ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2022 р. Справа№ 910/4268/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Барсук М.А.

Кропивної Л.В.

при секретарі Реуцькій Т.О.

За участю представників:

від позивача: Фандєєва С.В. (ордер серія ДП №1715/036 від 21.01.2022)

від відповідача: Олійник Н.В. (довіреність від 26.0.2021 б/н), Жуков Д.О. (ордер серія АІ №1180641 від 05.12.2021)

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Китта»

на рішення господарського суду міста Києва від 08.09.2021

у справі №910/4268/21 (суддя Удалова О.Г.)

за первісним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Китта»

до товариства з обмеженою відповідальністю «ДЦ Україна»

про стягнення 991 938, 52 грн.,

та за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ДЦ Україна»

до товариства з обмеженою відповідальністю «Китта»

про зобов`язання вчинити дії та стягнення 947 568,96 грн.,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року позивач за первісним позовом звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «ДЦ Україна» у якому просив стягнути з останнього основний борг в сумі 1 364 357,52 грн. за поставлений за договором № 53ДЛ від 14.05.2015, але неоплачений товар.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, з огляду на часткове погашення відповідачем за первісним позовом заявленої до стягнення суми основного боргу (416 789,00 грн.), а також на те, що відповідачем за первісним позовом, окрім заявленого у первісному позові, також було допущено прострочення щодо оплати товару на суму 44 370,00 грн. (видаткова накладена № 21 від 03.02.2021), позивачем за первісним позовом 24.05.2021 до господарського суду міста Києва подано заяву про зміну предмету позову (а.с. 57-59 том 2), в якій позивач за первісним позовом просив суд стягнути з відповідача за первісним позовом основний борг в сумі 991 938,52 грн. та пеню в сумі 107 272,47 грн. Вказану заяву судом першої інстанції прийнято до розгляду в частині зменшення розміру основної заборгованості та, відповідно, не прийнято до розгляду в частині вимог про стягнення пені.

Крім того, позивач за первісним позовом просив стягнути з відповідача за первісним позовом судові витрати на правову допомогу в розмірі 15 000,00 грн.

Відповідач за первісним позовом проти його задоволення заперечив пославшись на те, що частину з заявленої до стягнення у первісному позові суми заборгованості (416 789,00 грн.) ним позивачу за первісним позовом було оплачено, а щодо решти - 947 568,96 грн. (1 364 357,52-416 789,00), то, скориставшись правом, закріпленим у п. 7.4 спірного договору, відповідач за первісним позовом направив позивачу за первісним позовом вимогу забрати залишки непроданого товару на вказану суму, що свідчить про відсутність у відповідача за первісним позовом підстав для оплати вартості такого товару.

Крім того відповідач за первісним позовом зазначив про те, що з огляду на положення спірного договору, якими фактично не визначений строк оплати за товар, та враховуючи відсутність у матеріалах справи належних та допустимих доказів звернення позивача за первісним позовом до відповідача за первісним позовом з вимогою про оплату товару на суму 947 568,96 грн., строк виконання останнім обов`язку щодо оплати спірного товару ще не настав, що також є підставою для відмови у задоволенні первісним позовом.

Крім того відповідачем за первісним позовом до господарського суду міста Києва подано зустрічний позов ( а.с. 170-192 том 1) з вимогами про зобов`язання відповідача за зустрічним позовом забрати зі складу позивача за зустрічним позовом залишки поставленого за договором № 53/ДЛ від 14.05.2015 товару на загальну суму 947 568,96 грн. та про стягнення штрафу в розмірі 947 568,96 грн. нарахованого за порушення вказаного обов`язку.

