ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" лютого 2022 р. Справа № 916/3838/21

Господарський суд Одеської області у складі:

судді Малярчук І.А.,

розглянувши у спрощеному провадженні без виклику сторін справу №916/3838/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВА ВАГОННА КОМПАНІЯ» (01042, м. Київ, вул. Саперне Поле, 14/55, БЦ «Resident»; адреса для листування: 08205, Київська обл., м. Ірпінь, а/с-20; е-mail: ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕК СПЕЦТРАНС-АГРО» (65104, м. Одеса, вул. Академіка Глушка, 29, оф. 623) про стягнення 160078,60 грн, де 134 000 грн основного боргу, 4056,71 грн пені, 715,89 грн 3% річних, 20100 грн 15% штрафу,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача, заяв, клопотань, процесуальні дії суду:

Позивач в обґрунтування позовних вимог у позові зазначив, що між ним та відповідачем 28.07.2021 було укладено договір транспортно-експедиторського обслуговування №Р/2021-07-28, відповідно до якого позивач зобов`язався за плату, за рахунок та за дорученням відповідача надати послуги з організації перевезень вантажу залізничним транспортом по території України та/або іноземних держав, а відповідач зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги. Відповідно до приписів п.2.3.1. цього Договору, виконавець зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дня отримання від клієнта заявки погодити її, або повідомити про неможливість прийняття її до виконання. Погодження заявки є направлення Виконавцем Клієнту на електронну пошту: сканкопії підписаної заявки та/або рахунку. Згідно із п.п. 3.1., 3.2. Договору, взаєморозрахунки між виконавцем та клієнтом здійснюються на умовах 100 % попередньої оплати запланованих витрат; перерахування грошових коштів здійснюється клієнтом на поточний рахунок виконавця протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту виставлення виконавцем клієнту рахунку на оплату в електронному вигляді, але не пізніше дати оформлення перевізного документу (залізничної накладної) на навантажений рейс/дати оформлення перевізного документу (залізничної накладної) на підсил вагону (за наявності підсилу). Клієнт не може посилатись на неотримання рахунку як на підставу для несплати послуг або ненастання строку оплати.

Крім того, позивач вказує, що під час погодження сторонами заявок №1, №2, №3, відповідач, називаючи різні причини, не підписав і не передав позивачу протокол погодження ціни №1 від 16.08.2021, у відповідності до якого вартість послуг виконавця складає 19 400 грн за 1 вагон. Позивач стверджує, що одним із способів погодження заявки на надання послуг зі сторони позивача є надіслання електронною поштою рахунку на оплату вартості послуг. Так, на підтвердження виконання заявки позивач надав відповідачу рахунок №834 від 30.09.2021 засобами електронної пошти на загальну суму в розмірі 194000 грн (тобто, по 19400.00 грн за 10 вагонів), а відповідач здійснив часткову оплату такого рахунку в розмірі 60000грн., з огляду на що, на думку позивача, вчинив конклюдентні дії, частково оплативши вартість наданих йому послуг, а відтак, позивач вважає, що відповідачем було погоджено вартість послуг в розмірі 194000грн. Позивач вказує, що належним чином виконав свої договірні зобов`язання, підтвердженням чому є залізничні накладні від 01.09.2021, від 02.09.2021, від 05.09.2021, від 07.09.2021, від 29.09.2021.

Поряд із цим, позивач зазначає, що акт надання послуг №273 від 30.09.2021 з додатком та акт звірки взаємних розрахунків за вересень 2021 року, був направлений відповідачу за допомогою сервісу «Нова Пошта» і у відповідності до накладної 8790 вказані документи були отримані ним 22.10.2021, крім того ці акти також направлялися одночасно з Вимогою про сплату заборгованості на юридичну адресу відповідача через АТ «УКРПОШТА», а також «Новою Поштою», проте станом на дату подання цього позову, ТОВ «ТЕК СПЕЦТРАНС-АГРО», не надано, а ні підписаних актів, а ні зауважень щодо наданих послуг, а оплата зроблена лише частково. Отже, враховуючи умови договору, позивач вважає, що відповідачем прийнято без будь яких зауважень надані послуги позивачем, а також вартість таких послуг.

