ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" лютого 2022 р.м. ХарківСправа № 909/817/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Погорелової О.В

при секретарі судового засідання Федоровій К.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Тисменицької міської ради, м. Тисмениця
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Груп ЛТД", м. Харків
про стягнення 159 270,39 грн.
за участю представників учасників справи:

позивача - Устінський А.В.

відповідача - Марченко О.П. ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Тисменицька міська рада, звернувся до господарського суду Івано-Франківської області з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Групп ЛТД", в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь 159270,39 грн. збитків.

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 13.10.2021 у справі №909/817/21 справу за позовом Тисменицької міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс Групп ЛТД" про стягнення 159270,39 грн. збитків передано за підсудністю до господарського суду Харківської області.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 15.11.2021 для розгляду справи визначено суддю Погорелову О.В.

Ухвалою суду від 18.11.2021 позовна заява була прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Рух справи висвітлено у відповідних ухвалах суду.

У судовому засіданні 08.02.2022 представник позивача підтримав позов у повному обсязі та просив суд його задовольнити.

Присутній у судовому засіданні 08.02.2022 представник відповідача проти позову заперечував та просив суд відмовити в його задоволенні.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками справи докази, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача. суд встановив наступне.

02.02.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сервіс Груп ЛТД" (постачальник, відповідач) та Тисменицькою міською радою (споживач, позивач) був укладений договір №410/21 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів (далі - договір).

Відповідно до умов договору, постачальник зобов`язується передати у власність споживачу у 2021 році товар: ДК 021:2015-09120000-6 (Природний газ), включно з урахуванням замовлення (бронювання) потужності (далі - газ), а споживач зобов`язується прийняти та оплатити вартість товару у розмірах, строках та порядку, що визначені договором. При цьому, замовлення (бронювання) потужності природного газу включається в ціну цього договору та не оплачується споживачем окремо (п. 2.1 договору).

Відповідно до п. 2.2 договору, річних плановий обсяг постачання газу до 280000 куб.м.

Відповідно до п. 3.2 договору, постачання газу здійснюється за умови: наявності у споживача договору розподілу природного газу, укладеного в установленому порядку між споживачем та Оператором ГРМ, та присвоєння споживачу Оператором ГРМ персонального ЕІС-коду як суб`єкту ринку природного газу; відсутності заборгованості у споживача за минулі періоди перед постачальником (або оплати відповідно до графіка погашення заборгованості) та оплати поточних платежів; відсутності простроченої заборгованості споживача за поставлений природний газ перед іншими постачальником газу (за його наявності), що має підтверджуватися письмовою довідкою такого постачальника або складеним з ним актом звірки взаєморозрахунків; підтвердження в установленому порядку Оператором ГТС місячного обсягу постачання газу та замовлення (бронювання) потужності, виділеного для забезпечення споживача (об`єктів споживача) (далі - підтверджений обсяг газу).

Відповідно до п. 3.3 договору, обсяг переданого (спожитого) газу за розрахунковий період (пункт 5.1. договору), що підлягає оплаті споживачем, визначається на межі балансової належності між Оператором ГРМ та споживачем на підставі даних комерційних вузлів обліку (лічильників газу), визначених в заяві-приєднанні до договору розподілу природного газу, укладеного між Оператором ГРМ та споживачем, а також з урахуванням процедур, передбачених Кодексом ГРМ.

Відповідно до п.п. 4.1-4.4 договору, розрахунки за поставлений споживачеві газ здійснюються за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем. Ціна газу становить - 4950,00 грн. за 1000 куб.м., крім того ПДВ (20%) - 990,00 грн., всього з ПДВ - 5940,00 грн., включаючи вартість замовлення (бронювання) потужності (тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи) коефіцієнт, визначений НКРЕКП на дату підписання даного договору. Ціна, зазначена в п. 4.2 договору, може змінюватись протягом дії договору лише за взаємною згодою сторін. Зміна ціни узгоджується шляхом підписання додаткової угоди до цього договору та встановлюється з дати підписання такої додаткової угоди сторонами. Сторони домовились, що ціна газу, розрахована відповідно до пунктів 4.2. та 4.3 цього договору, застосовується сторонами при складанні актів приймання-передачі газу та розрахунках за цим договором.