Позовні вимоги за зустрічним позовом обґрунтовані тим, що:

- за змістом положень спірного договору (п. 7.4, п. 9.12) позивач за зустрічним позовом має право у будь-який момент здійснити повернення залишків товару відповідачу за зустрічним позовом, а у випадку, якщо останній не вивезе товар, що підлягає поверненню протягом 7 календарних днів, відповідач за зустрічним позовом зобов`язаний сплатити позивачу за зустрічним позовом штраф у розмірі 100% від вартості товару, що підлягає поверненню;

- позивач за зустрічним позовом звернувся до відповідача за зустрічним позовом з відповідною вимогою № 0510 від 24.03.2021 про вивезення протягом 7 днів з дня її отримання залишків товару на суму 947 568,96 грн., проте, незважаючи на отримання такої вимоги 03.04.2021, вказаний обов`язок відповідачем за зустрічним позовом виконаний не був.

Відповідач за зустрічним позовом проти його задоволення заперечив пославшись на те, що:

- відповідну вимогу позивача за зустрічним позовом від 24.03.2021 забрати залишки непроданого товару отримав лише 22.04.2021 разом з іншою поштовою кореспонденцією у відділенні поштового зв`язку 49005, повідомлення про вручення на листі з вимогою було відірвано, у зв`язку з чим відповідач за зустрічним позовом вказав, що відомості про отримання ним вказаного листа 03.04.2021 не відповідають дійсності;

- при цьому, сторони не дійшли згоди щодо дати та часу прибуття представників відповідача за зустрічним позовом на склад позивача за зустрічним позовом, що свідчить про: намагання не допустити його представників до товару, що підлягає поверненню; уникнути необхідності виконати його договірні зобов`язання з оплати товару; зловживання правами, та є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом.

Крім того відповідач за зустрічним позовом послався на те, що спірний товар протягом тривалого часу зберігався невідповідним чином, оскільки були відсутні індивідуальні захисні пакети, що призвело до втрати товарного вигляду окулярів.

Рішенням господарського суду міста Києва від 08.09.2021, повний текст якого складений 01.10.2021, у справі № 910/4268/21:

- первісний позов задоволено повністю, до стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «ДЦ Україна» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Китта» присуджено основний борг в розмірі 991 938,52 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 15 000,00 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 14 879, 08 грн.;

- зустрічний позов задоволено повністю, зобов`язано товариство з обмеженою відповідальністю «Китта» забрати зі складу товариства з обмеженою відповідальністю «ДЦ Україна» залишки товару, поставлені за договором поставки №53/ДЛ від 14.05.2015 на загальну суму 947 568,96 грн., до стягнення з

з товариства з обмеженою відповідальністю «Китта» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ДЦ Україна» присуджено штраф в розмірі 947 568,96 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 16 483,53 грн.;

- проведено зустрічне зарахування грошових сум, що підлягають стягненню, та стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «ДЦ Україна» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Китта» грошові кошти у розмірі 44 369,56 грн.;

- проведено зустрічне зарахування грошових сум, що підлягають стягненню, та стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Кита» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ДЦ Україна» судовий збір у розмірі 1 604, 45 грн.

Задовольняючи позовні вимоги за первісним позовом суд першої інстанції виходів з того, що матеріалами справи належним чином підтверджено факт невиконання відповідачем за первісним позовом свого обов`язку по оплаті, поставленого позивачем за спірним договором, товару на заявлену до стягнення суму, з огляду на що позивач за первісним позовом має право на стягнення з відповідача за первісним позовом вартості такого товару.

З огляду на задоволення позовних вимог за первісним позовом та, враховуючи те, що позивачем за первісним позовом подано до матеріалів справи достатньо доказів на підтвердження факту надання йому професійної правничої допомоги в межах даної справи на суму 15 000,00 грн., суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відшкодуванню на користь позивача за первісним позовом підлягає вартість витрат на правову допомогу в розмірі 15 000,00 грн.

За наслідками розгляду вимог за зустрічним позовом судом першої інстанції встановлено, що, в порушення умов спірного договору (п. 7.4), відповідач за зустрічним позовом не виконав обов`язку щодо прийняття залишків товару на загальну суму 947 568,96 грн. (вимога № 0510 від 24.03.2021), а відтак, вимоги позивача за зустрічним позовом про зобов`язання відповідача за зустрічним позовом забрати зі складу позивача за зустрічним позовом залишки товару на загальну суму 947 568,96 грн. та про стягнення, нарахованого на підставі п. 9.12 спірного договору, штрафу у розмірі 100 % від вартості товару, що підлягає поверненню, є законними та обґрунтованими.