Також позивач вказує, що від відповідача надійшов лист №30/11 від 30.11.2021, в якому останній просив надати акт звірки взаємних розрахунків та зазначив про погодження, однак, позивач вважає, що у відповідності до ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» акт звірки взаємних розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим, а лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій, він відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами господарських правовідносин. Звідси, позивач вказує, що акт звірки взаємних розрахунків не є підставою для здійснення чи не здійснення своїх зобов`язань за Договором, оскільки ані Договором, ані чинним законодавством України, ані приписами самого Акту звірки взаємних розрахунків не передбачено дій пов`язаних з погодженням чи не погодженням такого.

Підсумовуючи викладене, позивач зазначив, що станом на дату подання позову сума основного боргу відповідача становить 134000 грн. Також на підставі п.4.3. договору, ст.625 ЦК України позивач нарахував до стягнення з відповідача 4056,71 грн пені, 20100 грн 15% штрафу, 715,89 грн 3% річних.

Відповідач проти позову заперечує, подав до справи відзив на позов від 27.01.2022 за вх.№2403/22, де просить суд поновити йому строк на подання відзиву до суду, посилаючись на наступне. Ухвалою суду встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов із урахуванням вимог ст. 165 ГПК України до 10.01.2022 (15 днів з дня отримання ухвали). На теперішній час відповідач не отримав позовну заяву з додатками від позивача. При ознайомлені з матеріалами справи відповідачем виявлено «Опис вкладення у цінний лист», на якому не зазначено до якого листа цей опис. Позивачем не додано поштову накладну з зазначення номеру відправлення за яким можна відстежити направлення позовної заяву з додатками відповідачу. Текст позовної заяви було отримано відповідачем лише 19.01.2022 після задоволення заяви про ознайомлення з матеріалами страви. Отже, відповідач вважає такі причини поважними для неподання ним до суду відзив на позовну заяву у строк до 10.01.2022.

Згідно ч.1 ст.251 ГПК України відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом. Суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства (ч.1 ст.113, ч.ч.1, 2 ст.114 ГПК України).

Згідно ч.ч.2, 3, 6 ст.119 ГПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого судом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи те, що відповідач ознайомився із матеріалами справи лише 19.01.2022, суд вважає за можливе поновити відповідачу строк на подання до суду відзиву на позов.

Заперечуючи по суті позовних вимог, відповідач зазначив, що Закон прямо обмежує пеню подвійною ставкою НБУ. Також відповідач вважає, що розрахунок 15% штрафу на загальну суму 20100,00грн. прямо суперечить вимогам чинного законодавства, та ґрунтується на нормах п.4.3. договору транспортно-експедиторського обслуговування №Р/2021-07-28 укладеного між ТОВ «НОВА ВАГОННА КОМПАНІЯ» та ТОВ «ТЕК СПЕЦТРАНС-АГРО», які прямо суперечать чинному законодавству. Окремо, відповідач навів положення ст.203, 215, 216 ЦК України.

07.02.2022 за вх.№3408/22 позивач подав до справи відповідь на відзив, де вказав, що не погоджується з твердженнями відповідача, що відповідальність за порушення грошового зобов`язання згідно з договором №Р/2021-07-8 від 28.07.2021 року має обмежуватися лише у вигляді пені. Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. Також позивач зазначив, що абзацом 2 п. 4.3. Договору передбачено, що у випадку порушення строків оплати, що надаються Виконавцем за цим Договором більше ніж на 60 календарних днів, Клієнт додатково сплачує Виконавцю штраф у розмірі 15% від суми заборгованості, тобто це є окремими самостійними вимогами згідно договору, щодо порушення конкретно зазначеного строку максимального порушення грошового зобов`язання, фактично застосування відповідальності у розмірі пені та штрафу за прострочення різних видів зобов`язань не суперечать положенню ст. 61 Конституції України та ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», крім того пеня за договором застосувалась в розмірі передбаченому ст. З ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».