10.02.2021 між сторонами було укладено додаткову угоду №2 до договору, якаю внесено зміни в частині ціни та обсягу газу, а саме: ціна газу становить - 5358,33 грн. за 1000 куб.м., крім того ПДВ (20%) - 1071,67 грн., всього з ПДВ - 6430,00 грн., включаючи вартість замовлення (бронювання) потужності (тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи) коефіцієнт, визначений НКРЕКП на дату підписання даного договору. В подальшому було укладено ще дві додаткові угоди до договору - №3 від 06.04.2021 та №4 від 20.04.2021.

Згідно п. 6.1 договору, постачальник має право, зокрема, ініціювати процедуру припинення (обмеження) постачання газу споживачу згідно з умовами цього договору та Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.15 №2496; надавати доручення Оператору ГРМ щодо обмеження (припинення) постачання газу споживачеві згідно з умовами розділу VIII договору та відповідно до порядку, встановленого законодавством.

Згідно п. 6.2 договору, постачальник зобов`язується, зокрема, забезпечувати постачання газу до пунктів призначення на умовах та в обсягах, визначених договором, за умови дотримання споживачем дисципліни відбору газу та розрахунків за його постачання; забезпечувати подання всіх необхідних документів для підтвердження Оператором ГТС необхідного споживачу обсягу природного газу за умови, що споживач виконав власні обов`язки перед постачальником, для замовлення необхідного споживачу обсягу природного газу; в установленому порядку розглядати запити споживача, які стосуються питань постаріння природного газу за цим договором.

Відповідно до п. 12.1 цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками (за наявності) сторін і діє в частині постачання газу з 02.02.201 до 31.12.2021, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Звертаючись з даним позовом до суду позивач вказує на те, що відповідач, з моменту укладення договору, тобто з 02.02.2021, до 17.02.2021 не здійснив дій спрямованих на включення Тисменицької міської ради у свій Реєстр споживачів постачальника. Як наслідок, з 02.02.2021 до 17.02.2021 включно, Тисменицька міська рада здійснювала несанкціонований відбір природного газу, хоча була впевнена в наявності постачальника. 17.02.2021 Тисменицька міська рада по телефону була повідомлена відповідальними працівниками АТ Оператор газорозподільної системи Тисменицягаз про факт несанкціонованого відбору та попереджена про можливе відключення газу. В цей же день, про цю подію було повідомлено ТОВ Сервіс Групп ЛТД, після чого останнє виконало свої зобов`язання в частині включення позивача в реєстр споживачів. Проте, включення в Реєстр споживачів відбулось з 18.02.2021. АТ Оператор газорозподільної системи АТ Тисменицягаз виставив претензії щодо сплати вартості неврегульованого небалансу за період споживання Тисменицькою мількою радою газу у період відсутності споживача в Реєстрі споживачів будь-якого постачальника. Як наслідок, було укладено договір від 30.03.2021 та компенсовано АТ Оператор газорозподільної системи Тисменицягаз 265217,01 грн. за період несанкціонованого відбору (платіжне доручення №264 від 30.03.2021).

24.06.2021 на адресу відповідача позивачем було направлено Акт-претензію з проханням відшкодувати завдані збитки. Листом від 02.07.2021 відповідач надав відповідь на вказаний Акт-претензію в якій вказав, що не включення Тисменицької міської ради в Реєстр споживачів зумовлене тим, що на момент підписання договору міською радою не надано письмової довідки від попереднього постачальника природного газу про відсутність простроченої заборгованості споживача або підписаного з попереднім постачальником природного газу акту взаєморозрахунків.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом.

