УХВАЛА

08 лютого 2022 року

м. Київ

cправа № 904/6994/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Дроботової Т. Б. - головуючого, Багай Н. О., Чумака Ю. Я.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 18.10.2021 (в частині відмови в стягненні 225 784, 02 грн збитків) у справі

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа"

про стягнення 73 762 092,24 грн,

ВСТАНОВИВ:

1. Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.12.2021 відкрито касаційне провадження у справі № 904/6994/20 за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - АТ "НАК "Нафтогаз України") на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 18.10.2021 (в частині відмови в стягненні 225 784, 02 грн збитків) та призначено розгляд справи у судовому засіданні 13.01.2022, в якому розгляд справи було відкладено на 08.02.2022.

2. Під час вивчення матеріалів касаційної скарги колегія суддів установила, що оскаржуваною постановою Центрального апеляційного господарського суду від 18.10.2021 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.04.2021 у частині відмови у стягненні інфляційних втрат у сумі 13 865,57 грн та в частині задоволення позовних вимог про стягнення збитків у сумі 225 784,02 грн скасовано. Ухвалено в цих частинах нове рішення, згідно з яким вирішено стягнути з Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" (далі - КПТМ "Криворіжтепломережа") на користь АТ "НАК "Нафтогаз України" 13 865,57 грн інфляційних втрат та відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення 225 784,02 грн збитків. У решті рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.04.2021 залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача збитків, виходив з того, що суд першої інстанції при вирішенні спору в частині вимог про стягнення збитків неправильно застосував положення статей 22, 623 Цивільного кодексу України та статей 224, 225 Господарського кодексу України щодо правового визначення збитків.

Так, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивач не надав доказів на підтвердження реальності понесення ним збитків та не довів втрат, спричинених відхиленням відповідачем від обумовлених обсягів спожитого природного газу.

При цьому передбачений у договорі порядок розрахунку збитків за відсутності факту реально понесених збитків не є підставою для розрахунку та стягнення збитків.

Посилання АТ "НАК "Нафтогаз України" на те, що порядок відшкодування збитків, завданих суб`єктам ринку природного газу у правовідносинах між постачальниками та споживачами природного газу імперативно регулюються розділом 6 Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2496 (далі - Правила постачання природного газу), застосування яких є обов`язковим до такого виду правовідносин, суд апеляційної інстанції визнав безпідставними, оскільки Правила постачання природного газу регламентують порядок розрахунку збитків, в той час як у відповідності до загальних норм Цивільного та Господарського кодексів України для правильного вирішення спорів, пов`язаних з відшкодуванням шкоди, позивач повинен довести факт спричинення збитків, обґрунтувати їх розмір, довести безпосередній причинний зв`язок між правопорушенням та заподіянням збитків і розмір відшкодування. Вказане право на стягнення збитків зі споживача (передбачене пунктом 1 розділу VI Правил постачання природного газу) не звільняє постачальника (позивача) від обов`язку доведення наявності таких збитків та їх розміру належними та допустимими доказами у порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

3. Підстави касаційного оскарження заявник касаційної скарги обґрунтував посиланням на пункти 1, 2 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, а саме у зв`язку із необхідністю відступлення від висновків Верховного Суду та застосування судом апеляційної інстанції норми права без урахування висновків Верховного Суду.

Так, оскаржуючи постанову суду апеляційної інстанції, зокрема з підстави, передбаченої у пункті 2 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, АТ "НАК "Нафтогаз України" зазначає про необхідність відступити від висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 25.03.2021 у справі № 910/4608/20 та від 21.09.2021 у справі № 904/6992/20, застосованих судом апеляційної інстанції, щодо застосування положень розділу VІ Правил постачання природного газу.

Заявник касаційної скарги зазначає, що за відсутності норми частини 5 статті 225 Господарського кодексу України внаслідок законодавчих змін (виключення згідно з Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів" від 07.04.2015 № 289-VІІ, який набув чинності 01.05.2016), застосований сторонами договору термін "збитки" за своїм правовим змістом відповідає визначенню штрафної санкції (штрафу) як виду господарської санкції (статті 217, 230, 231 Господарського кодексу України) та неустойки (штрафу) (статті 549- 551 Цивільного кодексу України) і одночасно не має і не може мати спільних індивідуальних кваліфікуючих ознак (характеристик) із збитками у розумінні статті 224 Господарського кодексу України та статті 22 Цивільного кодексу України, які містять загальне (універсальне) визначення поняття збитків.

