ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" лютого 2022 р. Справа №914/1271/21

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді О.В. Зварич

суддів В.М. Гриців

О.І. Матущак,

секретар судового засідання С.Р. Гілевич,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства "Золоті ворота" б/н та дати (вх. № 01-05/3164/21 від 14.09.2021 року)

на рішення господарського суду Львівської області від 10.08.2021 року (суддя Т.Я. Рим; повний текст рішення складено13.08.2021 року)

у справі № 914/1271/21

за позовом: Керівника Стрийської окружної прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Українського державного фонду підтримки фермерських господарств (надалі Укрдержфонд), від імені якого діє Львівське відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств (надалі Львівське відділення Укрдержфонду)

до відповідача: Селянського (фермерського) господарства "Золоті ворота" (надалі СФГ "Золоті ворота")

про стягнення 144216,54 грн,

за участю:

від прокуратури: Панькевич Р.В. (посвідчення № 058390 від 02.12.2020 року);

від позивача: Кульчицька Н.В. представник (довіреність № 1 від 01.02.2022 року);

від відповідача: Андрейків Ю.Я. адвокат (ордер серія ВС № 1056027 від 14.02.2022 року),

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та письмових пояснень учасників справи

12.05.2021 року Керівник Стрийської окружної прокуратури Львівської області звернувся до господарського суду Львівської області в інтересах держави в особі Укрдержфонду, від імені якого діє Львівське відділення Укрдержфонду, з позовом до СФГ "Золоті ворота" про стягнення заборгованості по поверненню фінансової підтримки на поворотній основі в сумі 144216,54 грн., з яких: 48800,00 грн. основного боргу, 4954,02 грн. пені, 9552,16 грн. 3% річних, 80910,36 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на виконання договору про надання фінансової допомоги від 23.11.2001 року, Фонд за рахунок коштів Державного бюджету перерахував відповідачу грошові кошти в сумі 70'000,00 грн., які Господарство повинно було повернути упродовж 3 років. З огляду на порушення Господарством строків повернення коштів та після ініціювання судового процесу ухвалою господарського суду Львівської області від 27.02.2008 року у справі № 31/04 затверджено мирову угоду між Відділенням та Господарством. Мирова угода стосувалася основної заборгованості. За умовами цієї мирової угоди Господарство повинно було повернути кошти в сумі 69600,00 грн. до 01.08.2008 року, але не виконало умов мирової угоди. Станом на 17.12.2013 року повернуто лише 21200,00 грн. Оскільки ухвала про затвердження мирової угоди від 27.02.2008 року у справі № 31/04 не відповідає вимогам, що ставляться до виконавчого документа, позовна вимога про стягнення основного боргу фактично є вимогою про спонукання до виконання мирової угоди. Фонд неналежно здійснює захист інтересів держави у зв`язку з відсутністю коштів на сплату судового збору, у зв`язку з чим даний позов пред`явив Прокурор в інтересах держави в особі Фонду.

Відповідач у письмовому поясненні (відзиві) (вх. №14503/21 від 23.06.2021 року) заперечив проти задоволення позову, посилаючись на те, що господарський суд Львівської області вже розглянув аналогічний спір між тими самими сторонами та з тих самих підстав. Ухвалою від 27.02.2008 року у справі № 31/04 суд затвердив мирову угоду між Відділенням та Господарством.

