СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2022 року м. Харків Справа № 922/3270/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Склярук О.І., суддя Гетьман Р.А. , суддя Гребенюк Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу відповідача, за вх. №3686 Х/1 на рішення господарського суду Харківської області від 18.10.2021 (суддя Бринцев О.В.) у справі № 922/3270/21

за позовом ФО-П Степаненко Ганни Олександрівни, м. Харків,

до ФО-П Гламазда Сергія Леонідовича, м. Харків,

про стягнення 5 000, 00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Харківської області від 18.10.21 у справі №922/3270/21 позов задоволено повністю. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Гламазди Сергія Леонідовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Степаненко Ганни Олександрівни ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) кошти в розмірі 5 000,00 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 270,00 грн.

Відповідач з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржене судове рішення в частині відмови та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та зазначає зокрема про те, що послуги за спірним договором були надані ним у повному обсязі та строку на відмову від отримання послуг позивачем пропущений.

Посилається на правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-383/2010, від 14.01.2021 у справі №923/1067/19.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу було передано на розгляд колегії суддів: головуючий суддя Склярук О.І., суддя Гетьмана Р.А., суддя Гребенюк Н.В.

Розглянувши матеріали справи та апеляційної скарги, відповідно до статті 262 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія дійшла висновку про відкриття апеляційного провадження у справі.

Заперечень проти відкриття апеляційного провадження на час постановлення ухвали від учасників справи не надійшло.

Відповідною ухвалою Східного апеляційного господарського суду було відкрите апеляційне провадження у справі № 922/3270/21. Запропоновано учасникам справи подати до суду відзив на апеляційну скаргу. Ухвалено розглядати справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Позивачем у встановлений судом процесуальний строк не було надано відзив.

Відповідно до ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Стаття 270 ГПК України встановлює, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог ст.282 Господарського процесуального кодексу України, зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.

Як вбачається з матеріалів справи, між ФОП Степаненко Г.О. (замовник) та ФОП Гламаздою С.Л. (виконавець) був укладений Договір надання інформаційно-консультаційних послуг від 20.11.2020 №б/н (далі Договір, т.I, а.с. 11-12). Відповідно до предмету якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання надати замовнику консультування з питань інформатизації (інформаційно-консультаційні послуги), згідно специфікації приведеної в додатку №1 до Договору. Договір вступає в силу з моменту підписання і діє до 01.12.2020 (пункт 5.1).

Платіжним дорученням від 24.11.2020 №1134 позивач перерахував відповідачеві 5.000,00 грн в якості попередньої оплати за Договором (т.I, а.с. 17).

Згідно з Додатком №1 до Договору виконавець зобов`язаний надати відповідні послуги протягом 3-5 робочих днів (т.I, а.с. 15).

Сторони обумовили, що факт надання послуг повинен підтверджуватись актом наданих послуг (п. 2.2. Договору).

Станом на 01.12.2020 (дату закінчення строку дію договору) акт наданих послуг не підписаний.

Позивач, посилаючись на порушення відповідачем строків виконання обов`язків за договором, 27.01.2021 та 11.03.2021 звернувся до відповідача з претензіями про повернення суми попередньої оплати (т.I, а.с. 18, 22).

Відтак як вже було вірно встановлено судом першої інстанції, підставою виникнення спору між сторонами стало питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 5.000,00 грн.

Юридичними підставами позову є статті 11, 205, 509, 525, 526, 598, 599, 627, 628, 629, 638, 901 ЦК України, статті 193, 202 ГК України.

Фактичними підставами позову є невиконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за Договором.

Враховуючи наведене колегія суддів погоджується з висновками господарського суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

За змістом ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) вбачається, що підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори, що укладаються між суб`єктами цивільних правовідносин, до яких законодавцем віднесено договір перевезення (ст. 908 ЦК України). Загальні умови перевезення визначаються ЦК України, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Водночас, умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами, правилами, що видаються відповідно до них (ч. 2 ст. 908 ЦК України).