Отже, скаржник вважає, що наявність наведених якісно відмінних ознак збитків, передбачених Правилами постачання природного газу та договором, виключає застосування до спірних правовідносин статей 22, 623 Цивільного кодексу України та статті 224 Господарського кодексу України, які визначають збитки як одну з форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною в силу статті 22 Цивільного кодексу України.

Водночас спір щодо стягнення передбачених Правилами постачання природного газу і договором збитків підлягає вирішенню із застосуванням статей 546- 549 Цивільного кодексу України та статей 199, 230, 231, 232 Господарського кодексу України, які визначають штраф (як одну з форм неустойки) і штрафну санкцію як один з видів господарських санкцій у разі неналежного виконання господарського зобов`язання.

Скаржник акцентує увагу на тому, що незалежно від того, що загальні правила відшкодування збитків викладені в положеннях Цивільного та Господарського кодексів України, порядок відшкодування збитків, завданих суб`єктам ринку природного газу у правовідносинах між постачальниками та споживачами природного газу імперативно регулюються розділом VІ Правил постачання природного газу, застосування яких є обов`язковим до такого виду правовідносин.

Ураховуючи наведене, затверджені нормативним актом Правила постачання природного газу, у тому числі стосовно стягнення збитків, які є спеціальними та діють в окремій сфері господарювання, мають пріоритет у нормозастосуванні перед нормами Цивільного та Господарського кодексів України.

Стаття 12 Закону України "Про ринок природного газу" та пункт 1 розділу VІ Правил постачання природного газу мають на меті стимулювати учасників ринку природного газу до добросовісного та розумного здійснення своїх прав і обов`язків за договором постачання природного газу, умову відшкодування збитків у разі допущення споживачем невідповідності фактично використаного об`єму замовленого споживачем і визначеного договором обсягу природного газу.

Отже, без дослідження та з`ясування обставин справи в контексті необхідності встановлення дійсної правової природи передбачених договором та Правилами постачання природного газу збитків, від яких залежить правильне вирішення справи, та без надання належної оцінки таким обставинам, висновок про необґрунтованість вимог АТ "НАК "Нафтогаз України" є передчасним.

Так, фактично АТ "НАК "Нафтогаз України" зазначає, що за допомогою відповідних доводів та аргументів намагається довести, що правова природа передбачених договором та Правилами постачання природного газу збитків є відмінною від правової природи збитків в їх універсальному розумінні (як об`єктивне зменшення будь-яких благ сторони).

Зазначене, на думку заявника касаційної скарги, свідчить про необхідність відступлення від висновків щодо застосування норм Правил постачання природного газу у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 25.03.2021 у справі № 910/4608/20 та від 21.09.20212 у справі № 904/6992/20.

4. Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За змістом статей 224, 225 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

5. У статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до статті 626 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 Цивільного кодексу України).

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Отже, підставою для такої відповідальності, як відшкодування збитків є порушення зобов`язання.

6. Предметом спору у справі, що розглядається, є вимога АТ "НАК "Нафтогаз України" про стягнення з КПТМ "Криворіжтепломережа", зокрема, збитків у сумі 225 784,02 грн, розрахованих на підставі пунктів 3.13 та 5.7 укладеного між сторонами договору постачання природного газу від 05.10.2018 № 3492/18-КП-5/3 (у редакції додаткової угоди № 4) у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем пункту 2.1 договору.

7. Як свідчать матеріали справи та установили суди попередніх інстанцій, 05.10.2018 між АТ "НАК "Нафтогаз України" (постачальник) та КПТМ "Криворіжтепломережа" (споживач) укладено договір № 3492/18-КП-5/3 постачання природного газу (далі - договір постачання природного газу) (редакцію якого було змінено згідно з додатковими угодами), за змістом пункту 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2018 році природний газ, а споживач -оплатити його на умовах цього договору.

Згідно з додатковою угодою № 4 до договору постачання природного газу від 30.11.2018 у розділі 2 сторони передбачали кількість та фізико-хімічні показники природного газу та визначили, що постачальник передає споживачу в період з 01.10.2018 по 30.04.2019 (включно) замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу у кількості 9389,0 тис. м3 (пункт 2.1 договору).

