ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2022 року Справа № 926/4257/21

Господарський суд Чернівецької області у складі судді Ніколаєва Михайла Ілліча,

за участю секретаря судового засідання Голіней Я.І.

за участю представників:

позивача: Іванович Л.Є.

відповідача: не з`явився

за позовом Управління комунальної власності Чернівецької міської ради

до Радевича Єремея Івановича

про стягнення заборгованості по орендній платі в сумі 232 528,40 грн, пені 64 853,74 грн та неустойки 1 119 860,56 грн.

І. Стислий виклад позовних вимог.

Управління комунальної власності Чернівецької міської ради звернулося до Господарського суду Чернівецької області із позовною заявою до Радевича Єремея Івановича про стягнення заборгованості по орендній платі в сумі 232 528,40 грн, пені 64 853,74 грн за період 01.11.2019 по 02.03.2020, та неустойки нарахованої за період з 03.03.2020 по 22.12.2020 в сумі 1 119 860,56 грн за несвоєчасне звільнення нежитлового приміщення, що розташоване в АДРЕСА_1 , загальною площею 545,40 кв. м.

ІІ. Стислий виклад позиції відповідача.

Відповідач свої правом на подання відзиву не скористався.

ІІ. Процесуальні дії у справі.

Протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями від 20.10.2021 позовну заяву передано судді Ніколаєву М.І.

Ухвалою суду від 22.10.2021 позовну заяву залишено без руху у зв`язку із допущенням недоліків та надано позивачу строк у 10 днів з дня отримання ухвали для їх виправлення.

03.11.2021 від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, а саме надано докази сплати судового збору у справі №926/4257/21.

Ухвалою суду від 04.11.2021 відкрито загальне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 18.11.2021.

Ухвалою суду від 18.11.2021 відкладено підготовче судове засідання на 09.12.2021.

Ухвалою суду від 09.12.2021 зобов`язано Управління ДМС у Чернівецькій області надати інформацію про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача Радевича Єремея Івановича .

Ухвалою суду від 09.12.2021 відкладено підготовче судове засідання на 23.12.2021.

Згідно відповіді Управління ДМС в Чернівецькій області від 21.12.2021 місце проживання відповідача АДРЕСА_2 .

Ухвалою суду від 23.12.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 17.01.2022.

Ухвалою суду від 17.01.2022 розгляд справи по суті відкладено на 03.02.2022.

У судове засіданні 03.02.2022 відповідач не з`явився, про причини неявки суд не повідомив,

поштові конверти з відповідними ухвалами суду повернулися на адресу суду з відміткою (адресат відсутній за вказаною адресою).

А відтак, суд вважає, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Згідно з ч.1 ст. 202 статті Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Крім того, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки п.1 ч.3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи, що відповідач у судове засідання не з`явився, не повідомив суд відповідним клопотанням про причини неявки, суд вважає, що у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами без участі відповідача відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

ІІ. Фактичні обставини, встановлені судом.

30.11.2017 між Департаментом економіки Чернівецької міської ради (орендодавець) та фізичною особою-підприємцем Радевичем Єремей Івановичем (орендар) укладено договір оренди нерухомого майна №109/К, за умовами якого орендодавець на підставі рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 21.11.2017 №596/23 та заяви від 22.09.2017 № Р-895/0-02/01 передав відповідачу в користування нежитлове приміщення (літ. Б) загальною площею 545,4 м.кв., розташоване за адресою: м. Чернівці, вул. Головній,66, з метою використання його під заклад громадського харчування без здійснення продажу товарів підакцизної групи. п.1.1.

Відповідно до п.п. 2.1. договору орендар за користування об`єктом оренди сплачує орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі Положення про порядок розрахунку плати за оренду майна, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Чернівці, затвердженого міською радою, та на дату укладення цього договору, місячний розмір якої з врахуванням орендної плати, що є додатком до договору на дату його укладення з врахуванням ПДВ становить 49086,00 грн.

Пунктами 2.4. та 2.5. договору передбачено, що розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції попереднього місяця, що визначається Державною службою статистики України. Орендар щомісячно самостійно розраховує орендну плату з урахуванням податку на додану вартість та сплачує її впродовж поточного місяця, незалежно від результатів його господарської діяльності.

Згідно п.п. 4.1.3 договору орендар повинен своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату.

У пункті 5.4 договору сторони передбачили, що за несвоєчасне внесення орендної плати орендар сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочки.

Відповідно до п.п. 4.1.17 після закінчення строку дії цього договору чи у випадку його дострокового розірвання орендар зобов`язаний протягом трьох робочих днів передати орендодавцю за актом приймання-передання об`єкт оренди у належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі майна в оренду з урахуванням нормального фізичного зносу та відшкодувати орендодавцеві збитки в разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) об`єкта оренди.