Позивач у відповіді на відзив відповідача (вх. № 16388/21 від 14.07.2021 року) стверджує, що предмет спору у даній справі відрізняється від предмету спору у справі №31/04. Підтримує позовні вимоги, заявлені Прокурором.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням господарського суду Львівської області від 10.08.2021 року у справі №914/1271/21 (суддя Т.Я. Рим) частково задоволено позовні вимоги Керівника Стрийської окружної прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Укрдержфонду, від імені якого діє Львівське відділення Укрдержфонду. Стягнуто з СФГ "Золоті ворота" на користь Укрдержфонду 9552,16 грн 3% річних та 80910,36 грн інфляційних втрат. Стягнуто з СФГ "Золоті ворота" на користь Львівської обласної прокуратури 1423,90 грн відшкодування витрат на оплату судового збору. Закрито провадження в частині стягнення 48800,00 грн основного боргу. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В ході розгляду справи суд першої інстанції встановив, що ухвалою від 27.02.2008 року у справі № 31/04 господарський суд Львівської області затвердив мирову угоду, укладену між Відділенням та Господарством, відповідно до якої Господарство взяло на себе обов`язок сплатити заборгованість у розмірі 69600,00 грн до 01.08.2008 року. В період з листопада 2008 року до грудня 2013 року Господарство повернуло Фонду 20800,00 грн. Несплаченою є заборгованість у розмірі 48800,00 грн. Однак, щодо даної заборгованості є таке, що набрало законної сили, судове рішення (ухвала господарського суду Львівської області від 27.02.2008 року у справі № 31/04). Враховуючи те, що предметом позову є стягнення основної заборгованості, а не спонукання відповідача до виконання мирової угоди, суд відповідно до п.3 ч. 1 ст. 231 ГПК України закрив провадження у справі в частині стягнення основної заборгованості в розмірі 48'800,00 грн. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача пені за період з 25.12.2019 року до 25.06.2020 року, то суд визнав таку вимогу необгрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню, враховуючи те, що у спірних правовідносинах нарахування пені можливе у строк з 02.10.2002 року до 02.06.2005 року (з урахуванням строків виконання зобов`язання). Одночасно, суд перевірив розрахунок 3% річних, інфляційних втрат, погодився з визначеними сумами та задоволив такі позовні вимоги.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Відповідач в апеляційній скарзі на рішення господарського Львівської області від 10.08.2021 року у справі №914/1271/21, просить скасувати зазначене судове рішення, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на те, що оскільки щодо основної заборгованості є таке, що набрало законної сили, судове рішення (ухвала господарського суду Львівської області від 27.02.2008 року у справі № 31/04), а вимоги про стягнення 3% річних і інфляційних втрат є додатковими до основного зобов`язання, залежать від нього, то такі вимоги задоволенню не підлягають.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Прокурор та позивач не надавали письмових відзивів на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні представники відповідача підтримали вимоги апеляційної скарги з наведених у ній підстав.

Прокурор та представник позивача просили залишити без змін оскаржене рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу без задоволення.

Обставини справи

З наявних у справі копій документів видно, що 23.11.2001 року між Українським державним Фондом підтримки селенських /фермерських/ господарств та СФГ "Золоті ворота" укладено договір про надання фінансової допомоги селянському /фермерському/ господарству, відповідно до якого Укрдержфонд зобов`язується надати на зворотній основі, згідно Порядку надання та використання коштів державної підтримки селянських (фермерських) господарств від 28.05.2001 року № 144/257/115, СФГ "Золоті ворота" фінансову допомогу у розмірі 70000,00 грн (а.с. 20-21).

В пункті 1.2 договору встановлено, що СФГ "Золоті ворота" зобов`язується повернути отримані кошти на протязі трьох років у такі строки: до 01.10.2002 року 7000,00 грн, до 01.11.2002 року 7000,00 грн, до 01.12.2002 року 7000,00 грн, до 01.07.2003 року 6000,00 грн, до 01.08.2003 року 6000,00 грн, до 01.10.2003 року 6000,00 грн, до 01.12.2003 року 6000,00 грн, до 01.10.2004 року 8000,00 грн, до 01.11.2004 року 8000,00 грн, до 01.12.2004 року 9000,00 грн.

Відповідно до п. 1 додатку до договору про надання фінансової допомоги селянському /фермерському/ господарству від 23.11.2001 року СФГ "Золоті ворота" зобов`язується повернути протерміновану фінансову допомогу по договору від 23.11.2001 року в сумі 21000,0 грн. до 30 листопада 2003 року (а.с.21).

