ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2022 року м. ОдесаСправа № 923/707/21
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Разюк Г.П.,

суддів: Колоколова С.І., Савицького Я.Ф.

при секретарі судового засідання Полінецькій В.С.

/представники сторін в судове засідання не з`явились, відповідач заявив клопотання про розгляд справи без участі його представника/;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"

на рішення Господарського суду Херсонської області від 01.11.2021, прийняте суддею Ярошенко В.П. у м. Херсоні

у справі № 923/707/21

за позовом скаржника

до Комунального підприємства "Комунгосп" Олешківської міської ради

про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк (далі - АТ КБ) "Приватбанк" звернулось до Господарського суду Херсонської області із позовною заявою до Комунального підприємства (далі - КП) "Комунгосп" Олешківської міської ради, в якій просило суд зобов`язати останнє в особі ліквідаційної комісії визнати та включити до проміжного ліквідаційного балансу кредиторські вимоги - заборгованість, яка утворилася станом на 05.04.2021 в розмірі 43 082,72 грн.

Позов мотивовано наявністю заборгованості відповідача перед позивачем, яка утворилась в результаті невиконання ним своїх зобов`язань за укладеним між сторонами договором банківського обслуговування від 26.07.2013 та необхідністю її визнання та включення до проміжного ліквідаційного балансу КП "Комунгосп" Олешківської міської ради, яке перебуває в стані припинення з 18.03.2021.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 01.11.2021 в задоволені позову відмовлено, оскільки судом встановлено факт відсутності ухилення відповідача від розгляду кредиторських вимог позивача, а також зазначено, що останнім не доведено належними та допустимими доказами факту наявності у КП "Комунгосп" Олешківської міської ради заборгованості перед АТ КБ "Приватбанк" у розмірі 43 082,72 грн., яку останній просить включити до проміжного ліквідаційного балансу відповідача, зокрема не надано виписки банку по рахунку відповідача.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням місцевого господарського суду, позивач звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

На думку скаржника, рішення суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки його прийнято із суттєвим порушенням норм матеріального та процесуального права при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи.

Апелянт ствержує, що суд першої інстанції не пропонував позивачу надати виписки банку по рахунку відповідача для підтвердження заявлених вимог, при цьому з наданих доказів до суду, а саме розрахунку, чітко вбачається сума заявлених вимог яка підлягає включенню до проміжного балансу та всі підстави її нарахування. Водночас до апеляційної скарги скаржником додано додаткові докази, а саме виписки по рахунку 2600, 2067, 2063, які останній просить долучити до матеріалів справи та дослідити у встановленому порядку.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач спростовує її доводи, зокрема зазначає про те, що у визначений строк для заявлення кредиторами своїх вимог на юридичну адресу відповідача заяв з кредиторськими вимогами позивача не надходило, водночас надана позивачем копія заяви позивача з кредиторськими вимогами до відповідача без підпису не є належним та достовірним доказом волевиявлення позивача на підписання відповідного документа, про що правомірно зазначено місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення, а відтак підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги не має.

Крім того, відповідач зауважує про те, що у суду апеляційної інстанції відповідно до приписів ст. 269 ГПК України відсутні підстави для прийняття доданих апелянтом до апеляційної скарги додаткових доказів, а саме виписок по рахунку, більш того зазначає, що вони не є належними доказами, оскільки з них неможливо встановити якої саме юридичної особи вони стосуються.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.07.2013 КП "Комунгосп" було підписано заяву про відкриття рахунку (поточного та карткового) та заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг АТ КБ "Приватбанк", згідно до якої відповідач по справі погодився з умовами та правилами надання банківських послуг тарифами Банку, які разом із заявою складають Договір банківського обслуговування від 26.07.2013 (далі за текстом - договір) та взяв на себе зобов`язання виконувати умови Договору.

Позивач стверджує, що він виконав в повному обсязі свої зобов`язання за договором, надавши відповідачу кредитний ліміт в розмірі 10 000.00 грн., водночас станом на 05.04.2021 у КП "Комунгосп" існує заборгованість перед АТ КБ "Приватбанк" за послугою "Кредитний ліміт" в сумі 43 082,72 грн, що складається з заборгованості за кредитом - 6 484,17грн., заборгованості за відсотками - 11 992,84 грн., заборгованості з комісії - 3 617,14 грн., боргу по пені - 19 638,57 грн., а також заборгованості за рахунком 0027 на суму 1 350,00 грн.