Розрахунок заявлених до стягнення збитків позивачем розрахований з огляду на те, що пунктом 4.2. договору встановлено вартість природного газу у розмірі 5940,00 грн. з ПДВ. Відповідно до додаткової угоди до договору від 10.02.2021 ціна газу з ПДВ становить 6430,00 грн. Як вбачається від наданого АТ "Оператор газорозподільної ситеми Тисменицягаз розрахунку вартості неврегульованого небалансу за лютий 2021 року, з 02.02.2021 по 09.02.2021 Тисменицькою міською радою спожито 6658,53 куб.м. газу, а з 10.02.2021 по 17.02.2021 - 7912,52 куб.м. У випадку постачання газу ТОВ Сервіс Групп ЛТД Тисменицька міська рада сплатила б: з 02.02.2021 по 09.02.2021 - 6658,53*5,94000=39551,67 грн., з 10.02.2021 по 17.02.2021 - 7912,52*6,4304=50877,50 грн., а разом - 90429,17 грн. Тобто, Тисменицькою міською радою понесені збитки у розмірі переплати за природній газ у сумі 159270,39 грн. (249699,56 грн. - 90429,17 грн.).

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач вказує на те, що дійсно, 02.02.2021 між Тисменицькою міською радою та ТОВ "Сервіс Груп ЛТД" було укладено договір на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №410/21. Але законодавство, що регулює правовідносини у даній сфері не пов`язує момент укладання договору з одночасним початком постачання природного газу. Натомість, відповідно до пп. 3.2.2 та пп. 3.2.3 п. 3.2 договору постачання газу здійснюється за умови відсутності заборгованості у споживача за минулі періоди перед постачальником (або оплати відповідно до графіка погашення заборгованості) та оплати поточних платежів; відсутності простроченої заборгованості у споживача за поставлений природний газ перед іншими постачальниками газу (за його наявності), що має підтверджуватися письмовою довідкою такого постачальника або складеним з ним актом звірки взаєморозрахунків. Вказане положення договору повністю кореспондується з положеннями законодавства. Так, відповідно до абз. 5 п. 1 розділу II постанови НКРЕКП від 30.09.2015 №2496 Про затвердження Правил постачання природного газу (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних взаємовідносин) однією з підстав для постачання природного газу споживачу є відсутність простроченої заборгованості споживача за поставлений природний газ перед діючим постачальником (за його наявності), що має підтверджуватися письмовою довідкою діючого постачальника або складеним з ним актом звірки взаєморозрахунків. Згідно з абз. 1 п. 3 розділу II постанови НКРЕКП від 30.09.2015 №2496 Про затвердження Правил постачання природного газу (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних взаємовідносин) укладення договору постачання природного газу здійснюється з урахуванням, зокрема, такої вимоги, що споживач має право укласти договір постачання природного газу з будь-яким постачальником за умови відсутності простроченої заборгованості за поставлений природний газ перед діючим постачальником. Враховуючи, що на дату підписання договору ані письмової довідки від попереднього постачальника природного газу, ані підписаного з попереднім постачальником акту взаєморозрахунків ТОВ "Сервіс Груп ЛТД" від Тисменицької міської ради надано не було, то у відповідача, як у постачальника природного газу, були відсутні правові підстави для включення Тисменицької міської ради до Реєстру споживачів та початку здійснення газопостачання споживачеві. Відповідно п. 4 розділу VII постанови НКРЕКП від 30.09.2015 №2496 Про затвердження Правил постачання природного газу відшкодування збитків постачальником споживачу, що не є побутовим, здійснюється, зокрема, у разі якщо постачальник не забезпечив своєчасне включення споживача до власного Реєстру споживачів у погодженому зі споживачем періоді постачання (за умови, що споживачем не порушувались зобов`язання за договором постачання природного газу), що призвело до припинення розподілу/транспортування природного газу Оператором ГРМ/ГТС, споживач має право вимагати від постачальника відшкодування вартості або об`єму недовідпущеного природного газу, який обчислюється виходячи з підтвердженого обсягу природного газу, визначеного договором постачання природного газу на відповідний період, з урахуванням періоду припинення газопостачання та вартості робіт з припинення і повторного відновлення подачі природного газу після його безпідставного припинення.