Також відповідач 11.02.2022 за вх.№3985/22 подав до суду додаткові пояснення, в яких виклав обґрунтування можливості суду самостійно зменшити розмір неустойки.

Так, положення ч.1 ст.248 ГПК України визначають, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, враховуючи, вжиті судом заходи із забезпечення повідомлення відповідача про розгляд судом справи №916/3838/21 засобами поштового зв`язку, суд, зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, дійшов висновку в контексті гарантій ст.6 ратифікованої Україною Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року щодо розумного строку розгляду справи, про необхідність розгляду справи по суті за наявними матеріалами.

Ухвалою суду від 16.12.2021р. відкрито провадження у справі №916/3838/21, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Судом оглянуто оригінали доданих до позову доказів, що були надані позивачем за супровідним листом від 21.12.2021 за вх.№34562/21.

Клопотання відповідача про ознайомлення з матеріалами справи від 10.01.2022 за вх.№499/22, від 19.01.2022 за вх.№1536/22 були судом задоволені.

Зміст спірних правовідносин, фактичні обставини справи та докази, на підставі яких судом встановлені обставини справи:

28.07.2021 між ТОВ «НОВА ВАГОННА КОМПАНІЯ» (Виконавець) та ТОВ «ТЕК СПЕЦТРАНС-АГРО» (Клієнт) було укладено договір №Р/2021-07-28 транспортно-експедиторського обслуговування, відповідно до умов якого Виконавець зобов`язується за плату, за рахунок та за дорученням Клієнта надати послуги з організації перевезення вантажу залізничним транспортом по території України та/або іноземних держав, а Клієнт зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги. Клієнт відшкодовує Виконавцю всі витрати пов`язані з перевезенням та транспортно-експедиторським обслуговуванням вантажів (п.п.1.1., 1.2. договору).

Клієнт зобов`язаний не пізніше ніж за 5 діб (при перевезенні по території України) і 14 діб (при перевезенні по території інших держав) до запланованої дати подачі рухомого складу (не менше ніж за 20 діб до дати подачі транспортерів) направляти Виконавцю заявку на подачу рухомого складу відповідно до місячного плану перевезень (далі - «Заявка»), яка являється замовленням на надання послуг по цьому Договору та обов`язково повинна мати наступні данні: маршрут і всі необхідні дані про вантаж (найменування, кількість, код вантажу по ГНВ, ЄТСНВ), кількість і вид вагонів, обсяг вантажу в тонах, обсяг вантажу в вагонах, терміни транспортування, станції відправлення, станції призначення вантажу, найменування вантажовідправника і вантажоодержувача, ШБ, підпис та печатку Клієнта). В подальшому, Клієнт зобов`язаний направити на адресу Виконавця оригінальний екземпляр заявки (з підписом вповноваженої особи та печаткою Клієнта). Клієнт несе всі можливі ризики, та приймає на себе всі негативні наслідки, які можуть виникнути через ненаправлення Клієнтом Виконавцю оригіналу заявки. У випадку необхідності внесення змін в погоджену заявку, Клієнт зобов`язаний в письмовому вигляді погоджувати з Виконавцем зміни, що плануються. У випадку перевезення негабаритних, небезпечних, важковагових чи довгомірних вантажів, Клієнт додатково до заявки надає інформацію (схеми, ескізи габаритів і т.п.), що передбачену правилами перевезень вантажів відповідного виду. Клієнт зобов`язаний своєчасно сплатити належну плату Виконавцю, відшкодувати витрати, передбачені умовами Договору та/або додатками до цього Договору, а також відшкодувати документально підтверджені додаткові витрати та інші платежі, неустойки, понесені Виконавцем в інтересах Клієнта (вантажовідправника /вантажоодержувача/ вантажовласника) та/або з вини Клієнта (вантажовідправника/ вантажоодержувача/ вантажовласника) (п.п.2.1.1., 2.1.2. договору №Р/2021-07-28 від 28.07.2021).