Щодо заперечень відповідача за зустрічним позовом суд першої інстанції зазначив про те, що:

- на спростування обставин щодо направлення та отримання вимоги № 0510 від 24.03.2021 відповідач за зустрічним позовом долучив до матеріалі справи лист акціонерного товариства «Укрпошта» від 10.06.2021, в якому підприємство поштового зв`язку зазначило, що: відправлення Укрпошта Стандарт № 232 від 24.03.2021 на адресу відповідача за зустрічним позовом надійшло до відділення поштового зв`язку 29.03.2021; дане відправлення з вини працівника відділення поштового зв`язку вручене простим порядком без приписки до виробничих документів, що не дає змоги встановити, кому вручене вказане поштове відправлення; у пошуковій системі на сайті акціонерного товариства «Укрпошта» інформація щодо вручення вищезазначеного відправлення створена помилково через неуважність працівника відділення поштового зв`язку 49005;

- вищевказаний лист акціонерного товариства «Укрпошта» від 10.06.2021 не є доказом, що відповідає, встановленим у ст.ст. 76-79 ГПК України, критеріям належності, допустимості, достовірності та вірогідності;

- при цьому, відповідач за зустрічним позовом, стверджуючи про те, що вимогу № 0510 від 24.03.2021 він отримав лише 22.04.2021, не надав суду доказів виконання ним свого обов`язку забрати товар й після отримання вимоги;

- інші доводи відповідача за зустрічним позовом не беруться судом до уваги як такі, що не спростовують тверджень позивача за зустрічним позовом та встановлених судом фактичних обставин справи.

Крім того, суд першої інстанції зауважив відповідачу за зустрічним позовом на тому, що згідно з положеннями п. 7.4 спірного договору право позивача за зустрічним позовом повернути товар є безумовним, тому посилання відповідача за зустрічним позовом на нетоварний вигляд та пошкодження товару внаслідок його неналежного зберігання не беруться судом до уваги.

Не погоджуючись з судовим рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю «Китта» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 08.09.2021 по справі №910/4268/21 в частині задоволення зустрічного позову, поданого ТОВ «ДЦ Україна» та винести нове рішення, яким у задоволенні зустрічних позовних вимог ТОВ «ДЦ Україна» відмовити у повному обсязі.

Скаржник в апеляційній скарзі також звернувся з клопотанням про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення господарського суду міста Києва від 08.09.2021.

У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що під час розгляду справи судом першої інстанції та винесення рішення позивачем за зустрічним позовом не було доведено та підтверджено належними доказами обставини, які мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

У обґрунтування вказаної позиції апелянт послався на ті ж самі обставини, що й під час розгляду справи в суді першої інстанції, а саме на те, що:

- наявними ним доказами, а саме листом акціонерного товариства «Укрпошта» від 10.06.2021, підтверджується те, що вимогу № 0510 від 24.03.2021 відповідач за зустрічним позовом отримав лише 22.04.2021, а не 03.04.2021 як вказано на сайті акціонерного товариства «Укрпошта»;

- вказане свідчить про безпідставність вимог за зустрічним позовом в частині стягнення штрафних санкцій покладення яких на сторону можливо лише за наявності вини (ст. 614 ЦК України), так як надані апелянтом докази свідчить про відсутність в його діях умислу на невиконання зобов`язання.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.11.2021 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Руденко М.А., судді Барсук М.А., Пономаренко Є.Ю.

З огляду на те, що вказана апеляційна скарга була подана 12.11.2021 безпосередньо до суду апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про необхідність витребування у суду першої інстанції матеріалів справи №910/4268/21 та відкладення вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за вказаною апеляційною скаргою до надходження матеріалів даної справи з суду першої інстанції.