Відповідач зауважує, що як вбачається з буквального тлумачення вказаного положення законодавства, відшкодування збитків постачальником на користь споживача можливе лише якщо постачальник не здійснив включення споживача до Реєстру з власної вини, тобто у випадку коли постачальник мав усі достатні правові підстави для включення до Реєстру споживача, але не зробив цього з будь-яких неправомірних підстав. Але у випадку даної спірної ситуації, що виникла між споживачем та постачальником, жодного недбалого ставлення з боку постачальника або його неправомірних дій не відбулося. Натомість, споживач своєю неправомірною бездіяльністю (неподання довідки про відсутність заборгованості або акту звірки взаєморозрахунків) зробив неможливим його підключення до Реєстру споживачів.

Відповідач вказує на обов`язок позивача надати довідку про відсутність заборгованості перед попереднім постачальником, адже такий обов`язок прямо передбачений переліченими вище положеннями постанови НКРЕКП від 30.09.2015 №2496 Про затвердження Правил постачання природного газу. Те, що такий обов`язок не встановлений Законом України Про ринок природного газу не означає, що положення підзаконного нормативно-правового акту не підлягають застосуванню. Тим більше позивач не зазначає відповідні положення вказаного Закону, які б, на його думку, суперечили постанові НКРЕКП від 30.09.2015 № 2496 Про затвердження Правил постачання природного газу. Тому у даному випадку постанова НКРЕКП від 30.09.2015 № 2496 Про затвердження Правил постачання природного газу є такою, що не суперечить Закону України Про ринок природного газу та підлягає сукупному застосуванню із Законом. Отже, відповідач вказує на те, що у постачальника станом на дату договору та у подальшому були всі достатні підстави для не включення позивача до Реєстру споживачів.

Крім цього, відповідач вказує на те, що враховуючи відсутність протиправної поведінки відповідача, яка (відсутність) полягала у правомірному не підключенні споживача до Реєстру, виключається і причинно-наслідковий зв`язок між діями (бездіяльністю) постачальника та завданням збитків споживачеві. Окремо відповідач зазначає, що позивач у своїй позовній заяві не довів реальність понесення ним збитків - не надав відповідних платіжних документів про сплату АТ "Оператор газорозподільної системи Тисменицягаз 249699,56 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

Стаття 11 ЦК України вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Відповідно до статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Господарські зобов`язання між сторонами виникли на підставі укладеного договору №410/21 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів від 02.02.2021.

Відповідно до статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладені договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту.

Загальні положення про договір визначені статям 626-637 Цивільного кодексу України, а порядок укладення, зміна і розірвання договору статями 638-647, 649, 651-654 Цивільного кодексу України. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно статей 509, 510 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до статей 526-527 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до преамбули Закону України "Про ринок природного газу" (тут і далі у редакції, що діяла на момент виникнення спірних відносин), цей Закон визначає правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу.

Згідно ч. 1 ст. 12 названого Закону, постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими нормативно-правовими актами.

Згідно ч. 3 названої статті, права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Договір постачання повинен містити такі істотні умови: 1) обов`язок постачальника забезпечити споживача всією необхідною інформацією про загальні умови постачання (у тому числі ціни), права та обов`язки постачальника та споживача, зазначення актів законодавства, якими регулюються відносини між постачальником і споживачем, наявні способи досудового вирішення спорів з таким постачальником шляхом її розміщення на офіційному веб-сайті постачальника; 2) обов`язок постачальника забезпечити споживача інформацією про обсяги та інші показники споживання природного газу таким споживачем на безоплатній основі; 3) обов`язок постачальника повідомити споживачу про намір внесення змін до договору постачання природного газу в частині умов постачання до початку дії таких змін та гарантування права споживача на дострокове розірвання договору постачання, якщо нові умови постачання є для нього неприйнятними; 4) обов`язок постачальника забезпечити споживачу вибір способу оплати з метою уникнення дискримінації; 5) обов`язок постачальника забезпечити споживача прозорими, простими та доступними способами досудового вирішення спорів з таким постачальником; 6) порядок відшкодування та визначення розміру збитків, завданих внаслідок порушення договору постачання (ч. 5 ст. 12 Закону).