За умовами п.2.3.1. договору №Р/2021-07-28 від 28.07.2021 Виконавець зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дня отримання від Клієнта Заявки погодити Заявку або повідомити про неможливість прийняття її до виконання. Погодження Заявки є направлення Виконавцем Клієнту на електронну пошту: сканкопії підписаної заявки та/або рахунку на оплату послуг.

Взаєморозрахунки між Виконавцем та Клієнтом здійснюються на умовах 100 % попередньої оплати запланованих витрат. Датою оплати вважається дата зарахування коштів на банківський рахунок Виконавця. Перерахування грошових коштів здійснюється Клієнтом на поточний рахунок Виконавця протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту виставлення Виконавцем Клієнту рахунку на оплату в електронному вигляді, але не пізніше дати оформлення перевізного документу (залізничної накладної) на навантажений рейс/дати оформлення перевізного документу (залізничної накладної") на підсил вагону (за наявності підсилу). Клієнт не може посилатись на неотримання рахунку як на підставу для несплати послуг або ненастання строку оплати. Вартість послуг, вид рухомого складу, назва вантажу, маршрут перевезення, тощо, погоджується Сторонами в додатках до цього Договору, що є невід`ємними його частинами. Плата Виконавця може визначатися у фіксованій сумі, у процентному відношенні до витрат Виконавця або їх обумовленої частини, а також як різниця між сумою витрат Виконавця та погодженою Сторонами у додатках до цього Договору ціною. Датою надання послуг за цим Договором є дата складання акту надання послуг. Акти надання послуг та звіти до них надаються Виконавцем Клієнту не пізніше 15 (п`ятнадцятого) числа місяця, наступного за місяцем надання послуг. Клієнт зобов`язаний підписати акти надання послуг та звіти до них та протягом п`яти робочих днів з дня отримання повернути дані документи Виконавцю. Підписання Клієнтом акту наданих послуг означає його повну згоду із сумами наданих послуг зафіксованих в такому акті. У випадку обгрунтованих заперечень щодо даних та інформації викладених в акті наданих послуг Клієнт протягом 5 робочих днів з дня отримання акту підписує його та разом із актом розбіжностей передає Виконавцю. У випадку підписання акту наданих послуг з розбіжностями Клієнт разом з актом розбіжностей передає Виконавцю також документи, що підтверджують такі розбіжності (акти, рахунки, власні розрахунки Клієнта чи інші документи, що на думку Клієнта підтверджують виявлені розбіжності). У разі не підписання або неповернення акту надання послуг та/або звіту до нього протягом п`яти робочих днів з дати їх отримання Клієнтом, зазначені у Акті надання послуг та/або звіту до нього послуги вважаються наданими належним чином, в повному обсязі відповідно до вимог Клієнта, прийнятими останнім та мають бути оплачені Клієнтом в повному розмірі. Остаточний розрахунок в будь-якому випадку здійснюється Сторонами не пізніше 5-ти банківських днів від дати підписання актів наданих послуг, або дати їх погодження в порядку передбаченому п. 3.5. цього Договору (п.п.3.1., 3.2., 3.4., 3.5., 3.7. договору №Р/2021-07-28 від 28.07.2021).

Як передбачено у п.4.3. договору №Р/2021-07-28 від 28.07.2021, у разі порушення строків оплати послуг, що надаються Виконавцем Клієнту за цим Договором, Клієнт сплачує Виконавцеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період за який сплачується пеня від вартості неоплачених в строк послуг, передбачених цим Договором, за кожен день прострочення платежу. Обов`язок сплати пені наступає у Клієнта у випадку надсилання йому Виконавцем відповідного рахунку та/або вимоги (претензії). Нарахування пені є правом Виконавця. Пеня нараховується за весь період прострочення аж до фактичного моменту оплати. У випадку порушення строків оплати послуг, що надаються Виконавцем Клієнту за цим Договором більше ніж на 60 календарних днів, Клієнт додатково до пені сплачує Виконавцю штраф у розмірі 15% від суми заборгованості. Обов`язок сплати штрафу наступає у Клієнта у випадку надсилання йому Виконавцем відповідного рахунку та/або вимоги (претензії). Нарахування штрафу є правом Виконавця.