Листом Північного апеляційного господарського суду від 17.11.2021 витребувано з господарського суду міста Києва матеріали справи №910/4268/21.

24.11.2021 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/4268/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.12.2021 товариству з обмеженою відповідальністю «Китта» поновлено пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду міста Києва від 08.09.2021 у справі №910/4268/21, відкрито апеляційне провадження у справі №910/4268/21, зупинено дію оскаржуваного рішення господарського суду міста Києва від 08.09.2021 у справі №910/4268/21 до закінчення апеляційного провадження у даній справі, справу призначено до розгляду на 25.01.2022 об 11 год. 15 хв.

07.12.2021 до суду від позивача за зустрічним позовом надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому позивач за зустрічним позовом, з посиланням на те, що:

- про необхідність отримати товар він відповідача за зустрічним позовом повідомляв за допомогою електронної пошти (відповідне повідомлення направлено на адресу ) ще 30.11.2020, а 10.12.2020 з електронної адреси , яку відповідач за зустрічним позовом вказує у всіх процесуальних документах у цій справі, отримано відповідь на вказане повідомлення, що підтверджує обізнаність останнього з вимогою позивача за зустрічним позовом щодо необхідності забрати залишки товару;

- про факт обізнаності з вказаною вимогою свідчить і те, що в січні 2021 року директор відповідача за зустрічним позовом відвідував склад позивача за зустрічним позовом з метою огляду залишків товару, що підлягала поверненню на що неодноразово посилався сам відповідач за зустрічним позовом;

- при цьому і станом на грудень 2021 року відповідач за зустрічним позовом обов`язку щодо вивезення залишків товару не виконав;

- оскаржуваним рішенням у даній справі позивач за зустрічним позовом фактично має передати відповідачу за зустрічним позовом товар на суму 947 568,96 грн., а також сплатити на користь останнього основний борг в розмірі 991 938,52 грн., в тому числі і за цей саме товар, що свідчить про те, що з позивача за зустрічним позовом в цілому стягнуто майна (кошти та товар) на загальну суму 1 939 507,48 грн., а відтак, стягнення штрафу в сумі 947 568,96 грн. має не каральну, а компенсаторську роль. При цьому загальний розмір операцій за спірним договором за період його дії склав 8 641 555,48 грн., а відтак, сума присудженого у цій справі штрафу (947 568,96 грн.) складає лише 10 % по відношенню до загальної суми операції за спірним договором, що цілком відповідає як пропорційності, так і справедливості у цивільних правовідносинах;

- дії відповідача за зустрічним позовом, а саме те, що після ухвалення оспорюваного рішення сторони дійшли згоди щодо його добровільного виконання у рамках якого відповідачем за зустрічним позовом вчинялись відповідні дії, поряд з вчиненням яких відповідач за зустрічним позовом подав цю апеляційну скаргу, а також звернувся до органу державної виконавчої служби за примусовим виконанням такого рішення, за наслідком чого на рахунки позивача за зустрічним позовом накладено арешт, свідчать про недобросовісну та суперечливу поведінку саме відповідача за зустрічним позовом, яка полягає у зловживанні процесуальними правами,

просить повністю відмовити апелянту у задоволенні апеляційної скарги.

Крім того, у відзиві на апеляційну скаргу позивач за зустрічним позовом просив стягнути з відповідача за зустрічним позовом судові витрати у розмірі 20 000,00 грн. (витрати на професійну правничу допомогу) на доказ понесення яких до відзиву на апеляційну скаргу додані копії укладеного з адвокатом Жуковим Дмитром Олександровичем договору про надання правничої допомоги № 27 від 16.11.2020, додаткових угод № 1 від 15.11.2021 та додатку № 2 від 25.11.2021 до вказаного договору, виписки з рахунку від 06.12.2021 та зазначив про те, що детальний опис наданої допомоги буде надано згідно ГПК України.