У пункті 3.13 договору постачання природного газу сторони погодили, що якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг використаного відповідачем природного газу більше ніж на 5 % відрізняється від замовленого обсягу газу на відповідний період (зазначений у пункті 2.1 договору), то відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачеві збитки в порядку, визначеному пунктом 5.7 договору.

Зазначеним пунктом договору визначений порядок визначення розміру збитків з наведенням відповідних формул.

У пункті 5.7 договору постачання природного газу передбачений порядок відшкодування постачальнику збитків, розрахованих відповідно до умов пункту 3.13 договору.

Суди попередніх інстанцій установили, що згідно з актом приймання-передачі від 30.04.2019 сторони погодили, що розмір фактично переданого природного газу у квітні 2019 року становив 70,349 тис. м3.

8. Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2496 затверджені Правила постачання природного газу, які розроблені на виконання пункту 17 частини третьої статті 4 Закону України "Про ринок природного газу" та регулюють відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи/газотранспортної системи, дія яких поширюється на постачальників, споживачів природного газу - фізичних осіб (побутових споживачів), фізичних осіб-підприємців, юридичних осіб та операторами газорозподільної системи/газотранспортної системи.

Підпунктом 1 пункту 1 розділу VI Правил постачання природного газу передбачено, що відшкодування збитків споживачем, що не є побутовим, постачальнику здійснюється, зокрема, якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) споживання природного газу, що закуплений постачальником за договором постачання природного газу, буде менший від підтвердженого обсягу природного газу (за умови, що підтверджений обсяг відповідав замовленому споживачем), постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків у розмірі не більше подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний період.

9. У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.09.2021 у справі № 904/6992/20 за позовом АТ "НАК "Нафтогаз України" про стягнення з КПТМ "Криворіжтепломережа" грошових коштів зазначено, що враховуючи положення пункту 1 пункту 1 розділу VI Правил постачання природного газу, а також те, що договором передбачено обсяги природного газу та встановлена допустима величина відхилення від підтверджених обсягів природного газу, постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків у разі підтвердження факту, що за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) споживання природного газу, що закуплений постачальником за договором постачання природного газу, буде менший/перевищений від підтвердженого обсягу природного газу (за умови, що підтверджений обсяг відповідав замовленому споживачем).

Разом з цим суд зазначив, що право на стягнення збитків із споживача (передбачене пунктом 1 пункту 1 розділу VI Правил постачання природного газу) не звільняє постачальника (позивача) від обов`язку доведення наявності таких збитків та їх розміру належними та допустимими доказами у порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

10. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19) зазначено, що главою 24 Господарського кодексу України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях щодо застосування господарсько-правової відповідальності.

Згідно із частиною 2 статті 216 Господарського кодексу України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (частини 1, 2 статті 217 Господарського кодексу України).

За змістом частини 1 статті 230 зазначеного Кодексу штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 904/4156/18 (провадження № 12-117гс19) зазначено, що за наведеними положеннями Господарського кодексу України господарське правопорушення може полягати як у порушенні нормативно встановлених правил здійснення господарської діяльності, так і у порушенні договірних зобов`язань. Господарсько-правова відповідальність за порушення договірних зобов`язань також поділяється на встановлену законом і договірну. Необхідною умовою застосування такої відповідальності є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, виду правопорушення, за вчинення якого застосовується відповідальність, штрафні санкції і конкретний їх розмір.

У пунктах 6.14- 6.16 зазначеної постанови Великої Палати Верховного Суду зазначено також, що нормативно-правове забезпечення сфери господарювання є однією з форм здійснення державою регулювання господарської діяльності. Водночас за змістом статті 1 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" державна регуляторна політика у сфері господарської діяльності є спрямованою, зокрема, на зменшення втручання держави у діяльність суб`єктів господарювання та усунення перешкод для розвитку господарської діяльності, та здійснюється в межах, у порядку та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Так, за пунктом 22 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються засади цивільно-правової відповідальності; діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них. Таким чином, тлумачення умов укладеного сторонами справи договору щодо підстав застосування відповідальності за порушення відповідачем грошового зобов`язання має здійснюватися у системному взаємозв`язку з положеннями чинного законодавства, які регулюють загальні засади та умови настання такої відповідальності у господарських правовідносинах.

11. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 910/12876/19 (провадження № 12-94гс20) зазначено, що приписами частин 2 та 3 статті 6 та статті 627 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Особам надається право вибору: використати вже існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на свій розсуд. Таким чином, цивільний (господарський) договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі сторін щодо врегулювання їхніх правовідносин на власний розсуд (у межах, встановлених законом), тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін договору, регулятором їх відносин.

Приписи частини 2 статті 6 та статті 627 Цивільного кодексу України визначають співвідношення між актами цивільного законодавства і договором. Допустимість конкуренції між актами цивільного законодавства і договором випливає з того, що вказані норми передбачають ситуації, коли сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд, і коли вони не вправі цього робити.

12. За змістом частини 3 статті 6 Цивільного кодексу України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Закон України "Про ринок природного газу" визначає правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав-сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу, за змістом частини 1 статті 4 якого державне регулювання ринку природного газу здійснює Регулятор у межах повноважень, визначених цим Законом та іншими актами законодавства.

Регулятор - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (пункт 32 частини 1 статті 1 Закону України "Про ринок природного газу").

Згідно з пунктом 10 частини 1 статті 3 зазначеного Закону ринок природного газу функціонує на засадах вільної добросовісної конкуренції, крім діяльності суб`єктів природних монополій, та за принципом, зокрема, щодо відповідальності суб`єктів ринку природного газу за порушення правил діяльності на ринку природного газу та умов договорів.

Статтею 12 Закону України "Про ринок природного газу" передбачені правила постачання природного газу та встановлено, зокрема, що постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із нормативно-правовими актами. Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку (абзаци перший та другий зазначеної норми). За змістом частин 3, 4 статті 12 вказаного Закону права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу. Правила постачання природного газу затверджуються Регулятором після консультацій із Секретаріатом Енергетичного Співтовариства і є обов`язковими для виконання всіма постачальниками та споживачами.

У частині 5 статті 12 Закону України "Про ринок природного газу" визначені істотні умови договору, зокрема, згідно з пунктом 6 передбачено, що договір постачання повинен містити таку істотну умову, як порядок відшкодування та визначення розміру збитків, завданих внаслідок порушення договору постачання.

13. Як вже зазначалося, у пункті 5.7 договору постачання природного газу, укладеного між сторонами (в редакції додаткової угоди № 4 від 30.11.2018), сторони передбачили відшкодування постачальнику вартості збитків, розрахованих відповідно до пункту 3.13. договору в порядку, визначеному у пункті 5.7 договору. При цьому пунктом 3.13 цього договору передбачений порядок визначення розміру збитків із наведенням формул для здійснення такого розрахунку.

У розділі VI Правил постачання природного газу (у редакції, чинній на час складання акта приймання-передачі природного газу), якими, у тому числі, сторони керувалися при укладенні договору постачання природного газу, визначено порядок відшкодування збитків та вирішення спорів.

У зазначеному розділі наведено випадки відшкодування споживачем, що не є побутовим, постачальникові (у разі споживання об`єму природного газу у меншому/перевищеному об`ємі від підтвердженого обсягу газу), а також розмір збитків у разі, зокрема, перевищення об`єму (обсягу) газу за формулою, наведеною у пункті 2 частини 1 розділу VI Правил постачання природного газу.

14. Ураховуючи наведене та положення чинного законодавства, колегія суддів вважає, що наявні підстави для відступу від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах від 25.03.2021 у справі № 910/4608/20 та від 21.09.2021 у справі № 904/6992/20 стосовно того, що право на стягнення збитків із споживача, передбачене пунктом 1 пункту 1 розділу VI Правил постачання природного газу, не звільняє постачальника (позивача) від обов`язку доведення наявності таких збитків та їх розміру належними та допустимими доказами у порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України, а тому колегія суддів дійшла висновку про необхідність передання справи № 904/6994/20 на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Керуючись статтями 234, 302, 303 Господарського процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

Справу № 904/6994/20 разом із касаційною скаргою АТ "НАК "Нафтогаз України" на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 18.10.2021 (в частині відмови в стягненні 225 784, 02 грн збитків) передати на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Т. Б. Дроботова

Судді Н. О. Багай

Ю. Я. Чумак