Згідно п.п.8.1., 8.2., 8.3. договір діє до 31.12.2021 включно, а у частині здійснення взаєморозрахунків - до повного їх виконання. Сторони погодили, що умови цього договору застосовуються до відносин сторін, що виникли до його укладення. Якщо жодна зі сторін за 30 (тридцять) календарних днів до закінчення строку дії цього Договору не повідомить іншу Сторону в письмовому вигляді (листом з описом вкладенням) про припинення дії Договору, Договір вважається автоматично продовженим на один календарний рік на тих же умовах. Порядок автоматичного продовження строку дії Договору, передбачений в даному пункті, розповсюджується на кожен наступний рік.

До справи у кількості 3 шт. подано заявки «Додаток до Договору №10-07/2020 від 10.07.2020р.» на перевезення вантажу, підписані ТОВ «ТЕК СПЕЦТРАНС-АГРО».

Листом №782 від 20.10.2021 позивач надіслав відповідачу акт надання послуг №273 від 30.09.2021, додаток до нього, акт звірки взаєморозрахунків за вересень 2021.

22.11.2021 позивач надіслав відповідачу вимогу про сплату заборгованості в розмірі 134000грн, додатком до якого був акт №273 від 30.09.2021, копія рахунку №834 від 30.09.2021, копії залізничних накладних від 01.09.2021, від 02.09.2021, від 05.09.2021, від 07.09.2021, від 29.09.2021. На яку відповідач надав відповідь №30/11 від 30.11.2021, де просив позивача надати акт звірки за актом та рахунком, а також просив відстрочити оплату за послуги, надані по договору №Р/2021-07-28 від 28.07.2021 у зв`язку з тимчасовими фінансовими труднощами. У відповідь на лист відповідача позивач 04.12.2021 повторно надіслав вимогу про оплату заборгованості.

До справи подано акт надання послуг №273 від 30.09.2021 та додаток до нього, складені позивачем та підписані ним одноособово, на суму 194000грн по договору №Р/2021-07-20 від 20.07.2021. У додатку до акта №273 від 30.09.2021 містяться посилання на залізничні накладні №№41180514, 41219106, 41382896, 41427287, 42341362, 42341388, 42353722, 42353730.

Також позивач подав до справи рахунок на оплату №834 від 30.09.2021 на суму 194000грн, виписаний по договору №Р/2021-07-20 від 20.07.2021. Також у рахунку зазначено залізничні накладні №№41180514, 41219106, 41382896, 41427287, 42341362, 42341388, 42353722, 42353730.

Крім того, матеріали справи містять залізничні накладні №№41180514, 41219106, 41382896, 41427287, 42341362, 42341388, 42353722, 42353730.

Платіжне доручення №14322 від 28.10.2021 свідчить про оплату відповідачем на користь позивача 60000грн із призначенням платежу - оплата за послуги перевезення вантажів, згідно договору №Р/2021-07-20 від 20.07.2021.

Між тим, позивачем не подано до справи договорів №10-07/2020 від 10.07.2020р., №Р/2021-07-20 від 20.07.2021.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши пояснення представника позивача, його мотивовану оцінку кожного аргументу щодо наявності підстав для задоволення позову, проаналізувавши нижченаведені норми чинного законодавства, суд дійшов наступних висновків.

Перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюється договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них (ч.1 ст.908, п.1 ч.2 ст.908 Цивільного кодексу України).

Частини 1, 2, 3 ст.909 Цивільного кодексу України визначають, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.916 ЦК України за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата. Плата за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти, що здійснюється транспортом загального користування, визначається за домовленістю сторін, якщо вона не встановлена тарифами, затвердженими у встановленому порядку.

Згідно ч.ч.1, 2, 3 ст.307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень. Вантажовідправник і перевізник у разі необхідності здійснення систематичних впродовж певного строку перевезень вантажів можуть укласти довгостроковий договір, за яким перевізник зобов`язується у встановлені строки приймати, а вантажовідправник - подавати до перевезення вантажі у погодженому сторонами обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Згідно ч.1 ст.931 ЦК України розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом.

