ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

03 лютого 2022 року Справа № 926/767-б/15
Суддя Ковальчук Т.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовною заявою ОСОБА_1 , м. Чернівці,

до 1) Приватної фірми "Інтервал", м. Чернівці,

2) Публічного акціонерного товариства "Піреус Банк МБК", м. Київ,

треті особи: ліквідатор Гусар І.О.,

ПАТ "Піреус Банк МКБ",

ПАТ ЕК "Чернівціобленерго",

Чернівецька ОДПІ ГУ ДФС у Чернівецькій області,

ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України",

Управління пенсійного фонду в м.Чернівцях,

ПАТ "Фортуна банк",

ПАТ "Дельта банк",

ПАТ "Укрсоцбанк",

про визнання договору застави нікчемним

у справі № 926/767-б/15

за заявою Публічного акціонерного товариства "ПІРЕУС БАНК МКБ", м. Київ,

до Приватної фірми "Інтервал", м. Чернівці,

про банкрутство,

за участю секретаря судового засідання Рогатинчук О.В.,

представників сторін:

позивача ОСОБА_1., Буряк О.І., адвокат, дов. від 02.08.2021,

відповідачів:

ПФ "Інтервал - Лозовський В.М., адвокат, дов. від 23.06.2021,

ПАТ "Піреус Банк МБК"- не з`явився,

Треті особи - не з`явилися

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 27.05.2015 року порушено провадження у справі за заявою Публічного акціонерного товариства "ПІРЕУС БАНК МКБ" про банкрутство Приватної фірми "Інтервал" (суддя Дутка В.В.).

Постановою від 31.08.2016 Приватну фірму "Інтервал" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором ПФ "Інтервал" призначено арбітражного керуючого Кучака Юрія Федоровича.

Ухвалою від 19.02.2020 припинено повноваження ліквідатора ПФ "Інтервал" арбітражного керуючого Кучака Ю.Ф., новим ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Гусара Івана Олексійовича.

10.06.2021 року засновник Приватної фірми "Інтервал" ОСОБА_1 звернувся до господарського суду з позовною заявою від 05.06.2021 до Приватної фірми "Інтервал", Публічного акціонерного товариства "Піреус Банк МБК" про визнання нікчемним договору застави № 3/00443-СL/S-2 від 31 жовтня 2008 року, укладеного між відкритим акціонерним товариством "Піреус банк МКБ" та приватною фірмою "Інтервал".

У позовній заяві позивач ОСОБА_1 зазначає, що договір застави обладнання № 3/00443-СL/S-2 від 31 жовтня 2008 року між ВАТ "Міжнародний комерційний банк" та ПФ "Інтервал" укладений без додержання вимоги закону про його нотаріальне посвідчення, тому відповідно до статті 220 ЦК України є нікчемним і порушує його, позивача, права як поручителя ПФ "Інтервал" за борговими банківськими зобов`язаннями у справі про банкрутство ПФ "Інтервал". З урахуванням викладеного просить визнати спірний договір застави нікчемним на підставі ст.ст. 209, 220, 239, 240 Цивільного кодексу України (т.с. 47, а.с. 1-3).

Ухвалою від 14.06.2021 відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 про визнання договору застави нікчемним за правилами загального позовного провадження у межах справи № 926/767-б/15 про банкрутство ПФ "Інтервал", підготовче засідання призначено на 04.08.2021, відповідачам запропоновано подати відзив на позовну заяву, позивачеві - відповідь на відзив.

Ухвалою від 04.08.2021 підготовче засідання відкладено на 16.08.2021.

Ухвалою від 16.08.2021 провадження з розгляду позовної заяви про визнання договору застави нікчемним зупинено до повернення матеріалів справи № 926/767-б/15 до Господарського суду Чернівецької області.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 06.10.2021 задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 16.08.2021 скасовано, справу № 926/767-б/15 направлено до Господарського суду Чернівецької області для продовження розгляду.