На підтвердження наявності у відповідача заборгованості позивач надав розрахунок заборгованості за договором від 29.07.2013(?) та розрахунок заборгованості по рахунку 0027 станом на 05.04.2021.

Позивач визначає заборгованість у сумі 43 082,72 грн., як грошові кредиторські вимоги до відповідача.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, КП "Комунгосп" Олешківської міської ради, що є правонаступником КП "Комунгосп" Солонцівської сільської ради () і перебуває в стані припинення з 18.03.2021, при цьому зазначено, що вимоги кредиторів розглядаються до 18.05.2021.

АТ КБ "Приватбанк" направило на юридичну адресу відповідача заяву з кредиторськими вимогами від 20.04.2021, на підтвердження чого надало суду:

-копію заяви з кредиторськими вимогами;

-копію опису вкладення до цінного листа щодо направлення заяви з кредиторськими вимогами;

-копію списку згрупованих відправлень АТ КБ Приватбанк від 20.04.2021.

Разом з тим, позивач зазначає, що за даними сайту ДППЗ "Укрпошта", відповідно до трек-номеру 239 заява з кредиторськими вимогами не отримана відповідачем і повернута за зворотною адресою 26.04.2021, кредиторські вимоги відповідачем не розглянуто, що і стало підставою для звернення позивача до суду із цим позовом.

Предметом спору є визнання та включення кредиторських вимог позивача у сумі 43 082,72 грн. до проміжного ліквідаційного балансу відповідача у зв`язку із припиненням його діяльності.

Відповідно до статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Статтею 105 Цивільного кодексу України встановлено, що учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, зобов`язані протягом трьох робочих днів з дати прийняття рішення письмово повідомити орган, що здійснює державну реєстрацію. Після внесення запису про прийняття рішення засновників (учасників) юридичної особи, суду або уповноваженого ними органу про припинення юридичної особи до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців повідомлення про внесення запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців щодо прийняття рішення засновників (учасників) юридичної особи, суду або уповноваженого ними органу про припинення юридичної особи публікується у спеціалізованому друкованому засобі масової інформації.

Учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється.

До комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється.

Строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється, не може становити менше двох і більше шести місяців з дня опублікування повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи.

Кожна окрема вимога кредитора, зокрема щодо сплати податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, страхових коштів до Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, розглядається, після чого приймається відповідне рішення, яке надсилається кредитору не пізніше тридцяти днів з дня отримання юридичною особою, що припиняється, відповідної вимоги кредитора.

Згідно з частиною 3 статті 60 Господарського кодексу України ліквідаційна комісія або інший орган, який проводить ліквідацію суб`єкта господарювання, вміщує в друкованих органах відповідно до закону повідомлення про його ліквідацію та про порядок і строки заяви кредиторами претензій, а явних (відомих) кредиторів повідомляє персонально у письмовій формі у встановлені цим Кодексом чи спеціальним законом строки.

Відповідно до статті 110 Цивільного кодексу України юридична особа ліквідується, зокрема, за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв`язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами.

За приписами частини 8 статті 111 Цивільного кодексу України ліквідаційна комісія (ліквідатор) після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами складає проміжний ліквідаційний баланс, що включає відомості про склад майна юридичної особи, що ліквідується, перелік пред`явлених кредиторами вимог та результат їх розгляду. Проміжний ліквідаційний баланс затверджується учасниками юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи.

Згідно з ч. 3 ст. 112 Цивільного кодексу України, у разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право протягом місяця з дати, коли він дізнався або мав дізнатися про таку відмову звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії. За рішенням суду вимоги кредитора можуть бути задоволені за рахунок майна, що залишилося після ліквідації юридичної особи.

Аналіз зазначеного вказує на те, що у разі наявності невиконаних зобов`язань, кредитор має право звернутися з відповідними вимогами до ліквідаційної комісії боржника із заявою про їх визнання та включення їх до проміжного ліквідаційного балансу. У разі повної або часткової відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду у кредитора виникає право на захист його порушених прав в судовому порядку шляхом розгляду судом існуючих вимог; в разі обґрунтованості вимог кредитора, наслідком є їх задоволення та включення до проміжного ліквідаційного балансу юридичної особи або задоволення вимог кредитора за рахунок майна, що залишилося після ліквідації юридичної особи.