Положеннями ч.ч.1, 2 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч.1, 2 ст.73, ч.ч.ч.1, 3 ст.74 ГПК України).

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.2 ст.76, ч.1 ст.77, ч.ч.1, 2 ст.79 ГПК України).

Отже, як встановлено судом вище, підставою позову позивач зазначив невиконання відповідачем умов договору транспортно-експедиторського обслуговування №Р/2021-07-28 від 28.07.2021.

До справи подано копію вказаного договору та його оригінал оглянуто судом.

При цьому, решта документів, поданих позивачем жодним чином не пов`язана із договором №Р/2021-07-28 від 28.07.2021, оскільки не містить посилань на нього.

Таким чином, у матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують виконання договору №Р/2021-07-28 від 28.07.2021 позивачем та його часткове невиконання відповідачем.

Стосовно решти наявних у справі документів слід зазначити про наступне.

Подані до справи у кількості 3 шт. заявки - «Додаток до Договору №10-07/2020 від 10.07.2020р.» на перевезення вантажу, підписані ТОВ «ТЕК СПЕЦТРАНС-АГРО», є замовленням послуг за договором №10-07/2020 від 10.07.2020р., якого до матеріалів справи не подано.

Акт надання послуг №273 від 30.09.2021 та додаток до нього, складені позивачем та підписані ним одноособово, на суму 194000грн містять посилання на договір №Р/2021-07-20 від 20.07.2021 та залізничні накладні №№41180514, 41219106, 41382896, 41427287, 42341362, 42341388, 42353722, 42353730.

Рахунок на оплату №834 від 30.09.2021 на суму 194000грн, містить посилання на договір №Р/2021-07-20 від 20.07.2021 та залізничні накладні №№41180514, 41219106, 41382896, 41427287, 42341362, 42341388, 42353722, 42353730.

Однак, до справи також не подано договору №Р/2021-07-20 від 20.07.2021.

Між тим, за залізничними накладними №№41180514, 41219106, 41382896, 41427287, 42341362, 42341388, 42353722, 42353730, які також наявні у справі, позивач здійснював перевезення за маршрутами та для одержувачів, що вказані у заявках - «Додаток до Договору №10-07/2020 від 10.07.2020р.».

Із платіжного доручення №14322 від 28.10.2021 вбачається, що відповідач оплатив позивачу 60000грн із призначенням платежу - оплата за послуги перевезення вантажів, згідно договору №Р/2021-07-20 від 20.07.2021.

Так, суд вбачає, що по договору №Р/2021-07-20 від 20.07.2021 позивач здійснив перевезення на користь відповідача, виставив рахунок на оплату №834 від 30.09.2021 на суму 194000грн, склав та підписав в односторонньому порядку акт надання послуг №273 від 30.09.2021 та надіслав його відповідачу, однак, відповідачем він підписаний не був. Також позивач за платіжним дорученням №14322 від 28.10.2021 сплатив вартість послуг по перевезенню за договором №Р/2021-07-20 від 20.07.2021 на суму 60000грн.

Проте, за відсутності в матеріалах справи договору №Р/2021-07-20 від 20.07.2021, суд не взмозі встановити умови цього договору, у т.ч. стосовно визначених сторонами строків проведення оплати відповідачем отриманих послуг, умов щодо порядку підписання відповідачем актів наданих послуг, позаяк, не взмозі встановити початок відліку прострочення зобов`язання за договором №Р/2021-07-20 від 20.07.2021.

