ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" лютого 2022 р. Справа№ 911/2413/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Коротун О.М.

Суліма В.В.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича фірма "Будкомплекс"

на рішення Господарського суду Київської області від 18.10.2021 (повний текст складено 18.10.2021)

у справі №911/2413/21 (суддя Христенко О.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нерудбудпостач"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича фірма "Будкомплекс"

про стягнення 67 604,99 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Нерудбудпостач" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича фірма "Будкомплекс" (далі - відповідач) про стягнення 67 604,99 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач послався на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань з оплати отриманого товару, у зв`язку з чим, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 55 946,00 грн, 3 % річних у розмірі 4 106,28 грн та інфляційних втрат у розмірі 7 552,71 грн. Також, позивач просив покласти на відповідача судові витрати, в тому числі на оплату послуг адвоката.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Київської області від 18.10.2021 позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича фірма "Будкомплекс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Нерудбудпостач" 55 946 грн 00 коп. заборгованості, 4 009 грн 72 коп. 3% річних, 7 552 грн 71 коп. інфляційних втрат, 2 266 грн 76 коп. судового збору та 4 986 грн 87 коп. судових витрат на професійну правничу допомогу.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду обґрунтовано тим, що відповідач своє зобов`язання щодо оплати отриманого товару в повному обсязі не виконав, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробнича фірма "Будкомплекс" звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 18.10.2021 скасувати повністю.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Апелянт вказує, що позивач не надіслав копію позовної заяви з додатками на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича фірма "Будкомплекс".

Скаржник стверджує, що суд не повідомив відповідача про відкриття провадження у справі, у зв`язку з чим, останній не зміг надати відзив на позовну заяву.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробнича фірма "Будкомплекс" зазначає, що виходячи з рішення суду товар поставлено на суму 249 423,36 грн, у зв`язку з чим, відповідач сплатив грошові кошти у повному обсязі.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не було надано відзив на апеляційну скаргу, що, в свою чергу, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича фірма "Будкомплекс" на рішення Господарського суду Київської області від 18.10.2021 у справі №911/2413/21 залишено без руху.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.12.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича фірма "Будкомплекс" на рішення Господарського суду Київської області від 18.10.2021 у справі №911/2413/21. Призначено до розгляду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича фірма "Будкомплекс" на рішення Господарського суду Київської області від 18.10.2021 у справі №911/2413/21 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників.

З огляду на наявність у матеріалах справи належних доказів повідомлення сторін про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, та закінчення процесуальних строків на подання до суду документів, встановлених ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.12.2021, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги по суті.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Протягом 2018-2019 років Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробнича фірма "Будкомплекс" поставлено відповідачу товар на загальну суму 439 586,14 грн на підставі наступних видаткових накладних: №РН-0003131 від 29.10.2018; №РН-0003132 від 30.10.2018; №РН-0003133 від 31.10.2018; №РН-0003314 від 01.11.2018; №РН-0003315 від 02.11.2018; №РН-0003716 від 14.12.2018; №РН-0003717 від 14.12.2018; № РН-0003785 від 18.12.2018; №РН-0000001 від 03.01.2019; №РН-0000073 від 26.01.2019; №РН-0000082 від 31.01.2019; №РН-0000083 від 31.01.2019; №РН-0000124 від 02.02.2019; №РН-0000125 від 04.02.2019; №РН-0000126 від 05.02.2019; №РН-0000127 від 06.02.2019; №РН-0000157 від 12.02.2019; №РН-0000174 від 15.02.2019; №РН-0000180 від 16.02.2019; №РН-0000181 від 18.02.2019; №РН-0000196 від 19.02.2019; №РН-0000255 від 26.02.2019; №РН-0000258 від 27.02.2019; №РН-0000280 від 01.03.2019; №РН-0000281 від 02.03.2019; №РН-0000299 від 05.03.2019; №РН-0000338 від 09.03.2019; №РН-0000454 від 21.03.2019; №РН-0000488 від 22.03.2019.

