РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.02.2022Справа № 910/17547/21

Суддя Господарського суду міста Києва Нечай О.В., розглянувши без виклику сторін (без проведення судового засідання) у спрощеному позовному провадженні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничий комплекс "Пульсар" (Україна, 04128, м. Київ, вул. Академіка Туполєва, буд. 17Ж; ідентифікаційний код: 39193623)

до Комунального підприємства "Київпастранс" (Україна, 04070, м. Київ, вул. Набережне Шосе, буд. 2; ідентифікаційний код: 31725604)

про стягнення 121 650,60 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничий комплекс "Пульсар" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Комунального підприємства "Київпастранс" (далі - відповідач) про стягнення 121 650,60 грн, з яких 114 500,00 грн заборгованості, 4 999,81 грн пені, 1 245,00 грн інфляційних втрат та 905,79 грн 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором № 52.21-8 від 28.01.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.11.2021 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення її недоліків - протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали.

09.11.2021 на електронну пошту, а 11.11.2021 до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви з додатками.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) та серед іншого встановлено сторонам строки для подання ними відповідних заяв по суті справи.

01.12.2021 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач частково заперечує проти позову та зазначає, що ним було погашено заборгованість за Договором № 52.21-8 від 28.01.2021 в розмірі 35 000,00 грн, відтак на даний час заборгованість перед позивачем складає 79 500,00 грн. Крім того, відповідач посилається на те, що позивачем при здійсненні розрахунків пені, інфляційних втрат і 3 % річних було помилково визначено дату прострочення виконання грошового зобов`язання за Договором № 52.21-8 від 28.01.2021 - 02.08.2021, а також дату здійснення ним часткової оплати товару в сумі 10 000,00 грн - 23.10.2021, оскільки оплату товару було здійснено 23.09.2021. Як зазначає відповідач, відповідно до наданого ним контррозрахунку заявлених позивачем до стягнення сум, обґрунтованими є пеня в розмірі 4 805,51 грн, інфляційні втрати в розмірі 1 242,01 грн та 3 % річних в розмірі 870,90 грн.

21.12.2021 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшла заява, в якій відповідач зазначає, що ним було повністю погашено заборгованість за Договором № 52.21-8 від 28.01.2021, на підтвердження чого ним надано відповідні платіжні доручення.

Позивач своїм правом на подання відповіді на відзив у встановлений судом строк не скористався.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Частиною восьмою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті

ВСТАНОВИВ:

28.01.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничий комплекс "Пульсар" (далі - постачальник, позивач) та Комунальним підприємством "Київпастранс" (далі - покупець, відповідач) було укладено Договір № 52.21-8 (далі - Договір), згідно з п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупцю дошку, брус (код 03410000-7 за ДК 021:2015 (деревина) (далі - товар), а покупець сплатити за товар, визначений в асортименті, кількості та за цінами, які зазначені у Специфікації (Додаток №1), що додається до цього Договору та є його невід`ємною частиною.

Відповідно до п. 3.1 Договору ціна Договору визначається згідно зі Специфікацією (Додаток № 1), що є невід`ємною частиною цього Договору і становить 512 491,65 грн без ПДВ, крім того ПДВ 20 % - 102 498,33 грн, що разом становить 614 989,98 грн з ПДВ.

За умовами пункту 4.1 Договору розрахунок за поставлений товар здійснюється покупцем у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з дати підписання покупцем видаткової накладної на фактично поставлену окрему партію товару.

У пункті 4.2 Договору сторони погодили, що ведення бухгалтерського обліку, проведення розрахунків, підписання первинних документів, приймання-передача товарів за кількістю і якістю, які передбачені цим Договором, виконуються відокремленими підрозділами покупця, перелік яких зазначається в Додатку № 4, що є невід`ємною частиною цього Договору.

За змістом п. 5.2 Договору поставка товару здійснюється на умовах DDP згідно з Incoterms-2010 за адресою: м. Київ, філії та відокремлені підрозділи покупця, перелік яких зазначається у Додатку № 4 до цього Договору.

Згідно з п. 10.1 Договір набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до 31.12.2021 включно, але у будь-якому випадку - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим Договором. Закінчення строку дії Договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань, які виникли під час дії цього Договору.