Отже, з врахуванням надсилання позивачем 22.11.2021 відповідачу вимоги про сплату заборгованості за договором №Р/2021-07-20 від 20.07.2021 в сумі 134000грн, з огляду на положення ч.2 ст.530 ЦК України, за відсутності в матеріалах справи заперечень відповідача щодо суми вартості наданих по договору №Р/2021-07-20 від 20.07.2021, які визначені у рахунку №834 від 30.09.2021, зважаючи на часткову оплату відповідачем вартості послуг з перевезення в сумі 60000, користуючись принципом вірогідності доказів, суд дійшов висновку про наявність у відповідача перед позивачем заборгованості в сумі 134000грн за послуги перевезення по договору №Р/2021-07-20 від 20.07.2021 (залізничні накладні №№41180514, 41219106, 41382896, 41427287, 42341362, 42341388, 42353722, 42353730).

Враховуючи викладене, позовна вимога позивача про стягнення з відповідача основної заборгованості підлягає судом задоволенню в повному обсязі, внаслідок чого стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 134000грн заборгованості.

Так, у зв`язку з несвоєчасним проведенням відповідачем оплати заборгованості, позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню в сумі 4056,71 грн, штраф в сумі 20100грн.

За положеннями ч.1 ст.199 ГК України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

У відповідності до приписів ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язань може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Пунктом 1 ст.547 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин, щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Виходячи із положень ч.1 ст.199 ГК України, ст.547 ЦК України, погодження сторонами нарахування пені, штрафу має відбуватись у письмовий спосіб, отже, враховуючи відсутність у матеріалах справи договору №Р/2021-07-20 від 20.07.2021, не вбачається погодження сторонами умов про нарахування пені, штрафу.

Враховуючи викладене, позовна вимога позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 4056,71 грн, штрафу в сумі 20100грн задоволенню судом не підлягає.

Крім того, позивач через нездійснення відповідачем оплати основного боргу заявив до стягнення з відповідача 715,89 грн 3% річних за період з 30.09.2021 по 03.12.2021.

Згідно ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наведений позивачем розрахунок трьох процентів річних, суд встановив наступне.

Вимогу про сплату 134000грн позивач відповідачу надіслав 22.11.2021.

Відповідно до п.1, 2, 3 Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України №958 від 28.11.2013, нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв`язку (без урахування вихідних днів об`єктів поштового зв`язку): 1) місцевої - Д+2, пріоритетної - Д+1; 2) у межах області та між обласними центрами України (у тому числі для міст Києва, Сімферополя, Севастополя) - Д+3, пріоритетної - Д+2; 3) між районними центрами різних областей України (у тому числі для міст обласного підпорядкування) - Д+4, пріоритетної - Д+3; 4) між іншими населеними пунктами різних областей України - Д+5, пріоритетної - Д+4, де Д - день подання поштового відправлення до пересилання в об`єкті поштового зв`язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання; 1, 2, 3, 4, 5 - кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення. При пересиланні рекомендованої письмової кореспонденції зазначені в пункті 1 цього розділу нормативні строки пересилання збільшуються на один день. При пересиланні посилок без оголошеної цінності масою до 10 кілограмів зазначені в пункті 1 цього розділу нормативні строки пересилання збільшуються на два дні.

Отже, за нормативними строками вимога має бути вручена відповідачу не пізніше 25.11.2021, у зв`язку з чим відповідач мав виконати вимогу позивача у строк до 03.12.2021, тобто, прострочення почалось 03.12.2021. Однак, позивачем розраховано три проценти річних за період з 30.09.2021 по 03.12.2021, з огляду на що є правомірним нарахування трьох процентів річних із обраного позивачем періоду тільки за 03.12.2021.

Розрахунок суду трьох процентів річних наступний.

Сума боргуВідсоток річнихПеріод розрахунку Сума трьох процентів річних
1340003%03.12.202111,01 грн
Враховуючи викладене, позовна вимога позивача про стягнення з відповідача трьох процентів річних підлягає судом частковому задоволенню в сумі 11,01грн, нарахованих за 03.12.2021.

Так, у тексті позову позивач навів розрахунок втрат від інфляції, однак, у прохальній частині позову позовну вимогу про стягнення інфляційних втрат не заявив, у зв`язку з чим дане питання судом не розглядається, так як суд не наділений правом самостійно визначати зміст позовних вимог позивача.

Згідно ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Положення п.2 ч.1 ст.129 ГПК України передбачають, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подання до суду даного позову позивач сплатив 2401,18грн судового збору.

