ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" лютого 2022 р.м. ХарківСправа № 922/5222/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Прохорова С.А.

при секретарі судового засідання Яковенко Ю.В.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу

за позовомПриватного акціонерного товариства "Концерн АВЕК та Ко" (61002, м. Харків, вул. Сумська, 70, )
до Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради (61003, м. Харків, м-н Конституції, 7, ) третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області (61166, м. Харків, вул. Бакуліна, 18, )
про стягнення 30 105,00 грн
за участю представників:

позивача - Єлісеєв М.І. (ордер АХ №1084049)

відповідача - не з`явився

3-ї особи - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Харківської області надійшла позовна заява ПрАТ "КОНЦЕРН АВЕК ТА КО" про стягнення з місцевого бюджету міста Харкова 30 105,00 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.12.2021, для розгляду справи було визначено суддю Прохорова С.А.

Дослідивши матеріали позовної заяви та додані до неї документи, суд дійшов висновку, що позовна заява не відповідає вимогам Глави 1 Розділу ІІІ Господарського процесуального кодексу України за наступними підставами.

Позивачем було визначено у своїй позовній заяві відповідачами Департамент територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради та Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області, однак, позовна заява, при цьому, не містить змісту позовних вимог щодо кожного з цих відповідачів.

Також, позивачем на подано до своєї заяви доказів сплати судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 04.01.2022 було залишено позовну заяву ПрАТ "КОНЦЕРН АВЕК ТА КО" без руху.

13.01.2022 ПрАТ "КОНЦЕРН АВЕК ТА КО" подало до господарського суду Харківської області заяву (вх. № 704) про усунення недоліків. Разом з заявою про усунення недоліків, позивачем подано уточнену редакцію позовної заяви згідно якої визначено, що відповідачем за його вимогами є Департамент територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради, а Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області позивач просить залучити як третю особу.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 28.11.2018 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини п`ятої статті 12 ГПК України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, у зв`язку з чим встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

Правом на подання відзиву, відповідач, не скористався, клопотань про надання йому часу на підготовку відзиву або інших заяв по суті справи - відповідачем заявлено не було.

Третьою особою надані до суду пояснення на позовну заяву (вх. №1823 від 26.01.2022), які досліджені судом та долучені до матеріалів справи.

Про розгляд справи сторони були повідомлені належним чином.

В судове засідання відповідач та третя особа своїх представників не направили.

Відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України, ч.2 ст.178 ГПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно із ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

В ході розгляду даної справи господарським судом Харківської області, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

В ході розгляду даної справи судом було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи - у відповідності до приписів ч. 1 ст. 210 ГПК України, а також з урахуванням положень ч. 2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 07.02.2022 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

27.11.2019 начальником Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради (далі у тексті - Інспекція) винесено постанову №190/3218/0/250-19-П про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, якою на Приватне акціонерне товариство «Концерн АВЕК та Ко» (далі у тексті - ПрАТ «Концерн АВЕК та Ко») накладено штраф в сумі 30 105,00 грн.

Примусове виконання зазначеної постанови було здійснено Київським відділом державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) у виконавчому провадженні №61635898, яке входило до зведеного виконавчого провадження №62402921.

Платіжною вимогою від 11.09.2020 №62402921-2 у зведеному виконавчому в провадженні №62402921 державним виконавцем було списано з валютного банківського рахунку ПрАТ «Концерн АВЕК та Ко» грошові кошти в сумі 8418,24 доларів США (2 056 597,60 грн), у т.ч. суму вищевказаного штрафу в розмірі 30 105,00 грн.

Платіжним дорученням №5837 від 16.09.2020 (проведено банком 17.09.2020) Київський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) перерахував примусово стягнуту суму зазначеного вище штрафу до бюджету на рахунок Управління Державної казначейської служби України у м. Харкові Харківської області UА0020002.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.06.2020 у справі №520/3699/2020 за позовом ПрАТ «Концерн АВЕК та Ко» до Інспекції зазначену постанову від 27.11.2019 №190/3218/0/250-19-П про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності визнано протиправною і скасовано.

Постановою Верховного Суду від 31.08.2021 у справі №520/3699/2020 рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.06.2020 залишено в силі.

Листом від 08.01.2021 №1618 Київський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) надав інформацію про списання вищевказаною платіжною вимогою від 11.09.2020 з банківського рахунку ПрАТ «Концерн АВЕК та Ко» грошових коштів в сумі 8418,24 доларів США, у т.ч. суми вищевказаного штрафу в розмірі 30 105,00 грн, та перерахування цієї суми штрафу стягувацу.

13.09.2021 адвокатом Єлісєєвим М.І. до Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) направлено адвокатський запит №13/09-21 про надання документів, що підтверджують примусове стягнення з ПрАТ «Концерн АВЕК та Ко» зазначеної суми штрафу та її перерахування до бюджету.

У відповідь на зазначений запит Київський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) листом від 21.09.2021 №96486 надав засвідчені копії запитуваних документів.