У Додатках № 1 - № 4 до Договору сторони погодили Специфікацію товару, Технічну специфікацію товару та Технічні вимоги, Порядок приймання-передачі товару, гарантійні зобов`язання, Перелік адрес та реквізитів філій та відокремлених підрозділів КП "Київпастранс".

Як зазначає позивач, на виконання умов Договору, ним було поставлено відповідачу товар загальною вартістю 124 500,00 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи належним чином засвідченою копією видаткової накладної № 6 від 03.06.2021.

Товар було прийнято відповідачем, про що свідчить підпис його представника, а також відтиск печатки відокремленого підрозділу відповідача у вказаній видатковій накладній.

За твердженнями позивача, відповідач взяті на себе зобов`язання за Договором належним чином не виконав, поставлений ним товар оплатив частково в сумі 10 000,00 грн, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість в розмірі 114 500,00 грн.

З огляду на те, що відповідач не розрахувався в повному обсязі з позивачем за поставлений товар, позивач звернувся до суду з цим позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь 114 500,00 грн заборгованості, 4 999,81 грн пені, 1 245,00 грн інфляційних втрат та 905,79 грн 3 % річних.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина перша статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами Договір, з огляду на встановлений статтею 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, є належною підставою, у розумінні статті 11 Цивільного кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків, та за своєю правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Суд встановив факт поставки позивачем товару за Договором загальною вартістю 124 500,00 грн, про що свідчить наявна в матеріалах справи видаткова накладна № 6 від 03.06.2021, та факт прийняття товару відповідачем, що підтверджується підписом його представника та відтиском печатки відокремленого підрозділу відповідача у вказаній накладній.

Вищевказана видаткова накладна відповідає вимогам статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", будь-які істотні недоліки у ній відсутні, відтак суд приймає зазначену видаткову накладну як належний доказ на підтвердження поставки товару позивачем та його прийняття відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

За приписами частин 1, 2 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на положення пункту 4.1 Договору, зобов`язання з оплати товару мало бути виконане відповідачем протягом 60 календарних днів з дати підписання видаткової накладної на фактично поставлену окрему партію товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Статтею 253 Цивільного кодексу України унормовано, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Враховуючи дату здійснення поставки позивачем товару за Договором - 03.06.2021, відповідач мав здійснити оплату товару у строк до 02.08.2021 (включно), тобто датою виникнення у відповідача прострочення виконання грошового зобов`язання є 03.08.2021.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Суд встановив, що відповідач, з порушенням передбаченого Договором строку оплати товару, перерахував на рахунок позивача грошові кошти в сумі 10 000,00 грн, що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням № СУР01268/1 від 23.09.2021.

Згідно з ч. 1 ст. 171 Господарського процесуального кодексу України позов пред`являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції, де вона реєструється та не пізніше наступного дня передається судді.

З цією позовною заявою позивач звернувся до суду 29.10.2021, про що свідчить відмітка відділу діловодства суду на першій сторінці позовної заяви.

За приписами ч. 3 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до господарського суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 176 цього Кодексу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми процесуального закону можливе в разі, коли предмет спору існував на момент його виникнення та припинив існування в процесі розгляду справи.

Як було вказано вище, позивачем заявлено, зокрема, вимогу про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 114 500,00 грн.

У той же час судом встановлено, що після звернення позивача до суду з цим позовом відповідачем було перераховано на рахунок позивача грошові кошти в сумі 114 500,00 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями №СУР01269/1 від 02.11.2021 на суму 10 000,00 грн, №СУР01271/1 від 04.11.2021 на суму 15 000,00 грн, №СУР01270/1 від 05.11.2021 на суму 10 000,00 грн, № СУР01272/1 від 15.11.2021 на суму 15 000,00 грн, № СУР01566/1 від 18.11.2021 на суму 10 000,00 грн та № СУР01670/1 від 09.12.2021 на суму 54 500,00 грн, з призначеннями платежів: оплата згідно рах. № 3 від 03.06.2021, видаткової накладної № 6 від 03.06.2021 за Договором, у тому числі ПДВ.