До відзиву на апеляційну скаргу позивачем за зустрічним позовом додано додаткові докази на підтвердження його тверджень про недобросовісну та суперечливу поведінку відповідача за зустрічним позовом, а саме, копії рахунків апелянта № 235 від 18.10.2021, № 238 від 21.10.2021, опису вкладення, листа Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) вих.№ 67519190/11 від 16.11.2021 та постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 67519190 від 16.11.2021.

Щодо вказаних додаткових доказів колегія суддів зазначає про наступне.

Враховуючи, що позивач за зустрічним позовом додав ці документальні докази під час розгляду апеляційної скарги, на дату прийняття оспорюваного рішення таких доказів суд першої інстанції в своєму розпорядження не мав.

Згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3 ст. 269 ГПК України).

У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

З наданих позивачем за зустрічним позовом додаткових доказів слідує, що всі вони не існували на момент розгляду спору по суті судом першої інстанції.

Водночас така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України незалежно від причин неподання таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

Правова позиція з цього питання викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №911/3250/16, від 06.02.2019 у справі №916/3130/17, від 26.02.2019 у справі №913/632/17 від 06.03.2019 у справі №916/4692/15 та від 11.09.2019 у справі № 922/393/18.

За таких обставин, додані позивачем за зустрічним позовом під час апеляційного перегляду копії рахунків апелянта № 235 від 18.10.2021, № 238 від 21.10.2021, опису вкладення, листа Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) вих.№ 67519190/11 від 16.11.2021 та постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 67519190 від 16.11.2021, як додаткові докази колегією суддів не приймається.

25.01.2022 через канцелярію суду від представника позивач за первісним позовом надійшли заперечення на відзив на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні, 25.01.2022 представник позивач за первісним позовом підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення яким задовольнити позовні вимог в повному обсязі.

Представник відповідача за первісним позовом заперечив проти вимог апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з урахуванням правил ст. ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 14.05.2015 товариство з обмеженою відповідальністю «Китта» як постачальник (далі постачальник) та товариство з обмеженою відповідальністю «ДЦ Україна» як покупець (далі покупець) уклали договір № 53ДЛ (далі Договір) (а.с.7-11 т.1), у п. 1.1 якого погодили, що постачальник зобов`язаний поставити та передати у власність покупцеві товари (далі товар) згідно з заявками покупця в асортименті та за цінами, зазначеними у специфікації (додаток № 1 до Договору) у кількості та асортименті, що відповідає заявці покупця, та вказується у видаткових накладних на партію товару, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар на умовах, визначених цим Договором.

Згідно з п. 3.1 Договору ціна на товар встановлюється в гривнях та визначається на підставі здійсненних поставок у відповідності до специфікації (додаток № 1 до Договору), яка є невід`ємною частиною цього Договору.

Датою поставки товару вважається фактична дата передачі постачальником товару покупцю, що зазначається у відповідних накладних (п. 4.10 Договору).

Пунктом 5.1 Договору передбачено, що покупець здійснює оплату товару на умовах оплати по факту постачання товару, але не раніше моменту отримання від постачальника всіх, передбачених цим договором та чинним законодавством України, документів.

Відповідно п. 7.4 Договору покупець залишає за собою право у будь-який момент здійснити повернення залишків товару постачальнику, а постачальник зобов`язується прийняти таке повернення. У випадку, якщо постачальник відмовляється прийняти залишки товару, він зобов`язаний сплатити на користь покупця штраф у розмірі вартості залишків товару, що повертаються.

Згідно з п. 9.12 Договору якщо постачальник не вивезе товар, що підлягає поверненню покупцем постачальнику відповідно до умов цього договору протягом 7 (семи) календарних днів, постачальник зобов`язаний сплатити покупцеві штраф у розмірі 100% від вартості товару, що підлягає поверненню.

Звертаючись до суду з первісним позовом постачальник послався на те, що неоплаченим, з поставленого за Договором станом на кінець лютого 2021 року товару, залишився товар на загальну суму 991 938,52 грн. та просив стягнути з покупця вказану суму заборгованості.

