріалів справи докази на підтвердження факту надання Адвокатським об`єднанням АУГА ЛЕКС професійної правничої допомоги відповідачу в межах даної справи на суму 20 000,00 грн.

Проте, колегія суддів частково не погоджується з висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Як свідчать матеріли справи, відповідач звертаючись з відзив на позовну заяву до суду першої інстанції 04.06.2021, зазначав, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які відповідач поніс і очікує понести становить 20 000,00 грн. (а.с.72)

18.06.2021 позивач подав до господарського суду міста Києва відповідь на відзив (а.с.131), в якому заперечував щодо стягнення витрат за послуги адвоката заявлених відповідачем, та зазначив, що сума в 20 000,00грн є не співмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи зважаючи на її складність та обсяг наданих адвокатських послуг.

Як уже зазначалося, загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Проте, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 цього Кодексу.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.

До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.

Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Такі докази, відповідно до частини першої статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як вбачається з ч.2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру» порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

За умовами договору про надання правової допомоги №20/05/21, вартість виконання завдань клієнта за цим договором визначається протоколами узгодження договірної ціни, які можуть бути укладені пізніше ніж підписаний даний договір (п.5.1 договору).

В свою чергу, з протоколу узгодження договірної ціни №1 вбачається лише кількість годин витрачених адвокатом (12 годи) з переліком послуг та загальна сума послуг (20 000,00 грн.), без зазначенням вартості години послуг, або фіксованої суми послуг. Отже із зазначеного договору та протоколу узгодження ціни не вбачається фіксована погодинна вартість наданих послуг, або вартість кожної послуги окремо, як того вимагає ч.2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру».

Враховуючи викладене, оцінивши наявні у матеріалах справи докази та доводи сторін, перевіривши відповідність заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг, беручи до уваги доводи позивача щодо відмови в задоволенні клопотання щодо стягнення витрат на правову допомогу, апеляційний суд вважає, що справедливими і доведеними є стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн., тому рішення господарського суду міста Києва від 21.10.2021 слід змінити в зазначеній частині.

Відносно стягнення витрат на послуги адвоката заявлені відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів зазначає, що відповідачем було вказано у відзиві, що попередній (орієнтовний) розмір судових витрат, які відповідач поніс, становить 20 000,00 грн.

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу відповідачем надано:

- лист № 119 від 03.12.2021 про надання письмового завдання за договором (а.с.214-215),

- рахунок на оплату № 3 від 03.12.2021 (а.с.216)

- платіжне доручення № 1484 від 06.12.2021 про перерахування 20 000,00 грн. оплати послуг за надання правової допомоги, (а.с.217)

- Акт приймання-передачі № 20 від 03.12.2021, згідно якого Адвокатським об`єднанням АУГА ЛЕКС було надано відповідачу послуги у загальному вимірі 12 годин на загальну суму 20 000,00 грн., (а.с.218)

- протокол узгодження договірної ціни № 10, яким було узгоджено кількість необхідних годин для надання правової допомоги та їх вартість. (а.с.220-221).

- Договір про надання правової (правничої) допомоги № 20/05/21 від 20.05.2021, який укладений з Адвокатським об`єднанням АУГА ЛЕКС, (а.с.76-78),

- Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія КС №5208/10 від 28.08.2014 (а.с.79)

- Ордер серія КС№885952 від 01.06.2021 (а.с.80)

За умовами договору про надання правової допомоги №20/05/21, вартість виконання завдань клієнта за цим договором визначається протоколами узгодження договірної ціни, які можуть бути укладені пізніше ніж підписаний даний договір (п.5.1 договору).

В свою чергу, з протоколу узгодження договірної ціни №10 вбачається лише кількість годин витрачених адвокатом (12 годин) з переліком послуг та загальна сума послуг (20 000,00 грн.). Отже із зазначеного договору та протоколу узгодження ціни не вбачається фіксована погодинна вартість наданих послуг, або вартість кожної послуги окремо.