Ухвалою від 04.11.2021 позовну заяву ОСОБА_1 призначено в підготовчому засіданні на 14.12.2021 (суддя Дутка В.В.).

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 06.12.2021 задоволено заяву судді Дутки В.В. про самовідвід у справі № 926/767-б/15, згідно з протоколами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.12.2021 справу № 926/767-б/15 та позовну заяву ОСОБА_1 про визнання договору застави нікчемним передано до провадження судді Ковальчук Т.І.

05.01.2022 до суду надійшла заява представника ПФ "Інтервал" адвоката Лозовського В.М. від 28.12.2021 про участь у судових засіданнях у справі № 926/767-б/15, у тому числі у справах, провадження яких відкрито в межах справи № 926/767-б/15, у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення "EASY CON".

Ухвалою підготовчого засідання від 14.12.2021 виправлено описку в мотивувальній частині ухвали суду від 04.11.2021, підготовче засідання відкладено на 13.01.2022 у режимі відеоконференції, встановлено відповідачам ПФ "Інтервал" і ПАТ "Піреус Банк МКБ" строк для подання відзиву на позов до 30.12.2021.

В установлений судом строк відповідачі відзивів на позовну заяву ОСОБА_1 не надали.

Відповідно до частини 2 статті 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

В ухвалі підготовчого засідання від 13.01.2022 констатовано, що з дати відкриття провадження у справі - 14.06.2021, відповідачі не були позбавлені можливості подати відзив на позов, однак цим правом не скористалися. Відтак, ураховуючи фактичну тривалість підготовчого засідання, вимоги частини 3 статті 177 Господарського процесуального кодексу України та положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 про розгляд справи упродовж розумного строку незалежним та безстороннім судом, ухвалою суду від 13.01.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні на 03.02.2022 за участю представників сторін у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення "EASY CON".

У судове засідання 03.02.2022 представник відповідача ПАТ "Піреус Банк МКБ" не з`явився без повідомлення причин неявки, докази належного повідомлення зазначеного учасника справи про дату, час і місце судового засідання наявні в матеріалах справи.

Позивач ОСОБА_1 проти розгляду справи за відсутності ліквідатора Гусара І.О. та представника відповідача ПАТ "Піреус Банк МКБ" заперечував, представник відповідача ПФ "Інтервал" пояснив, що представництво банкрута у цій справі здійснює адвокат Лозовський М.В на підставі довіреності, виданої ліквідатором Гусаром І.О., а неявка представника ПАТ "Піреус Банк МКБ" не перешкоджає розгляду справи.

У відповідності до частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи, що ПАТ "Піреус Банк МКБ" належним чином повідомлено про засідання 03.02.2022, неявка його представника не перешкоджає розгляду справи.

Особисту участь ліквідатора Гусара І.О. у даній справі суд обов`язковою не визнавав, представництво інтересів відповідача ПФ "Інтервал" здійснює адвокат Лозовський В.М., тому підстав для відкладення розгляду справи та визнання обов`язковою участі ліквідатора Гусара І.О. суд не вбачає, відтак протокольною ухвалою відхилив усне клопотання позивача і розпочав розгляд справи по суті в засіданні 03.02.2022.

У судовому засіданні 03.02.2022 позивач ОСОБА_1 викладені у позовній заяві вимоги підтримав, просив задовольнити його позов та визнати нікчемним договір застави.

Представник позивача адвокат Буряк О.І. пояснила, що між відповідачами було укладено договори застави майнових прав і застави обладнання, при цьому договір застави обладнання передбачав його нотаріальне посвідчення за домовленістю сторін, однак не був нотаріально посвідчений, унаслідок чого є нікчемним та не породжує прав і обов`язків сторін, просила задовольнити позов, зазначаючи, що у спорі щодо недійсності правочину суд встановлює, чи є правочин нікчемним, що має значення для позивача.