Правила постачання природного газу затверджуються Регулятором після консультацій із Секретаріатом Енергетичного Співтовариства і є обов`язковими для виконання всіма постачальниками та споживачами (ч. 4 ст. 12 Закону).

Відповідно до Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП №2496 від 30.09.2015 (тут і далі у редакції, що діяла на момент виникнення спірних відносин), ці Правила розроблені на виконання пункту 17 частини третьої статті 4 Закону України "Про ринок природного газу" та регулюють відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи/газотранспортної системи (далі - Оператори ГРМ/ГТС). Дія цих Правил поширюється на постачальників, споживачів природного газу - фізичних осіб (побутових споживачів), фізичних осіб - підприємців, юридичних осіб та Операторів ГРМ/ГТС.

Згідно ч. 3 розділу І Правил, постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до вимог цих Правил, та після включення споживача до Реєстру споживачів постачальника в інформаційній платформі Оператора ГТС у відповідному розрахунковому періоді в порядку, визначеному Кодексом газотранспортної системи. Постачальник не має права реєструвати споживача у власному Реєстрі споживачів постачальника у розрахунковому періоді, не погодженому зі споживачем.

Згідно ч. 5 розділу І Правил, реєстр споживачів постачальника - перелік споживачів, які в установленому Кодексом газотранспортної системи порядку закріплені в інформаційній платформі Оператора ГТС за певним постачальником у розрахунковому періоді.

Згідно ч. 1 глави 5 Кодексу газотранспортної системи, постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року №2496, та за умови включення споживача до Реєстру споживачів постачальника в інформаційній платформі у відповідному розрахунковому періоді. Постачальник, крім постачальника останньої надії, не має права реєструвати споживача у власному Реєстрі споживачів постачальника в розрахунковому періоді, не погодженому зі споживачем.

Згідно ч. 1 глави 2 Кодексу, підставою для постачання природного газу споживачу є: наявність у споживача, об`єкт якого підключений до газорозподільної системи, договору розподілу природного газу, укладеного в установленому порядку між споживачем та Оператором ГРМ, та присвоєння споживачу Оператором ГРМ персонального ЕІС-коду як суб`єкту ринку природного газу; наявність у споживача, об`єкт якого підключений до газотранспортної системи, договору транспортування природного газу, укладеного в установленому порядку між споживачем та Оператором ГТС, та присвоєння споживачу Оператором ГТС персонального ЕІС-коду як суб`єкту ринку природного газу; наявність у споживача укладеного з постачальником договору постачання природного газу та дотримання його умов; включення споживача до Реєстру споживачів постачальника у відповідному розрахунковому періоді; відсутність простроченої заборгованості споживача за поставлений природний газ перед діючим постачальником (за його наявності), що має підтверджуватися письмовою довідкою діючого постачальника або складеним з ним актом звірки взаєморозрахунків. Постачання природного газу споживачу здійснюється за договором постачання природного газу, який укладається відповідно до вимог цього розділу, за яким постачальник зобов`язаний поставити споживачу природний газ у необхідних для споживача об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Відповідно до ч. 3 Глави 2 Кодексу, укладення договору постачання природного газу здійснюється з урахуванням таких вимог: споживач має право укласти договір постачання природного газу з будь-яким постачальником за умови відсутності простроченої заборгованості за поставлений природний газ перед діючим постачальником; договір постачання природного газу не укладається в разі закупівлі природного газу постачальником на власні потреби з власного обсягу природного газу; договір постачання природного газу укладається на весь очікуваний обсяг споживання природного газу в розрахунковому періоді, необхідний споживачу, або по його точці комерційного обліку, якій присвоєно окремий EIC-код.

Відповідно до п. 4 розділу ІІ Правил, для укладення договору постачання природного газу споживач має надати постачальнику такі документи: заяву про укладення договору, в якій зазначити свій персональний ЕІС-код та очікувані об`єми (обсяги) споживання природного газу на період дії договору; належним чином завірену копію документа, яким визначено право власності чи користування на об`єкт споживача; копії документів на право укладання договору, які посвідчують статус юридичної особи чи фізичної особи - підприємця та уповноваженої особи на підписання договору, та копію документа про взяття на облік у контролюючих органах; довідку (акт звірки розрахунків) про відсутність простроченої заборгованості споживача за поставлений газ перед діючим постачальником за поставлений природний газ, підписану діючим постачальником (за його наявності).