Загалом позивачем заявлено суму позовних вимог в розмірі 160078,60 грн, але більш детально в прохальній частині заявив до стягнення: 134 000 грн основного боргу, 4056,71 грн пені, 715,89 грн 3% річних, 20100 грн 15% штрафу, що у сумі становить 158872,60грн, з врахуванням чого мав заплатити 2383,09грн судового збору, але сплатив 2401,18грн, отже, сума надмірно сплаченого судового збору складає 18,09грн, які підлягають поверненню позивачу з державного бюджету після подання ним до суду відповідного клопотання.

Враховуючи те, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, стягненню з відповідача підлягає на користь позивача 2010,17 грн судового збору.

Також у клопотанні від 03.02.2022 за вх.№3099/22 позивач просить суд відшкодувати йому за рахунок відповідача витрати на правничу допомогу в сумі 47900грн.

Відповідач подав до справи клопотання від 11.02.2022 за вх.№3986/22, де просить суд зменшити розмір витрат позивача на правничу допомогу до 2393грн, як таких, що є неспівмірними та завищеними.

На підтвердження витрат на послуги адвоката позивач подав до справи: договір про надання правової допомоги від 01.11.2021, укладений між адвокатом Поліщуком А.Р. та позивачем, додаток №1 до нього, рахунок-фактуру від 24.01.2022, акт наданих послуг від 24.01.2022.

Разом з тим слід зазначити, що наявний в матеріалах справи акт наданих послуг від 24.01.2022 не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на послуги адвоката у зазначеному розмірі, адже розмір таких витрат має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Разом із тим згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу ).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості; ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України); визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ч.ч.1, 3 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч.1, 2, 3, 4, 5, 6 ст.126 ГПК України).

Положення п.2 ч.1, ч.4 ст.129 ГПК України передбачають, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Між тим, як зазначила Об`єднана палата Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019р. по справі №922/445/19, загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Наразі, адвокатом надано позивачу послуги лише зі складання позову, відповіді на відзив та декількох клопотань.

Дана справа є нескладною, не потребує додаткових зусиль та витрачання часу на надання правничої допомоги у ній, а отже, заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним із складністю справи та виконаним адвокатом обсягом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу з урахуванням категорії справи, рівня її складності, тривалості розгляду справи підлягають задоволенню частково у розмірі 3000грн, які можуть вважатись розумними і співмірними по даній справі.

Керуючись ст.ст. 123, 124, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Задовольнити частково позов Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВА ВАГОННА КОМПАНІЯ» (01042, м. Київ, вул. Саперне Поле, 14/55, БЦ «Resident»; адреса для листування: 08205, Київська обл., м. Ірпінь, а/с-20; е-mail: ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕК СПЕЦТРАНС-АГРО» (65104, м. Одеса, вул. Академіка Глушка, 29, оф. 623) про стягнення 160078,60 грн.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕК СПЕЦТРАНС-АГРО» (65104, м. Одеса, вул. Академіка Глушка, 29, оф. 623, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВА ВАГОННА КОМПАНІЯ» (01042, м. Київ, вул. Саперне Поле, 14/55, БЦ «Resident»; адреса для листування: 08205, Київська обл., м. Ірпінь, а/с-20; е-mail: , ) 134000 (сто тридцять чотири тисячі) грн заборгованості, 11 (одинадцять) грн 01 коп. три проценти річних, 2010 (дві тисячі десять) грн 17коп. судового збору, 3000 (три тисячі) грн витрат на правову допомогу.

3. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «НОВА ВАГОННА КОМПАНІЯ» (01042, м. Київ, вул. Саперне Поле, 14/55, БЦ «Resident»; адреса для листування: 08205, Київська обл., м. Ірпінь, а/с-20; е-mail: , ) у задоволенні решти частини заявлених позовних вимог.

Рішення господарського суду набирає законної сили згідно зі ст.241 ГПК України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до п.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 14 лютого 2022 р.

Суддя І.А. Малярчук