Представник відповідача ПФ "Інтервал" позовні вимоги не визнав, пояснив, що позивач обрав неправильний спосіб захисту порушеного права, вказав, що закон не встановлює обов`язкового нотаріального посвідчення укладеного сторонами договору, це була договірна умова, сторони виконали договір і не заперечували його, норма закону, на яку посилається позивач, застосовується лише до договорів, які одночасно підлягають обов`язковій державній реєстрації і нотаріальному посвідченню, просить застосувати до позовних вимог наслідки спливу позовної давності і відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд встановив наступне.

17 січня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством "Міжнародний комерційний банк" (за текстом договору - Банк), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Піреус Банк МКБ", і Приватною фірмою "Інтервал" (Позичальник) було укладено кредитний договір, реєстраційний номер № 00443-СL, про надання ПФ "Інтервал" кредиту у вигляді не відновлювальної відкличної кредитної лінії у сумі 560000 доларів США (т.с. 1, а.с. 12-16, 34, 35).

У забезпечення вимог за вказаним кредитним договором ВАТ "Міжнародний комерційний банк" (Заставодержатель) і ПФ "Інтервал" (Заставодавець) уклали 17 січня 2008 року договір застави майнових прав реєстраційний номер 00443-СL/S-1. Згідно з пунктом 1.2 зазначеного договору застави предметом застави є майнові права ПФ "Інтервал" по контракту № 71-uainterv-03 STARLINGER & CO. Gessellschaft m.b.H" на суму 265,760 тис. євро, згідно умов якого продавець зобов`язується продати товар, а Заставодавець прийняти його і оплатити (т.с. 47, а.с. 28-29).

У забезпечення вимоги за кредитним договором № 00443-СL від 17.01.2008 ВАТ "Піреус Банк МКБ" (Заставодержатель) і ПФ "Інтервал" (Заставодавець) також уклали договір застави реєстраційний номер З/00443-СL/S-2 від 31 жовтня 2008 року (т.с. 1, а.с. 20-31).

Суд зазначає, що у позовній заяві ОСОБА_1 номер цього договору вказано помилково 3/00443-СL/S-2, оскільки в самому договорові вказаний номер З/00443-СL/S-2.

Суд бере до уваги вказану помилку (фактично описку), констатує, що за змістом позовної заяви оспорюється саме договір застави № З/00443-СL/S-2 від 31 жовтня 2008 року, тому надалі застосовує правильний номер договору застави від 31.10.2008.

Відповідно до пункту 1.2 договору застави № З/00443-СL/S-2 від 31 жовтня 2008 року Заставодавець на підставі ч. 1 ст. 11 Закону України "Про заставу" передає в заставу Заставодержателю обладнання для вторинної переробки полімерів, що встановлено в приміщенні за адресою: м. Чернівці, вул. Машинобудівників, буд. 20, вартість предмета застави оцінена сторонами на суму 1898915,00 грн.

За пунктом 4.1 договору застави № З/00443-СL/S-2 від 31.10.2008 право застави виникає у заставодержателя з моменту підписання цього договору належним чином уповноваженими представниками Сторін.

Пунктом 9.2 договору застави № З/00443-СL/S-2 від 31.10.2008 обумовлено, що договір набуває чинності з моменту його підписання належним чином уповноваженими представниками сторін та нотаріального посвідчення.

На наявній у матеріалах справи копії договору застави № З/00443-СL/S-2 від 31.10.2008 відсутній запис про його нотаріальне посвідчення.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 27.05.2015 за заявою Публічного акціонерного товариства "Піреус Банк МКБ" порушено провадження у справі № 926/767-б/15 про банкрутство Приватної фірми "Інтервал", визнано безспірні грошові вимоги ПАТ "Піреус Банк МКБ" до боржника на суму 9433334,67 грн. боргу за кредитним договором № 00443-СL від 17.01.2008.