Відповідно до п. 5 розділу ІІ Правил, усі умови поставки природного газу за договором мають бути справедливими та добре відомими заздалегідь. У будь-якому випадку вся відповідна інформація має бути надана споживачеві до укладення договору.

Отже, наведені норми законодавства дають суду підстави дійти висновку, що надання споживачем документів (довідки про відсутність заборгованості або акту звірки розрахунків) постачальнику повинно відбуватись до укладення договору. Суд зауважує, що надання документів для укладення договору на постачання природного газу, які повинні надаватись постачальнику до його укладення, немає ніякого юридичного значення для сторін після укладення договору, оскільки їх відсутність на етапі переговорів про укладення договору надавало право постачальнику відмовитись від укладення такого договору.

Тим не менше, спірний договір було укладено між сторонами.

Матеріали справи свідчать про те, що Тисменицька міська рада ні на момент укладення договору з відповідачем, ні в подальшому, ні на час розгляду справи у суді не надавала ТОВ Сервіс Групп ЛТД довідку або акт звірки взаєморозрахунків. Тим не менш постачальник включив споживача у Реєстр своїх споживачів з 18.02.2021 без цих документів. При цьому листування між сторонами з приводу надання необхідних документів у матеріалах справи також відсутнє.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Боржник, який не виконав його у строк, встановлений договором або законом вважається таким, що прострочив зобов`язання (ст. 612 ЦК).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК).

Відповідно до ч.1 ст. 224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Частиною 2 ст. 224 ГК України встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 225 ГК України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків, господарський суд перш за все повинен з`ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності. При цьому у випадку невиконання договору чинне законодавство виходить з принципу вини контрагента (постанова ВС від 25.08.2021 у справі №911/3215/20).

Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вказаних елементів, що утворюють склад правопорушення, не дає підстави кваліфікувати поведінку боржника як правопорушення та, відповідно, не може бути підставою застосування відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.

При цьому на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. Натомість вина боржника у порушенні зобов`язання презюмується та не підлягає доведенню кредитором, тобто саме відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Отже, істинність твердження позивача щодо наявності підстав для стягнення збитків, зокрема в контексті наявності збитків та їх розміру, протиправності поведінки заподіювача збитків та існування причинного зв`язку такої поведінки із заподіяними збитками, ураховуючи принципи змагальності, диспозитивності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, підлягає доведенню позивачем перед судом. Натомість вина боржника у порушенні зобов`язання презюмується та не підлягає доведенню кредитором, тобто саме відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків. Аналогічні висновки містяться у постанові ВС від 25.08.2021 у справі №911/3215/20 та від 14.12.2021 №924/5/21.

Згідно п. 2 ч. 4 розділу 7 Правил, відшкодування збитків постачальником споживачу, що не є побутовим, здійснюється у разі якщо постачальник не забезпечив своєчасне включення споживача до власного Реєстру споживачів у погодженому зі споживачем періоді постачання (за умови, що споживачем не порушувались зобов`язання за договором постачання природного газу), що призвело до припинення розподілу/транспортування природного газу Оператором ГРМ/ГТС, споживач має право вимагати від постачальника відшкодування вартості або об`єму недовідпущеного природного газу, який обчислюється виходячи з підтвердженого обсягу природного газу, визначеного договором постачання природного газу на відповідний період, з урахуванням періоду припинення газопостачання та вартості робіт з припинення і повторного відновлення подачі природного газу після його безпідставного припинення.

Згідно ч. 5 розділу 7 Правил, для ініціювання процедури відшкодування збитків споживач складає в довільній формі акт-претензію, в якому зазначає підстави та розмір нарахованих збитків, та надсилає його постачальнику поштовим відправленням з позначкою про вручення, а постачальник зобов`язаний не пізніше двадцяти робочих днів з моменту його отримання відшкодувати завдані збитки або написати мотивовану відмову від їх повного або часткового відшкодування.