Крім того, сторони узгодили, що у разі несвоєчасного повернення орендарем майна при припиненні або розірванні цього договору він сплачує орендодавцю додатково компенсацію за використання майна в розмірі подвійної орендної плати по день передачі його орендодавцеві за актом приймання-передання (пункт 5.6).

Вказаний договір укладено строком на два роки і одинадцять місяців, що діє з 30.11.2017 до 29.10.2020 включно (п. 1.5. договору).

Згідно акту приймання-передачі від 30.11.2017 Радевич Є.І. прийняв об`єкт оренди.

Рішенням Чернівецької міської ради від 22.12.2018 №1604 «Про структуру, загальну чисельність виконавчих органів Чернівецької міської ради» департамент економіки Чернівецької міської ради ліквідовано з 28.02.2019 та створено департамент розвитку Чернівецької міської ради з 01.03.2019.

Рішенням міської ради від 18.02.2019 №1620 «Про внесення змін до рішення міської ради VII скликання від 22.12.2018 №1604 «Про структуру, загальну чисельність виконавчих органів Чернівецької міської ради» внесено зміни в дату утворення департаменту розвитку міської ради та визначено його утворення з 21.02.2019 та затверджено Положення «Про департамент розвитку Чернівецької міської ради», яким визначено, що департамент розвитку є правонаступником департаменту економіки по діючим договорам оренди приміщень.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області у справі №926/2644/19 від 04.02.2020 (суддя Швець М.В.), укладений між сторонами договір оренди від № 109/К від 30.11.2017 розірваний з 24.02.2020 та зобов`язано ФОП Радевича Є.І. повернути орендоване майно літ.Б, площею 545,4 кв.м., що розташоване по вул.Головній,66, в м.Чернівці, (дня набрання рішенням суду законної сили).

Судом встановлено, що відповідач 22.12.2020 передав орендоване приміщення орендодавцю, що підтверджується актом державного виконавця від 22.12.2020 .У матеріалах справи міститься акт державного виконавця від 22.12.2020 складений державним виконавцем Мухаєва О.М., на примусове виконання наказу виданого 02.03.2020 на підставі рішення Господарського суду Чернівецької області у справі №926/2644/19 від 04.02.2020 (суддя Швець М.В.), а саме, про звільнення приміщення по вул.Головній,66, літ. Б.. площею 595,4 кв. м

ІV. Позиція суду по суті спору.

Відповідно до частини 1 статті 142 Конституції України матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Частинами 4, 5 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що районні та обласні ради від імені територіальних громад сіл, селищ, міст здійснюють управління об`єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

У відповідності до частини 1 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно частини 6 статті 283 ГК України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

За змістом статті 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Положеннями статті 762 ЦК України унормовано, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 763 ЦК України передбачено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Пунктом 1 ст. 286 ГК України встановлено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Згідно з частиною 3 статті 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендар зобов`язаний вносити орендну плату своєчасно і в повному обсязі.

За приписами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічно статтею 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином та відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Договір, відповідно до статті 629 ЦК України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За приписами статті 549 ЦК України - неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною першою статті 230 ГК України визначено поняття штрафних санкцій за Господарським кодексом України, якими визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Отже, положеннями статті 549 ЦК України та статті 230 ГК України визначено загальне поняття штрафних санкцій, яке у господарському судочинстві включає неустойку, штраф, пеню, яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил господарської діяльності, невиконання господарського зобов`язання.

Пунктом 5.4 договору оренди нерухомого майна № 109/К від 30.11.2017 передбачено, що за несвоєчасне внесення орендної плати орендар сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежі за кожний день прострочки.

Із змісту позовних вимог слідує, що Управління комунальної власності Чернівецької міської ради просить суд стягнути з Радевича Є.І. 232 528,40 грн заборгованості за договором оренди нерухомого майна від 30.11.2017 № 109/К та пені 64 853,74 грн за період з 03.03.2020 по 22.12.2020 за несвоєчасне виконання умов договору, а саме сплати орендної плати.

За приписами частин 1 і 3 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 76 ГПК України унормовано, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

А відтак, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення орендної плати та пені підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача неустойки в розмірі подвійної плати за користування майном за період з 03.03.2020 по 22.12.2020 в сумі 1 119 860,56 грн суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 29 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", за невиконання зобов`язань за договором оренди, в тому числі за зміну або розірвання договору в односторонньому порядку, сторони несуть відповідальність, встановлену законодавчими актами України та договором.

Користування майном за договором оренди є правомірним, якщо воно відповідає умовам укладеного договору оренди та положенням чинного законодавства, які регулюють такі правовідносини з урахуванням особливостей предмету найму та суб`єктів договірних правовідносин.