Ухвалою від 01.06.2016 у справі № 926/767-б/15 про затвердження реєстру вимог кредиторів, серед іншого, визнано та ухвалено розпоряднику майна окремо внести до реєстру вимоги ПАТ "Піреус Банк МКБ": 3381915,00 грн. за рахунок заставленого майна: нежитлове приміщення в житловому будинку літ. А загальною площею 78 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Чернівці, вул. Н.Яремчука, буд. 4, вартістю 1483000,00 грн. та обладнання для вторинної обробки полімерів, що знаходиться за адресою: м. Чернівці, вул. Машинобудівників, буд. 20 вартістю 1898915,00 грн.

Вирішуючи спір, суд застосовує наступне законодавство України.

Згідно з частиною 6 статті 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (на даний час - Кодекс України з процедур банкрутства, КУзПБ).

Відповідно до частини 1 статті 2 КУзПБ провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Частинами 1, 2 статті 7 КУзПБ передбачено, що спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України.

Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Враховуючи що позовні вимоги про визнання договору застави нікчемним пред`явлено учасником справи про банкрутство засновником ПФ "Інтервал" ОСОБА_1 до боржника ПФ "Інтервал" і кредитора ПАТ "Піреус Банк МКБ", даний позов підлягає розгляду в межах справи про банкрутство № 926/767-б/15.

За частинами 1 статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способом захисту цивільних прав та інтересів, може бути, зокрема, визнання правочину недійсним, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Статтею 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлено в статті 203 ЦК України.

Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, а також має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Згідно статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Правові наслідки недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору встановлені статтею 220 ЦК України, відповідно до якої у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Частинами 1, 2 статті 207 ЦК України (в редакції, чинній на дату укладення договору заставі від 31.10.2008) передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Статтею 209 ЦК України (в редакції, чинній на дату укладення договору заставі від 31.10.2008) унормовано, що правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. За бажанням фізичної або юридичної особи будь-який правочин з її участю може бути нотаріально посвідчений (частини 1, 2, 4).

За статтею 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Відповідно до статті 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Статтею 640 Цивільного кодексу (в редакції, чинній на дату укладення договору застави від 31.10.2008) встановлено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Поняття застави надано в статті 572 ЦК України. Згідно редакції цієї статті, чинної на дату укладення спірного договору застави, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до статті 577 ЦК України (в редакції на дату укладення договору застави від 31.10.2008) якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню.

Застава нерухомого майна підлягає державній реєстрації у випадках та в порядку, встановлених законом.

Застава рухомого майна може бути зареєстрована на підставі заяви заставодержателя або заставодавця з внесенням запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

На дату укладення спірного договору застави, як і на даний час, чинне законодавство України не встановлювало обов`язкового нотаріального посвідчення та державної реєстрації договорів застави такого рухомого майна як промислове (виробниче) обладнання.

Згідно зі статтею 585 Цивільного кодексу в редакції на 31.10.2008 право застави виникає з моменту укладення договору застави, а у випадках, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню, - з моменту його нотаріального посвідчення.

Якщо предмет застави відповідно до договору або закону повинен перебувати у володінні заставодержателя, право застави виникає в момент передання йому предмета застави. Якщо таке передання було здійснене до укладення договору застави, право застави виникає з моменту його укладення.

Аналогічна норма міститься в статті 16 Закону України "Про заставу" (в редакції на дату кладення договору застави від 31.10.2008). Відповідно до частини 2 цієї статті названого Закону реєстрація застави не пов`язується з моментом виникнення права застави та не впливає на чинність договору застави.

Отже, судом встановлено, що обов`язкової нотаріальної форми для договорів застави обладнання законом не передбачено, однак, у силу статті 209 ЦК договір застави № З/00443-СL/S-2 від 31.10.2008 підлягав нотаріальному посвідченню, оскільки таку умову сторони закріпили в пункті 9.2.