Тобто, з метою гарантування прав та інтересів кредиторів, яким ліквідаційна комісія відмовила у задоволенні їх вимог чи ухилилася від їх розгляду стаття 112 Цивільного кодексу України надає право звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії.

Як вбачається із матеріалів справи, 20.04.2021 позивач звертався до відповідача з заявою з кредиторськими вимогами в сумі 43 082,72 грн. Факт направлення заяви на адресу відповідача підтверджують опис вкладення в цінний лист та фіскальний чек. Однак, відповідно до даних Укрпошти, конверт із заявою з кредиторськими вимогами від 19.04.2021 повернуто за зворотною адресою 24.04.2021, що підтверджується витягом з сайту Укрпошта про вручення конверту відправнику, відповідно кредиторські вимоги відповідачем не отримано і не розглянуто.

Водночас, як вірно встановлено місцевим господарським судом копія заяви з кредиторськими вимогами не містить підпису уповноваженої особи, при цьому відповідність такої копії заяви оригіналу підтверджена позивачем, отже висновок суду про відсутність підстав вважати, що заява з кредиторськими вимогами є доказом волевиявлення АТ КБ "Приватбанк" на підписання відповідного документа є обгрунтованим. З зазначеного слідує, що не отримання відповідачем цієї заяви не свідчить про ухилення від розгляду кредиторських вимог позивача, що містилися в такій заяві.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суд першої інстанції про те, що позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами у розумінні ст.ст. 73, 75, 77 ГПК України користування відповідачем кредитними коштами за договором банківського обслуговування від 26.07.2013 та наявність відповідної заборгованості у останнього перед позивачем, оскільки в матеріалах справи наявні лише розрахунок заборгованості за договором від 29.07.2013 (хоча спірний договір від 26.07.2013) та розрахунок заборгованості по рахунку 0027, які не підтверджені первинними документами та взагалі не підписані уповноваженою особою позивача. Крім того, як вірно зазначено місцевим господарським судом позивачем не надано доказів на підтвердження того, що рахунок №0027 взагалі належить відповідачу.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що позовна вимога АТ КБ"Приватбанк" про зобов`язання визнати та включити до проміжного ліквідаційного балансу кредиторські вимоги - заборгованість, яка утворилася станом на 05.04.2021 в розмірі 43 082,72 грн. є не обґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

При цьому доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції не пропонував позивачу надати додаткові докази для підтвердження заявлених вимог, колегією суддів не приймаються до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З наведеного вбачається, що обов`язок доказування правомірності заявлених позовних вимог законодавством покладено саме на позивача.

Якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом, то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з`ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Як вже було встановлено, позивачем до суду першої інстанції не було надано доказів, які б підтверджували факт здійснення господарських операцій між банком та позичальником (відповідачем), виконання банком у повному обсязі своїх зобов`язань за договором банківського обслуговування, надання відповідачу/позичальнику кредитного ліміту в розмірі 10000,00 грн. та не виконання останнім своїх грошових зобов`язань за спірним договором, а тому місцевий суд правомірно розглянув справу за наявними у ній доказами.

Стосовно надання апелянтом відповідних додаткових доказів до суду апеляційної інстанції колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1, 2 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та (одночасно) перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частиною третьою статті 269 ГПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Приписи частини 3 статті 269 ГПК України передбачають наявність таких критеріїв, які є обов`язковою передумовою для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, а саме "винятковість випадку" та "причини, що об`єктивно не залежать від особи".

Отже, при поданні учасником справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції, такий учасник справи повинен обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає.

Разом з тим, скаржником не наведено поважних причин неможливості своєчасного подання вказаних документів в суд першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, у зв`язку чим, надані до апеляційної скарги документи залишаються колегією суддів без розгляду.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують наведені судом висновки, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення Господарського суду Херсонської області від 01.11.2021 у даній справі залишає без змін.

Згідно із ст.129 ГПК України витрати скаржника по сплаті судового збору за розгляд позовної заяви та апеляційної скарги не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Херсонської області від 01.11.2021 у справі 923/707/21 залишити без змін, апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" - без задоволення

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки передбачені ст.ст.287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 11.02.2022 о 10.00.

Головуючий суддя Разюк Г.П.

Суддя Колоколов С.І.

Суддя Савицький Я.Ф.