Відносин оренди з неправомірного користування майном можуть регулюватися положеннями договорів, які визначають наслідки неправомірного користування майном та нормами законодавства, які в імперативному порядку застосовуються до осіб, які порушили зобов`язання в сфері орендних відносин.

Частиною першою статті 785 ЦК України регламентовано, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Відповідно до п.п. 4.1.17 після закінчення строку дії цього договору чи у випадку його дострокового розірвання орендар зобов`язаний протягом трьох робочих днів передати орендодавцю за актом приймання-передання об`єкт оренди у належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі майна в оренду з урахуванням нормального фізичного зносу та відшкодувати орендодавцеві збитки в разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) об`єкта оренди.

Частиною 2 статті 795 Цивільного кодексу України передбачено: «Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.».

У матеріалах справи міститься акт державного виконавця від 22.12.2020 складений на примусове виконання наказу виданого 02.03.2020 на підставі рішення Господарського суду Чернівецької області у справі №926/2644/19 від 04.02.2020 (суддя Швець М.В.), а саме: про звільнення приміщення по вул.Головній,66, літ. Б.. площею 595,4 кв. м.

Відповідно, суд прийшов до висновку, що відповідач не виконав свого обов`язку щодо повернення наймодавцеві об`єкт оренди після закінчення дії договору (24.02.2020).

Частиною другою статті 785 ЦК України передбачено санкцію за порушення такого зобов`язання (якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення).

Крім того, у пункті 5.6 договору сторони передбачили, що у разі несвоєчасного повернення орендарем майна при припиненні або розірванні цього договору він сплачує орендодавцю додатково компенсацію за використання майна в розмірі подвійної орендної плати по день передачі його орендодавцеві за актом приймання-передання.

У розумінні загальних та спеціальних норм права, санкція (неустойка) яка передбачена статтею 785 ЦК України є мірою відповідальності, визначеною законодавцем за неправомірне користування майном після припинення договору. З огляду на те, що зазначена міра відповідальності застосовується до триваючого правопорушення (неповернення майна орендодавцю), санкція також має характер тривалості у часі (зобов`язання сплатити подвійну плату за користування річчю за весь час неправомірного користування майном).

Відтак, зазначена санкція (неустойка), як така, що визначена спеціальною нормою права має певні особливості у застосуванні в порівнянні з іншими штрафними санкціями, які охоплюються загальними визначеннями статті 230 ГК України та статті 549 ЦК України.

Так, застосування частини другої статті 785 ЦК України, як особливої міри відповідальності, що визначена законодавцем за правовою природою як неустойка та має певну специфіку у застосуванні щодо непоширення на неї скороченого строку позовної давності (оскільки частиною другою передбачено право сторони стягнути таку неустойку за весь час неправомірного користування майном після припинення дії договору), а зокрема, щодо незастосування до неї положень статті 232 ГК України про припинення нарахування штрафних санкцій по закінченню 6 місяців, оскільки інше передбачено частиною другою статті 785 ЦК України.

Справляння податку на додану вартість регулюється розділом V. "Податок на додану вартість" Податкового кодексу України. Статтею 185 ПК України, яка входить до цього розділу, об`єктом оподаткування податком на додану вартість (далі - ПДВ) визначено: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; ввезення товарів на митну територію України; вивезення товарів за межі митної території України; постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Отже, застосування будь-яких заходів юридичної відповідальності за порушення господарських зобов`язань до юридичної особи не віднесено законодавцем до об`єктів оподаткування ПДВ.

Відповідно до пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних від простроченої суми та інфляційні витрати, відшкодування шкоди, у тому числі відшкодування упущеної вигоди за рішеннями міжнародних комерційних та інвестиційних арбітражів або іноземних судів, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань.

Отже, Податковим Кодексом України, як спеціальним нормативним актом, що визначає будь-які питання щодо оподаткування, елементи податку, підстави для надання податкових пільг та порядок їх застосування, не передбачено включення до бази оподаткування податком на додану вартість будь-яких заходів юридичної відповідальності за порушення господарських зобов`язань юридичною особою, а навпаки, прямо зазначено про те, що до складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені). При цьому, для цілей оподаткування законодавцем не передбачено виключень щодо спеціальної неустойки, передбаченої частиною другою статті 785 ЦК України.

Виходячи з системного аналізу пункту 9.1 статті 9, пункту 14.1 статті 14, статті 180, підпункту 14.1.179 статті 188 ПК України, податок на додану вартість (ПДВ) - це загальнодержавний непрямий податок, який входить в ціну товарів (робіт, послуг) та сплачується покупцем (споживачем робіт, послуг), але його облік та перерахування до державного бюджету здійснює продавець (виробник, надавач послуг), тобто особа, що здійснює господарську діяльність (платник податку).