Відтак, відсутні підстави вважати даний договір нікчемним відповідно до статті 220 ЦК України, оскільки нею встановлено, що нікчемним є договір у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору.

У спірному випадку слід констатувати, що оскільки умова про нотаріальне посвідчення договору застави є договірною, і відсутня вимога закону щодо обов`язкової реєстрації застави рухомого майна - обладання, договір застави № З/00443-СL/S-2 від 31.10.2008 є таким, щодо якого допустимою є вимога про визнання його дійсним відповідно до частини 2 статті 220 ЦК України (пункт 13 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 6 листопада 2009 року № 9).

У цій. частині суд погоджується з доводами представника ПФ Інтервал" Лозовського В.М., що норма закону, на яку посилається позивач, застосовується лише до договорів, які одночасно підлягають обов`язковій державній реєстрації і нотаріальному посвідченню, і не поширюється на спірний договір.

Разом з тим, враховуючи положення ст.ст. 585, 640 ЦК України даний договір є неукладеним, оскільки сторони не виконали обумовлену ними умову щодо його нотаріального посвідчення.

Суд зазначає, що позовна вимоги про визнання договору нікчемним не є способом захисту порушеного права, а спірний договір не є нікчемним у силу закону, тому у позові засновника ПФ "Інтервал" ОСОБА_1 належить відмовити за необгрунтованістю.

Крім того, суд не вбачає порушення матеріальних прав саме засновника ПФ "Інтервал" ОСОБА_1 , який не є стороною спірного договору застави і при його укладенні діяв як одноособовий власник і керівник ПФ "Інтервал", а на даний час його повноваження керівника припинені в зв`язку з провадженням у справі про банкрутство № 926/767-б/15. Будь-яких доказів, які б свідчили, що укладення договору застави обладнання вплинуло на його права як поручителя ПФ "Інтервал" за борговими банківськими зобов`язаннями позивач не надав.

Суд відхиляє подані ОСОБА_1 копії звернень до Чернівецької обласної прокуратури, Чернівецької місцевої прокуратури, Головного управління НПУ у Чернівецькій області про вчинення кримінального правопорушення та проведення перевірок у зв`язку з укладенням договору застави № З/00443-СL/S-2 від 31.10.2008 та використанням його ПАТ "Піреус Банк МКБ" для ініціювання справи про банкрутство ПФ "Інтервал" як докази у справі, поскільки вони не спростовують зроблені судом висновки щодо відсутності підстав для задоволення позову про визнання договору застави нікчемним.

Суд відхиляє усну заяву представника відповідача ПФ "Інтервал" про застосування наслідків спливу позовної давності, оскільки у випадку відсутності правових підстав для задоволення позову у задоволенні позовних вимог належить відмовити за необґрунтованістю, а не в зв`язку зі спливом позовної давності, тим більше, що така не може застосовуватися до вимог, які не є належним способом захисту.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 74 ГПК України унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. (статті 76, 77 ГПК України).

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За результатами розгляду справи, оцінивши зібрані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів у відповідності до статті 86 ГПК України, суд доходить висновку, що у задоволенні позову належить відмовити.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" як особа з інвалідністю ІІ групи, а за результатами розгляду справи у задоволенні позову відмовлено, суд не здійснює розподіл судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 2, 7, 60 Кодексу України з процедур банкрутства, ст.ст. 4, 20, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватної фірми "Інтервал", Публічного акціонерного товариства "Піреус Банк МБК" про визнання нікчемним договору застави № З/00443-СL/S-2 від 31 жовтня 2008 року, укладеного між відкритим акціонерним товариством "Піреус Банк МКБ" та приватною фірмою "Інтервал".

Строк і порядок набрання рішенням законної сили та його оскарження.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У судовому засіданні 01.02.2022 оголошено вступну та резолютивну частини ухвали повний текст підписано 09.02.2022.

Суддя Т.І. Ковальчук