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

У відповідності до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Умовами додатку №1 до Договору передбачено надання інформаційно-консультаційних послуг з питань підключення до сайту ecocentr.kh.ua системи платежів Liqpay протягом 3-5 робочих днів. При цьому строк дії Договору встановлено до 01.12.2020. Отже кінцевим терміном надання інформаційно-консультаційних послуг є 01.12.2020. Доказів продовження дії Договору за взаємною згодою сторін, як то передбачено пунктом 5.1., матеріали справи не містять.

Відповідно до частин третьої-четвертої статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Приписами статей 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Умовами пункту 2.2. Договору передбачено, що на підтвердження факту надання виконавцем замовнику інформаційно-консультаційних послуг відповідно за цим Договором складається відповідний акт наданих послуг.

Матеріали справи свідчать про відсутність факту підписання сторонами акту наданих послуг за Договором.

Проект акту підписаний в односторонньому порядку відповідачем і надісланий позивачеві, але не отриманий ним, актом наданих послуг в розумінні п.2.2. Договору не є у зв`язку з тим, що він не підписаний позивачем.

Більш того, апеляційний суд зауважує, що цей проект навпаки свідчить не про факт виконання відповідачем обов`язків за Договором, а про факт їх порушення.

З матеріалів справи вбачається, що проект цього акту був надісланий відповідачем позивачеві вже після спливу визначених Договором строків на надання послуг 26.04.2021 після отримання відповідачем двох претензій від 27.01.2021 та від 11.03.2021 про повернення попередньої оплати за Договором у сумі 5.000,00 грн.

Апеляційний суд погоджується, що інші докази (листування, переписка у мессенджері Viber, допоміжні матеріали, що можуть бути використані під час надання послуг тощо) не відповідають вимогам допустимості доказів (ст.77 ГПК України) і тому не можуть бути взяті до уваги.

Заперечення відповідача щодо пропуску позивачем строку на відмову від Договору судом також відхиляються, оскільки умовами укладеного Договору такий строк не визначений.

Не визначений він, як помилково зазначає відповідач, і в пункті 4.1. Договору. Положеннями даного пункту встановлений строк протягом якого одна зі сторін повинна повідомити іншу сторону про неможливість виконання взятих на себе зобов`язань.

З огляду на викладене апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем були порушені обов`язки з надання інформаційно-консультаційних послуг за Договором.

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (стаття 193 ГК України).

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 ЦК України.

Умовами абзацу 2 пункту 4.1. Договору передбачено, що при попередженні про неможливість надання послуг виконавцем або відмови замовника від отримання послуг з урахуванням терміну передбаченого пунктом 4.1. Договору, передплата від замовника або повертається, або зараховується в рахунок наступного надання інформаційно-консультаційних послуг за бажанням замовника.

Всупереч вимог статті 13 та статті 74 ГПК України (судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень) відповідач доказів повернення суми попередньої оплати в розмірі 5.000,00 грн, сплаченої позивачем, не надав.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ст. 15 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути в т.ч. примусове виконання обов`язку в натурі (ч.1 ст. 16, п.5 ч.2 ст.16 ЦК України).

Враховуючи встановлене порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача внаслідок невиконання відповідачем своїх обов`язків за Договором, апеляційний суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення грошових коштів у розмірі 5.000,00 грн. були обґрунтованими та правомірно стягнутими.

Інші доводи позивача, що покладені в основу апеляційної скарги щодо позовних вимог спростовуються матеріалами справи.

Таким чином, враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про правомірність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, а тому і підстав для зміни чи скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Названий Суд також зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Згідно статті 73 Господарського процесуального кодексу України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі вищевикладеного колегія суддів вважає, що твердження скаржника, викладені в апеляційній скарзі ґрунтуються на припущеннях, не доведених належними доказами, тоді як господарським судом першої інстанції в повній мірі з`ясовані та вірно оцінені обставини у справі і ухвалене ним рішення є законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до приписів ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

За приписами ст.129 ГПК України судові витрати покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ФО-П Гламазда Сергія Леонідовича, м. Харків, на рішення Господарського суду Донецької області від 18.10.21 у справі №922/3270/21 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду Донецької області від 18.10.21 у справі №922/3270/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.І. Склярук

Суддя Р.А. Гетьман

Суддя Н.В. Гребенюк