Покупець звернувся до суду з зустрічним позовом у якому просив зобов`язати постачальника забрати зі складу покупця залишки поставленого за Договором на загальну суму 947 568,96 грн. та стягнути, нарахований за порушення вказаного обов`язку, штраф в сумі 947 568,96 грн.

Суд першої інстанції при розгляді первісного позову встановивши, що:

- постачальник поставив покупцю товар загальною вартістю 2 208 342,48 грн., що підтверджується видатковими накладними № 7 від 15.01.2020, № 14 від 22.01.2020, № 17 від 29.01.2020, № 26 від 05.02.2020, № 31 від 12.02.2020, № 39 від 19.02.2020, № 45 від 26.02.2020, № 52 від 04.03.2020, № 59 від 11.03.2020, № 65 від 18.03.2020, № 105 від 18.05.2020, № 109 від 25.05.2020, № 116 від 03.06.2020, № 123 від 10.06.2020, № 124 від 10.06.2020, № 125 від 10.06.2020, № 127 від 15.06.2020, № 133 від 24.06.2020, № 138 від 01.07.2020, № 144 від 06.07.2020, № 150 від 13.07.2020, № 153 від 21.07.2020, № 161 від 28.07.2020, № 167 від 04.08.2020, № 175 від 10.08.2020, № 188 від 18.08.2020, № 192 від 25.08.2020, № 200 від 02.09.2020, № 203 від 09.09.2020, № 207 від 15.09.2020, № 211 від 22.09.2020, № 218 від 06.10.2020, № 221 від 13.10.2020, № 234 від 28.10.2020, № 237 від 03.11.2020, № 246 від 11.11.2020, № 248 від 17.11.2020, № 253 від 23.11.2020, № 261 від 01.12.2020, № 285 від 15.12.2020, № 8 від 19.01.2021, № 15 від 26.01.2021, № 21 від 03.02.2021;(а.с.17-58 т.1)

- як свідчить акт звірки взаємних розрахунків за період з січня по листопад 2020 року, засвідчений підписами представників обох сторін та їх печатками, станом на момент складення вказаного акту існувало початкове сальдо на користь продавця в розмірі 106 491,20 грн.; (а.с.59,60 т.1)

- покупець поставлений постачальником товар оплатив частково, а саме в розмірі 906 106,16 грн. (оплати здійснені покупцем до звернення з первісним позовом до суду), що підтверджується долученими до матеріалів справи банківською випискою по рахунку постачальника за 09.01.2020, а також платіжними дорученнями № 10271320 від 16.01.2020, № 10273386 від 05.02.2020, № 10276104 від 25.02.2020, № 10279575 від 23.03.2020, № 10279830 від 26.03.2020, № 10282516 від 21.04.2020, № 10286501 від 26.05.2020, № 10287928 від 05.06.2020, № 10288192 від 09.06.2020, № 10290690 від 30.06.2020, № 10291107 від 03.07.2020, № 10292097 від 09.07.2020, № 10292715 від 14.07.2020, № 10293457 від 21.07.2020, № 10294024 від 28.07.2020, № 10295556 від 07.08.2020;(61-77 т.1)

- під час розгляду даного спору в суді покупцем на користь постачальника сплачено грошові кошти в розмірі 416 789,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 100325198 від 15.04.2021;

- вказане свідчить про те, що заборгованість покупця перед постачальником за поставлений ним товар склала 991 938,52 грн. (2 208 342,48 + 106 491,20 - 906 106,16 - 416 789,00),

визнав законними та обґрунтованими вимоги за первісним позовом та задовольнив їх у повному обсязі.

За наслідками розгляду зустрічного позову судом першої інстанції встановлено, що, в порушення умов договору (п. 7.4), постачальник не виконав обов`язку щодо прийняття залишків товару на загальну суму 947 568,96 грн. (вимога № 0510 від 24.03.2021) (а.с.156), а відтак, вимоги покупця про зобов`язання постачальника забрати зі складу покупця залишки товару на загальну суму 947 568,96 грн. та про стягнення, нарахованого на підставі п. 9.12 Договору штрафу у розмірі 100 % від вартості товару, що підлягає поверненню, є законними та обґрунтованими.