Позивач звернувся до відповідача з претензією №1 від 09.03.2021 (№ 23), в якій просив протягом семи днів з дня отримання претензії сплатити заборгованість за поставлений товар у сумі 55 946 грн. Проте, вимога позивача залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Звертаючись з позовною заявою, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань з оплати отриманого товару, у зв`язку з чим, позивач просив стягнути з відповідача заборгованості у розмірі 55 946,00 грн, 3 % річних у розмірі 4 106,28 грн та інфляційних втрат у розмірі 7 552,71 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 202 Цивільного кодексу України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Згідно зі статтею 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятись усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Так, за своєю правовою природою угода, яка відбулася між позивачем та відповідачем є договором поставки, що укладений у спрощений спосіб.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Статтею 663 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Підписання покупцем накладних, які є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" фіксує факт здійснення господарських операцій і є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунку за отриманий товар.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

З матеріалів справи вбачається, що протягом 2018-2019 років, Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробнича фірма "Будкомплекс" поставлено, а Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробнича фірма "Будкомплекс" прийнято товар на загальну суму 439 586,14 грн, що підтверджується наступними видатковими накладними: №РН-0003131 від 29.10.2018 на суму 17 223,50 грн; №РН-0003132 від 30.10.2018 на суму 5 598,10 грн; №РН-0003133 від 31.10.2018 на суму 5 945,90 грн; №РН-0003314 від 01.11.2018 на суму 11 151,80 грн; №РН-0003315 від 02.11.2018 на суму 5 749,80 грн; №РН-0003716 від 14.12.2018 на суму 1 330,90 грн; №РН-0003717 від 14.12.2018 на суму 50 160,00 грн; №РН-0003785 від 18.12.2018 на суму 16 800,00 грн; №РН-0000001 від 03.01.2019 на суму 25 000,00 грн; №РН-0000073 від 26.01.2019 на суму 3 250,08 грн; №РН-0000082 від 31.01.2019 на суму 4 749,92 грн; №РН-0000083 від 31.01.2019 на суму 8 550,00 грн; №РН-0000124 від 02.02.2019 на суму 9 680,16 грн; №РН-0000125 від 04.02.2019 на суму 1 895,04 грн; №РН-0000126 від 05.02.2019 на суму 8 500,32 грн; №РН-0000127 від 06.02.2019 на суму 10 654,12 грн; №РН-0000157 від 12.02.2019 на суму 10 899,12 грн; №РН-0000174 від 15.02.2019 на суму 11 750,10 грн; №РН-0000180 від 16.02.2019 на суму 5 814,24 грн; №РН-0000181 від 18.02.2019 на суму 5 821,85 грн; № РН-0000196 від 19.02.2019 на суму 11 335,87 грн; № РН-0000255 від 26.02.2019 на суму 5 734,44 грн; №РН-0000258 від 27.02.2019 на суму 11 818,50 грн; №РН-0000280 від 01.03.2019 на суму 33 589,56 грн; №РН-0000281 від 02.03.2019 на суму 32 291,38 грн; №РН-0000299 від 05.03.2019 на суму 56 178,65 грн; №РН-0000338 від 09.03.2019 на суму 42 525,49 грн; №РН-0000454 від 21.03.2019 на суму 17 367,90 грн; №РН-0000488 від 22.03.2019 на суму 8 219,40 грн. Видаткові накладні підписані в двосторонньому порядку та скріплені печатками юридичних осіб.

Відповідно до матеріалів справи, відповідач здійснив оплату товару на загальну суму 383 640,14 грн, вказана обставина підтверджується випискою з АТ "Укрсиббанк", сформованою 02.08.2021.

Претензій щодо якості чи кількості отриманого відповідачем товару матеріали справи не містять, а отже товар прийнятий відповідачем без зауважень.