У випадку нереагування у встановлений строк на звернення або невідшкодування завданих збитків споживач має право звернутись до суду.

Як свідчать матеріали справи, 30.03.2021 між АТ "Оператор газорозподільної ситеми "Тисменицягаз" (оператор ГРМ) та Тисменицькою міською радою був укладений договір №73 про закупівлю послуги з розподілу природного газу (код за ДК 021:2015-65210000-8-Розподіл газу) на 2021 рік (вартість обсягів неврегульованого небалансу), відповідно до якого у лютому 2021 року споживач здійснив несанкціонований відбір/споживання природного газу з газорозподільної системи за відсутності у нього діючого постачальника (споживач не був включений до Реєстру споживачів будь-якого постачальника). За вищевказаний період несанкціонованого відбору природного газу споживач має компенсувати оператору ГРМ вартість обсягів неврегульованого небалансу в сумі 265217,01 грн., в т.ч. ПДВ.

Відповідно до платіжного доручення № 264 від 30.03.2021 позивачем були перераховані кошти у розмірі 265217,01 грн. (а.с.128).

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України). У відповідності до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. На думку суду надані позивачем докази, про які суд вказував вище, є вірогідними. Відповідач не подав доказів на спростування вірогідності доказів наданих позивачем та не подав доказів, які б суд міг визнати більш вірогідними ніж ті, що наявні у матеріалах справи. Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд вважає позовні вимоги про стягнення збитків у сумі 159270,39 грн. доведеними належними та допустимими доказами, не спростованими відповідачем, а отже такими що підлягають задоволенню.

Щодо інших аргументів сторін, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться в рішенні суду, позаяк не покладаються судом в основу цього судового рішення, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10.02.2010).

Згідно з п. 5 ч.1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує питання, зокрема, про розподіл між сторонами судових витрат.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 15000,00 грн. суми вартості послуг адвоката.

Представник відповідача у судовому засіданні 13.01.2022 заперечував проти стягнення витрат на правничу допомогу у повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Статтею 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 ГПК України).

Разом із тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина 8 статті 129 ГПК України).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16).

Так в якості доказів, що підтверджують надання правової допомоги до матеріалів справи додано: договір №Ю-09/08/21 про надання правової (правничої) допомоги від 11.08.2021; додаток №1 до вказаного договору; акт №1 наданих послуг від 09.09.2021; акт №2 наданих послуг від 25.11.2021; платіжне доручення №825 від 10.09.2021 на суму 8000,00 грн.; платіжне доручення №1105 від 25.11.2021 на суму 7000,00 грн.; ордер серії АТ №1017031 від 22.11.2021.

Суд зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" (постанова Верховного Суду від 07.09.2020 у справі №910/4201/19).

Досліджуючи надані позивачем докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що наданих доказів достатньо для встановлення факту надання Адвокатським бюро "Андрія Устінського" професійної правничої допомоги позивачеві у справі №909/817/21.

Обґрунтованих клопотань від відповідача щодо зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу до суду не надходило.

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі East/West Alliance Limited проти України від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України. Відповідна позиція наведена у постанові Верховного Суду від 20.11.2020 №910/13071/19.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності та, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що документи в їх сукупності є достатніми доказами на підтвердження наявності підстав для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу, оскільки цей розмір судових витрат доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.

Відповідно до положень ст. 129 ГПК України, судовий збір у цій справі покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 12, 13, 73, 74, 76-79, 91, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс груп ЛТД" (61202, м. Харків, вул. Цілиноградська, 58А, ) на користь Тисменицької міської ради (77400, Івано-Франківська область, м. Тисмениця, вул. Галицька, 17, ) - 159270,39 грн. збитків, 2389,10 грн. судового збору та 15000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст.ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Позивач - Тисменицька міська рада (77400, Івано-Франківська область, м. Тисмениця, вул. Галицька, 17, ).

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Сервіс груп ЛТД" (61202, м. Харків, вул. Цілиноградська, 58А, ).

Повне рішення підписано 15 лютого 2022 року.

Суддя О.В. Погорелова