За несвоєчасне повернення фінансової допомоги в зазначені терміни даного договору, СФГ "Золоті ворота" сплачує пеню в розмірі 0,5 % за кожний день прострочки неповернутої суми. Сума фінансової допомоги, не повернута своєчасно у визначені договором терміни, підлягає індексації в зв`язку з інфляцією за весь період прострочення на підставі зміни ст. 214 Цивільного кодексу України (п.п. 1.4, 1.5 договору).

На виконання умов договору від 23.11.2001 року Фонд перерахував СФГ "Золоті ворота" 70000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 48 від 05.12.2001 року (а.с. 26).

Як вбачається з виписок по рахунку позивача, відповідач порушив свої договірні зобов`язання та станом на 06.12.2004 року повернув позивачу лише 400,00 грн. з отриманої фінансової допомоги, а саме: 30.12.2003 року - 300,00 грн, 06.09.2004 року 100,00 грн (а.с. 27, 28), у зв`язку з чим виникла заборгованість в сумі 69600,00 грн.

28.09.2007 року між Львівським відділенням Укрдержфонду та СФГ "Золоті ворота" укладено мирову угоду, яка затверджена ухвалою господарського суду Львівської області від 27.02.2008 року у справі № 31/04.

Зі змісту ухвали господарського суду Львівської області від 27.02.2008 року у справі №31/04 вбачається, що сторони врегулювали порядок та строки погашення заборгованості за договором 23.11.2001 року, зокрема в пункті 1 мирової угоди визначили, що СФГ "Золоті ворота" приймає на себе зобов`язання в добровільному порядку погасити борг перед Львівським відділенням Укрдержфонду в сумі 69600,00 грн. до 1 серпня 2008 року.

Починаючи з листопада 2008 року до грудня 2013 року СФГ "Золоті ворота" повернуло Фонду 20800,00 грн у такі строки: 06.11.2008 року 2000,00 грн, 23.06.2009 року 1000,00 грн, 21.10.2009 року 1000,00 грн, 23.12.2009 року 1200,00 грн, 29.06.2010 року 1000,00 грн, 02.08.2010 року 500,00 грн, 31.08.2010 року 500,00 грн, 30.09.2010 року 500,00 грн, 11.11.2010 року 500,00 грн, 14.02.2011 року 800,00 грн, 14.12.2011 року 800,00 грн, 30.01.2013 року 1000,00 грн, 10.04.2013 року 1000,00 грн, 02.10.2013 року 7000,00 грн, 17.12.2013 року 2000,00 грн, що підтверджується виписками по рахунку позивача (а.с. 29-43).

Несплаченою залишилась заборгованість за договором 23.11.2001 року в сумі 48800,00 грн.

Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційних скарг

Згідно з частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частин 1, 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Правовідносини (взаємні права та обов`язки) між сторонами у справі виникли на підставі укладеного між ними договору про надання фінансової допомоги селянському /фермерському/ господарству від 23.11.2001 року, відповідно до якого у відповідача виник, зокрема, обов`язок повернути отримані від позивача кошти в сумі 70000,00 грн. до 01.12.2004 року.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються зі статтею 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених Господарським кодексом, іншими законами або договором.

Згідно з статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Господарським судом Львівської області при розгляді справи № 31/04 затверджено укладену між Львівським відділенням Укрдержфонду та СФГ "Золоті ворота" мирову угоду від 28.09.2007 року, про що винесено ухвалу від 27.02.2008 року, відповідно до якої СФГ "Золоті ворота" зобов`язалось в добровільному порядку погасити борг перед Львівським відділенням Укрдержфонду в сумі 69600,00 грн. до 1 серпня 2008 року.

Враховуючи те, що в період з листопада 2008 року до грудня 2013 року СФГ "Золоті ворота" повернуло Фонду 20800,00 грн, несплаченою залишилась заборгованість в сумі 48800,00 грн. Однак щодо такої заборгованості є таке, що набрало законної сили, судове рішення.

Предметом даного позову є, зокрема, стягнення з СФГ "Золоті ворота" основної заборгованості. Прокурор не змінював предмета позову та не заявляв позовної вимоги про спонукання відповідача до виконання мирової угоди від 28.09.2007 року.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

В пункті 3 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини першої статті 175 цього Кодексу.