Таким чином, свої зобов`язання по сплаті отриманого товару у повному обсязі відповідач не виконав, в результаті чого виникла заборгованість, яка становить 55 946,00 грн (439 586,14 грн (поставлений товар) - 383 640,14 грн (оплачений товар) = 55 946,00 грн).

Посилання скаржника на те, що виходячи з рішення суду товар поставлено на суму 249 423,36 грн, у зв`язку з чим, відповідач сплатив грошові кошти у повному обсязі, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки видаткові накладні на загальну суму 439 586,14 грн наявні в матеріалах справи, в той час, як не зазначення в рішенні суду першої інстанції всіх накладних не є безумовною підставою для скасування рішення.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо своєчасної оплати отриманого товару, позивач також просив стягнути з відповідача 4 106,28 грн 3 % річних, нарахованих за період з 23.03.2019 по 10.08.2021 та 7 552,71 грн інфляційних втрат, нарахованих за період з січня 2018 по грудень 2019 від суми заборгованості.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97р). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Перевіривши розрахунки 3% річних та збитків від зміни індексу інфляції, наведених позивачем, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що індекс інфляції у розмірі 7 552,71 грн здійснено позивачем вірно, в той час, як розрахунок 3% річних є правильним у розмірі 4 009,72 грн, а тому суд першої інстанції правомірно частково задовольнив позовні вимоги в цій частині.

Щодо клопотання про стягнення з відповідача 4 994,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, але не виключно, витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Тобто, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано копії: договору про надання правової (правничої) допомоги № 04/03-21 від 04.03.2021, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Нерудбудпостач" та Адвокатом Корзаченко Володимиром Миколайовичем; акту здачі-прийняття виконаних робіт від 06.08.2021; розрахунку суми гонорару від 06.08.2021; рахунку-фактури №024 від 06.08.2021 на суму 4 994,00 грн; платіжного доручення № 1915 від 06.08.2021; свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 4365/10 від 25.11.2010; ордер № 1118702 від 31.05.2021.

Враховуючи надання суду документального підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість клопотання позивача про стягнення з відповідача 4 994,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати при частковому задоволенні позову покладається судом на сторін пропорційно задоволеним вимогам. У зв`язку з чим, судові витрати позивача на професійну правничу допомогу відповідно до пропорційно задоволених вимог становлять 4 986,87 грн.

Твердження апелянта про те, що копія позовної заяви з додатками та ухвала про відкриття провадження не були направлені на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича фірма "Будкомплекс", колегія суддів вважає безпідставними, оскільки позовна заява з додатками та ухвала Господарського суду Київської області від 18.08.2021 про відкриття провадження направлялись на адресу апелянта, що зазначена у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (т. 1; а.с. 70-72) та (т. 1; а.с. 77-80).

Зі змісту частини 4 статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" вбачається, що державній реєстрації підлягають і зміни до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі, тобто і зміна місцезнаходження, про що юридична особа має звернутись із відповідною заявою. Не вживши заходів для внесення до Єдиного державного реєстру відомостей про зміну свого місцезнаходження (в разі такої зміни), юридична особа повинна передбачити або свідомо допускати можливість настання певних негативних наслідків (зокрема неотримання поштової кореспонденції).

Згідно зі статтею 10 вказаного Закону якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Відповідно до ч.ч. 3, 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, надіслання судом процесуальних документів на адресу, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань у разі відсутності повідомлення особою іншої адреси для направлення поштової кореспонденції, є належним виконанням приписів процесуального закону щодо надсилання судових рішень учасникам справи.

На переконання колегії суддів апеляційного господарського суду, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича фірма "Будкомплекс" на рішення Господарського суду Київської області від 18.10.2021 у справі №911/2413/21 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду Київської області від 18.10.2021 у справі №911/2413/21 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на апелянта в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича фірма "Будкомплекс" на рішення Господарського суду Київської області від 18.10.2021 у справі №911/2413/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 18.10.2021 у справі №911/2413/21 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №911/2413/21 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді О.М. Коротун

В.В. Сулім