За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з тексту апеляційної скарги, у цій справі рішення суду першої інстанції постачальником оскаржується лише в частині задоволення позовних вимог за зустрічним позовом, а відтак, враховуючи, що рішення в частині задоволення вимог за первісним позовом постачальником не оскаржується, згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України в цій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядається.

При цьому колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення в частині задоволення вимог за первісним позовом.

Щодо вимог за зустрічним позовом колегія суддів зазначає про наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.ст. 6,627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ст. 11 ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

За змістом ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено вище, в п. 7.4 Договору, який в силу положень ст. 629 ЦК України, є обов`язковим для сторін, сторони дійшли згоди, що покупець залишає за собою право у будь-який момент здійснити повернення залишків товару постачальнику, а постачальник зобов`язується прийняти таке повернення, а у випадку, якщо постачальник відмовляється прийняти залишки товару, він зобов`язаний сплатити на користь покупця штраф у розмірі вартості залишків товару, що повертаються.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

На доказ повідомлення постачальника про обов`язок забрати залишки товару покупцем до матеріалів справи долучено вимогу вих. № 0510 від 24.03.2021 (а.с.156,157 т.1) в якій покупець, з посиланням на п. 7.4 Договору, просить постачальника протягом 7 днів з дня отримання вказаної вимоги забрати зі складу покупця залишки товару, поставлені за Договором на суму 947 568,96 грн.

Направлення вищевказаної вимоги підтверджується описом вкладення у цінний лист (поштове відправлення з штрихкодовим ідентифікатором № 232) та фіскальним чеком підприємства потового зв`язку від 24.03.2021, а факт отримання - витягом з он-майн сервісу Укрпошти «Відстеження поштових пересилань», з якого слідує, що поштове відправлення з штрихкодовим ідентифікатором № 232 постачальником отримано 03.04.2021.

В свою чергу постачальник проти отримання вимоги вих.№ 0510 від 24.03.2021 саме 03.04.2021 заперечує та зазначає, що таку вимогу ним було отримано лише 22.04.2021 разом з іншою поштовою кореспонденцією у відділенні поштового зв`язку 49005, що підтверджується листом акціонерного товариства «Укрпошта» від 10.06.2021 (а.с.127,128 т.2) зі змісту якого слідує, що: відправлення Укрпошта Стандарт № 232 від 24.03.2021 на адресу постачальника надійшло до відділення поштового зв`язку 29.03.2021; дане відправлення з вини працівника відділення поштового зв`язку вручене простим порядком без приписки до виробничих документів, що не дає змоги встановити, кому вручене вказане поштове відправлення; у пошуковій системі на сайті акціонерного товариства «Укрпошта» інформація щодо вручення вищезазначеного відправлення створена помилково через неуважність працівника відділення поштового зв`язку 49005.

Щодо вказаних обставин колегія суддів зазначає наступне.

Отже, з матеріалів справи слідує, що постачальник фактично не заперечує проти факту отримання ним вимоги вих. № 0510 від 24.03.2021, а між сторонками існують суперечності лише щодо дати її отримання, проте, враховуючи, що матеріали справи не містять доказів виконання постачальником свого обов`язку забрати залишки товару, як у семиденний термін з дати отримання вимоги, яка визначена покупцем (03.04.2021), так і у семиденний термін з дати отримання вимоги на якій наполягає постачальник (22.04.2021), тобто у строк по 12.04.2021 та 29.04.2021 відповідно, що в будь-якому випадку свідчить про прострочення постачальником вказаного обов`язку, встановлення дійсної дати отримання постачальником вимоги вих. № 0510 від 24.03.2021 не впливає на вирішення спору сторін за зустрічним позовом.