Основою для розрахунку ПДВ виступає додана вартість - знов створена вартість підприємством за рахунок його власних факторів виробництва (землі, капіталу, робочої сили, підприємництва тощо).

Додана вартість (Value Added) - це різниця між вартістю продукції, яку випускає підприємство, та вартістю засобів виробництва які ним використовуються; це вартість, яка додається в процесі виробництва товарів до вартості сировини, матеріалів, палива на кожній стадії руху товарів від виробника до споживача; це вартість послуги, яка надана юридичною особою до закупленої сировини та матеріалів своїми факторами виробництва; це чистий внесок фірми у створення товару.

Виходячи з аналізу частини другої статті 785 ЦК України, неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення її повернення, враховуючи природу її виникнення, не генерує додану вартість, оскільки не є товаром або послугою, її виникнення не пов`язане з впливом дій виробника/надавача послуг, розмір такої неустойки не залежить від вартості використаних продавцем/надавачем послуг сировини, інших товарів та додаткових послуг.

Неустойка, нарахована на підставі частини другої статті 785 ЦК України є спеціальною санкцією за порушення законодавства, вона не може бути об`єктом оподаткування податком на додану вартість в силу своєї правової природи як міри відповідальності.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що при розрахунку розміру неустойки згідно з частиною другою статті 785 ЦК України за неповернення майна з оренди після припинення дії договору найму до її складу не включається податок на додану вартість, який мав би сплачуватися орендарем орендодавцю у випадку правомірного користування майном.

А тому з наданого позивачем розрахунку необхідно виключити суми ПДВ з вартості місячної орендної плати за період з 04.02.2020 по 22.12.2020.

Провівши власний розрахунок неустойки без врахування ПДВ за цей період, суд вважає правомірним стягнення з відповідача на користь позивача неустойки в розмірі 933 217,13 грн.

У решті заявлених у цій частині вимог відмовити.

V. Висновки суду.

За результатами розгляду цієї справи суд дійшов висновку, що відповідач неналежно виконував зобов`язання по сплаті орендної плати за договором оренди приміщення, а, отже, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати в сумі 232 528,40 грн та пені в сумі 64 853,74 грн за період з 03.03.2020 по 22.12.2020, є обґрунтованими.

Крім того, в порушення умов договору та закону відповідач після закінчення строку дії договору об`єкт оренди не повернув, внаслідок чого позивачем правомірно нараховано неустойку в розмірі подвійної плати за користування майном, в період з 03.03.2020 по 22.12.2020, а тому з нього на користь позивача слід стягнути неустойку в розмірі 933 217,13 грн.

У решті позовних вимог про стягнення неустойки слід відмовити у зв`язку з безпідставністю.

VІ. Розподіл судових витрат.

У відповідності до статті 129 ГПК України сплачений позивачем судовий збір слід покласти на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам. Про понесення інших судових витрат позивач не заявляв.

Враховую, що позовні вимоги задоволені частково, а саме загальна сума 1 230 599,27 грн * 1,5% = 18458,98 грн судового збору слід покласти на відповідача, решту судового збору залишити за позивачем.

Керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 73, 74, 86, 129, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Радевича Єремея Івановича ( АДРЕСА_2 код РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Управління комунальної власності Чернівецької міської ради (58002, Чернівецька обл., м. Чернівці, вул. О.Кобилянської, 3, код ЄДРПУО 44388619) заборгованість за договором оренди нерухомого майна від 30.11.2017 № 109/К в сумі 232 582,40 грн та пеню в сумі 64 853,74 грн.

3. Стягнути з Радевича Єремея Івановича ( АДРЕСА_2 код РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Управління комунальної власності Чернівецької міської ради (58002, Чернівецька обл., м. Чернівці, вул. О.Кобилянської, 3, код ЄДРПУО 44388619) неустойку за несвоєчасне звільнення та передачу орендованого приміщення в сумі 933 217,13 грн.

4. Стягнути з Радевича Єремея Івановича ( АДРЕСА_2 код РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Управління комунальної власності Чернівецької міської ради (58002, м. Чернівці, вул. О.Кобилянської, 3, код ЄДРПУО 44388619, р/р UA0114295 банк -ДКСУ у м.Київ, 820172 МФО - 820172 КЕКВ 2800 -судовий збір) 18458,98 грн витрат зі сплати судового збору.

5. В решті позову відмовити.

7. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення (пункт 4 розділу Х «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України).

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 ГПК України).

У зв`язку із перебуванням головуючого судді Ніколаєва М.І. у щорічній відпусті 14.02.2022,

повний текст рішення складено та підписано 15.02.2022.

Суддя М.І. Ніколаєв