Дослідивши заяву представника відповідача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що вказана заява підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

У відповідності до статті 26 Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься у статті 1 Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність , згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами частини третьої статті 27 Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Згідно з вимогами статтею 30 Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність - гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України".

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Так у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Окрім того, в постанові Верховний Суд від 11.11.2021 у справі №910/7520/20 зазначив, що зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги безпосередньо пов`язане з наявністю клопотання, є неправильними, оскільки перш за все суд має визначити, чи є обґрунтованим визначений розмір і чи є підстави для відмови стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Як свідчать матеріал справи, адвокат Журавський О.А здійснює представництво інтересів ТОВ «АРТІС ПЛЮС ГРУП» ще з моменту подання відзиву на позовну заяву з червня 2021 та по теперішній час. Оскільки супровід даної справи здійснювала одна особа, колегія суддів критично ставиться до затраченого часу у загальній кількості 12 годин на підготовку до слухання справи в суді апеляційної інстанції: ознайомлення із апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України у справі №910/7654/21 та здійснення правового аналізу обґрунтованості апеляційної скарги (1 год.); підготовка правової позицію у справі (1,5 год.); проведення аналізу судової практики військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України в аналогічних справах (1 год.); підготовка відзиву на апеляційну скаргу та інші документи, які передбачені ГПК та чинним законодавством справі №910/7654/21 (7 год. 30 хв.); проведення детальних переговорів з директором ТОВ «АРТІС ПЛЮС ГРУП» щодо погодження правової позиції (1 год.)

За практикою Верховний Суд у справах №756/2114/17 і № 911/3386/17 вказав, що оскільки правова позиція позивача в судах попередніх інстанцій не змінювалася, то не підтверджується наявність об`єктивної необхідності для адвокатів, які надавали правову допомогу відповідачу в судах попередніх інстанцій, вивчати додаткові джерела права, бо відповідач не міг бути необізнаним із позицією позивача, законодавство, яким регулюється спір у справі, документи й доводи, якими позивач обґрунтовував свої вимоги й інші обставини, отже підготовка цієї справи в суді касаційної інстанції не вимагала великого обсягу юридичної й технічної роботи.
Аналізуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що відзив на позовну заяву та відзив на апеляційну скаргу, є ідентичними з аналогічними посиланнями на судову практику, норми чинного законодавства, а тому час затрачений позивачем на з`ясування обставин справи, здійснення аналізу та дослідження переданих матеріалів є завищеним та необґрунтованим, тому стягненню підлягають витрати в розмірі 5000,00 грн. витрати за ознайомлення з апеляційною скаргою та подання (направлення) від імені замовника, відзиву на апеляційну скаргу.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви відповідача та стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з апеляційним розглядом справи у розмірі 5000,00 грн.

Статтею 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Отже, місцевий господарський суд при прийнятті оскарженого рішення наведеного не врахував, не повністю з`ясував обставини, що мають значення для справи, натомість, виходячи з наявних в матеріалах справи доказів, виніс помилкове рішення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 277 ГПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення господарського суду міста Києва від 15.11.2017 р. змінити в частині стягнення витрат на послуги адвоката.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення господарського суду міста Києва від 21.10.2021 року у справі № 910/7654/21 задовольнити частково.

Рішення господарського суду міста Києва від 21.10.2021 у справі № 910/7654/21 змінити в частині стягнення витрат на послуги адвоката.

«Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Артіс Плюс Груп" (04205, м. Київ, проспект Оболонський, 27-В кв. 103, ідентифікаційний код 42703614) 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді першої інстанції.»

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Артіс Плюс Груп" (04205, м. Київ, проспект Оболонський, 27-В кв. 103, ідентифікаційний код 42703614) 5 000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Видачу наказів доручити господарському суду міста Києва.

Матеріали справи № 910/7654/21 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді М.А. Барсук

Є.Ю. Пономаренко