При цьому колегія суддів зауважує постачальнику і на тому, що з наявного у матеріалах справи листування сторін шляхом обміну листами з електронних адрес покупця () (а.с.159-161 т.1) та постачальника (, (а.с.77-79 т.2) (остання адреса зазначається постачальником як власна у процесуальних документах - примітка суду)) слідує, що з відповідною вимогою про вивезення залишків товару покупець до постачальника звертався ще у листопаді 2020 року та зауважував на необхідності проведення вивезення залишків в грудні 2020 року, проте постачальник повідомив про неможливість такого повернення через хворобу відповідального працівника та закриття складу на інвентаризацію з 15.12.2020;

- за наслідками проведення перемовин щодо повернення залишків товару 27.01.2021 сторонами був складений Акт про брак та пошкодження товару (а.с.224-227 т.1);

- вказані обставини свідчать про обізнаність постачальника з вимогою продавця щодо вивезення залишків товару та спростовують твердження постачальника, як про те, що про таку вимогу він дізнався лише 22.04.2021, так і про те, що поведінка покупця свідчить про: намагання не допустити представників постачальника до товару, що підлягає поверненню; уникнути необхідності виконати його договірні зобов`язання з оплати товару; зловживання правами.

При цьому, колегія суддів зауважує постачальнику на тому, що саме він, після отримання в листопаді 2020 року вимоги покупця забрати залишки товару та, відповідно, будучі обізнаним про наявність у нього зазначеного обов`язку, звернувся до суду з первісним позовом про стягнення з покупця вартості такого товару.

Щодо посилань постачальника на нетоварний вигляд та пошкодження товару внаслідок його неналежного зберігання, колегія суддів зазначає про те, що, як вірно встановлено судом першої інстанції, за змістом положень п. 7.4 Договору, право продавця повернути товар є безумовним та не залежить від придатності такого товару.

При цьому, колегія суддів враховує те, судовим рішенням у цій справі, прийнятим за наслідками розгляду первісного позову з покупця на користь постачальника стягнуто вартість такого товару.

Водночас при прийнятті спірного товару сторони не позбавлені права зафіксувати якість вказаного товару у встановленому Договором та законодавством порядку, а, у випадку наявності у постачальника будь-яких вимог до покупця спричинених погіршенням якості товару, він має право звернутися до суду з відповідним позовом.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт невиконання постачальником свого обов`язку щодо прийняття залишків товару, суд першої інстанції цілком вірно задовольнив позовні вимоги за зустрічним позовом в частині зобов`язання постачальника забрати зі складу покупця залишки товару на загальну суму 947 568,96 грн. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Пунктом 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.

В силу ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з п. 9.12 Договору якщо постачальник не вивезе товар, що підлягає поверненню покупцем постачальнику відповідно до умов цього договору протягом 7 (семи) календарних днів, постачальник зобов`язаний сплатити покупцеві штраф у розмірі 100% від вартості товару, що підлягає поверненню.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт невиконання постачальником свого обов`язку вивезти товар, що підлягає поверненню покупцем постачальнику відповідно до умов Договору, у визначений Договором строк, покупець відповідно до приписів Договору має право нарахувати штраф у розмірі 100 % від вартості товару, що підлягає поверненню та звернутися за його стягненням до суду.

За таких обставин суд першої інстанції цілком вірно задовольнив позовні вимоги за зустрічним позовом в частині стягнення з продавця штрафу в сумі 947 568,96 грн. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Інших підстав для скасування рішення у апеляційній скарзі не наведено.

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду міста Києва від 08.09.2021 у справі № 910/4268/21 у оскаржуваній частині, отже підстав для його скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Китта» на рішення господарського суду міста Києва від 08.09.2021 у справі № 910/4268/21 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 08.09.2021 у справі № 910/4268/21 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення господарського суду міста Києва від 08.09.2021 у справі № 910/4268/21.

4. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

5. Матеріали справи №910/4268/21 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 15.02.2022.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді М.А. Барсук

Л.В. Кропивна