Відтак, у зв`язку з відсутністю предмета спору, провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 114 500,00 грн підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, не виконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частинами 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами частин 1, 2 статті 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до пункту 7.3 Договору за порушення термінів оплати товару покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від вартості поставленого в строк товару, за кожен день прострочення оплати.

Судом перевірено розрахунок пені за заявлені позивачем періоди (02.08.2021 - 23.10.2021 та 24.10.2021 - 29.10.2021) та встановлено, що він частково не відповідає умовам Договору та вищевказаним нормам законодавства, оскільки, як вірно зазначає відповідач, позивачем було помилково визначено дату прострочення виконання зобов`язання з оплати товару за Договором (02.08.2021), а також неправомірно нараховано пеню на всю суму заборгованості по 23.10.2021, в той час як відповідачем було здійснено часткову оплату товару в сумі 10 000,00 грн 23.09.2021, що призвело до завищення нарахованого позивачем розміру пені.

За розрахунком суду, на суму заборгованості - 124 500,00 грн за період з 03.08.2021 по 23.09.2021 обґрунтованою є пеня в розмірі 2 885,67 грн; на суму заборгованості - 114 500,00 грн за період з 24.09.2021 по 29.10.2021 - в розмірі 1 919,84 грн, що разом становить 4 805,51 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Судом перевірено розрахунки інфляційних втрат і 3 % річних за заявлений позивачем період та встановлено, що вони також є частково невірними.

За розрахунком суду, на суму заборгованості - 124 500,00 грн за період з серпня 2021 року по вересень 2021 року обґрунтованими є інфляційні втрати в розмірі 1 242,01 грн; на суму заборгованості - 124 500,00 грн за період з 03.08.2021 по 23.09.2021 обґрунтованими є 3% річних у розмірі 532,11 грн; на суму заборгованості - 114 500,00 грн за період з 24.09.2021 по 29.10.2021 - в розмірі 338,79 грн, що разом становить 870,90 грн.

Відтак, здійснені відповідачем контррозрахунки заявлених позивачем до стягнення сум пені, інфляційних втрат і 3 % річних є арифметично вірними.

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за Договором у розмірі 114 500,00 грн, в іншій частині судом встановлено часткову обґрунтованість заявленого позову, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають 4 805,51 грн пені, 1 242,01 грн інфляційних втрат та 870,90 грн 3 % річних.

Витрати позивача по сплаті судового збору в розмірі 2 265,67 грн, оскільки спір виник внаслідок неправильних дій відповідача (у зв`язку з оплатою відповідачем товару з порушенням передбаченого Договором строку) та пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно до частин 1, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача, а решта витрат позивача зі сплати судового збору, у зв`язку з необхідністю часткової відмови у задоволенні позову - на позивача.

Керуючись статтями 129, 231, 236, 237, 238, 240, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Закрити провадження у справі № 910/17547/21 в частині позовних вимог про стягнення з Комунального підприємства "Київпастранс" (Україна, 04070, м. Київ, вул. Набережне Шосе, буд. 2; ідентифікаційний код: 31725604) заборгованості в розмірі 114 500,00 грн.

2. В іншій частині позов задовольнити частково.

3. Стягнути з Комунального підприємства "Київпастранс" (Україна, 04070, м. Київ, вул. Набережне Шосе, буд. 2; ідентифікаційний код: 31725604) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничий комплекс "Пульсар" (Україна, 04128, м. Київ, вул. Академіка Туполєва, буд. 17Ж; ідентифікаційний код: 39193623) 4 805 (чотири тисячі вісімсот п`ять) грн 51 коп. пені, 1 242 (одну тисячу двісті сорок дві) грн 01 коп. інфляційних втрат, 870 (вісімсот сімдесят) грн 90 коп. 3 % річних та 2 265 (дві тисячі двісті шістдесят п`ять) грн 67 коп. судового збору.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Витрати позивача по сплаті судового збору в розмірі 4,33 грн покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничий комплекс "Пульсар".

6. Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду в разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи подається у порядку та строк, визначені статтями 254, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 14.02.2022

Суддя О.В. Нечай