Зважаючи на вказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для закриття провадження у справі в частині стягнення з відповідача на користь позивача основної заборгованості в сумі 48800,00 грн.

Прокурор та сторони у справі не оскаржують рішення суду першої інстанції в цій частині.

Також предметом спору у розглядуваній справі № 914/1271/21 є стягнення з СФГ "Золоті ворота" інфляційних втрат та трьох відсотків річних, нарахованих на суму основного боргу за договором про надання фінансової допомоги селянському /фермерському/ господарству від 23.11.2001 року, а саме: 80910,36 грн. інфляційних втрат за період з січня 2014 року по травень 2020 року та 3% річних в сумі 9552,16 грн. за період з 17.12.2013 року по 25.06.2020 року.

За приписами частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до статей 256-257 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч. 1, 5 ст. 261 Цивільного кодексу України).

Враховуючи вищеназвану ухвалу господарського суду Львівської області від 27.02.2008 року, перебіг позовної давності щодо стягнення з відповідача основного боргу почався 02.08.2008 року.

Згідно з частинами 1, 3 статті 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Суд встановив, що відповідач упродовж 2009-2013 років здійснював платежі з метою погашення основної заборгованості, останній такий платіж вчинив 17.12.2013 року, а тому з цієї дати позовна давність розпочала свій перебіг.

Відповідно до положень статті 50 Бюджетного кодексу України (який набрав чинності 01.01.2011 року), позовна давність на вимоги щодо погашення заборгованості позичальника перед бюджетом (у разі надання кредитів з бюджету) не поширюється.

Велика Палата Верховного суду в постанові від 07.04.2020 року у справі №910/4590/19 зазначила, що зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги.

Отже, позовна давність на позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних у цій справі не поширюється, оскільки позовна давність щодо основної заборгованості за договором станом на 01.01.2011 року не спливла.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача 80910,36 грн. інфляційних втрат за період з січня 2014 року по травень 2020 року та 3% річних в сумі 9552,16 грн. за період з 17.12.2013 року по 25.06.2020 року.

Також суд дійшов правомірного висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 4954,02 грн. пені за період з 25.12.2019 року по 25.06.2020 року, з врахуванням такого.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до приписів статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 22.11.1996р. №543/96-ВР (з наступними змінами та доповненнями) передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, який обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до пункту 1.4 договору від 23.11.2001 року за несвоєчасне повернення фінансової допомоги в зазначені терміни даного договору, СФГ "Золоті ворота" сплачує пеню в розмірі 0,5 % за кожний день прострочки неповернутої суми.

Враховуючи встановлені в п. 1.2 договору строки повернення відповідачем отриманих коштів нарахування пені можливе в період з 02.10.2002 року по 02.06.2005 року, в межах шести місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано по кожному періоду окремо.

Прокурор заявив до стягнення з відповідача 4954,02 грн. пені за період з 25.12.2019 року по 25.06.2020 року, тобто поза межами періоду, в якому можливе нарахування пені у спірних правовідносинах, що є підставою для відмови в задоволенні даної позовної вимоги.

Також колегія суддів не приймає до уваги усні посилання скаржника на необґрунтоване відкриття провадження у цій справі без дотримання вимог статті 53 Господарського процесуального кодексу України, оскільки судом перевірено та встановлено обґрунтованість звернення прокурора з позовом у цій справі з підстав порушення інтересів держави, а також невжиття заходів щодо захисту цих інтересів позивачем.

Таким чином, доводи скаржника не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги, ці доводи не спростовують фактів, покладених в основу рішення господарського суду Львівської області від 10.08.2021 року у справі №914/1271/21.

За приписами частин 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати

З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України

Керуючись, ст. ст. 86, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства "Золоті ворота" б/н та дати (вх. № 01-05/3164/21 від 14.09.2021 року) залишити без задоволення, рішення господарського суду Львівської області від 10.08.2021 року у справі №914/1271/21 без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

Справу повернути в господарський суд Львівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя О.В. Зварич

Суддя В.М. Гриців

Суддя О.І. Матущак