30.09.2021 ПрАТ «Концерн АВЕК та Ко» направило до Інспекції заяву (вих. №625) з проханням видати ПрАТ «Концерн АВЕК та Ко» складене за формою згідно з додатком 1 до Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року № 787, подання на повернення помилково сплаченої до бюджету суми штрафу у розмірі 30 105,00 грн, накладеного постановою Інспекції від 27.11.2019 №190/3218/0/250-19-П.

У відповідь Інспекція листом від 12.10.2021 №1159/0/250-21 фактично відмовила у задоволенні вказаної заяви, пославшись на Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845.

Як зазначає позивач, та, що не спростовано відповідачем під час розгляду справи, станом на день подання цього позову вищевказана сума штрафу не повернута ПрАТ «Концерн АВЕК та Ко».

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Зазначеною вище постановою Інспекції від 27.11.2019 №190/3218/0/250-19-П з ПрАТ «Концерн АВЕК та Ко» стягнуто штраф за порушення вимог Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності».

Відповідно до п. 38 ч. 1 ст. 64 Бюджетного кодексу України, адміністративні штрафи та інші штрафні санкції, що накладаються виконавчими органами місцевих рад, належать до доходів загального фонду бюджетів сільських, селищних, міських територіальних громад.

Частиною 1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що право комунальної власності на доходи місцевих бюджетів, інші кошти належить територіальним громадам, зокрема, міст.

Отже, згідно наведених норм безпідставно накладений на ПпАТ «Концерн АВЕК та Ко» штраф належить до доходів місцевого бюджету міста Харкова, що е власністю територіальної громади міста Харкова.

Визнання протиправною та скасування вказаної постанови свідчить про безпідставність примусового стягнення з ПрАТ «Концерн АВЕК та Ко» та перерахування до місцевого бюджету міста Харкова зазначеної суми штрафу у розмірі 30 105,00 грн.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

З огляду на викладене до правовідносин у цій справі застосуванню підлягає ст. 1212 Цивільного кодексу України.

При цьому, оскільки відповідно до наведених вище норм набувачем стягнутого з ПрАТ «Концерн АВЕК та Ко» штрафу є місцевий бюджет міста Харкова, безпідставно сплачена сума штрафу підлягає поверненню саме з місцевого бюджету міста Харкова.

Це відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, наведеному у постанові від 19.06.2018 у справі №910/23967/16

Порядок повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів затверджено наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787 (далі - Порядок).

Згідно п. 2 розділу І цього Порядку, він визначає, зокрема, процедуру повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету.

Відповідно до п. 5 Порядку, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету або на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням (висновком, повідомленням) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Саме щодо отримання такого подання ПрАТ «Концерн АВЕК та Ко» до Інспекції була направлена заява від 30.09.2021 №625 .

В пунктах 6.14 і 6.15 зазначеної вище постанови від 19.06.2018 у справі №910/23967/16 Велика Палата Верховного Суду стосовно ненадання зазначеного висновку і належного у такому випадку способу захисту прав зазначила наступне:

«6.14. Таким чином, територіальний орган Державної казначейської служби України є органом, який здійснює повернення коштів, що були помилково або надмірно зараховані до бюджету, за поданням органу стягнення, яким у цьому спорі виступає Державна виконавча служба України.

6.15. Зазначені положення встановлюють порядок взаємодії державних органів між собою. Тому у разі, коли орган стягнення в установлений законом строк не надає відповідний висновок органу державного казначейства. платник вправі скористатись своїм правом на судове оскарження бездіяльності шляхом звернення з позовом про стягнення відповідної суми коштів (повернення надміру сплаченої суми) з державного бюджету».

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.02.2019 у справі №826/7380/15 стосовно ефективності способу захисту правих зазначила, зокрема, наступне:

«Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що відповідно до частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожна юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошував, що поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на речі матеріального світу та не залежить від формальної класифікації, прийнятої у національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть розглядатися як «майнові права», а отже, як «майно» (див. mutatis mutandis рішення у справі «Бейелер проти Італії» від 05 січня 2000 року) (Beyeler v. Italy, заява № 33202, § 100)).

За певних обставин «легітимне очікування» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «легітимне очікування», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя (див. mutatis mutandis рішення у справі «Суханов та Ільченко проти України» від 26 червня 2014 року (Sukhanov and Ilchenko у. Ukraine, заяви № 68385/10 та № 71378/10, §35)).

ЄСПЛ у рішенні у справі «Інтерсплав проти України» від 09 січня 2007 року зазначив, що юридична особа-платник ПДВ мала достатньо підстав сподіватись на відшкодування цього податку, так само як і на компенсацію за затримку його виплати, та встановив, що заявник мав захищений статтею 1 Першого протоколу до Конвенції майновий інтерес (Intersplav v. Ukraine, заява № 803/02, § 31-32). ЄСПЛ констатував порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції у справі з огляду на постійні затримки відшкодування і компенсації ПДВ у поєднанні із відсутністю ефективних засобів запобігання або припинення такої адміністративної практики, та зазначив, що і стан невизначеності щодо часу повернення коштів заявника порушували «справедливий баланс» між вимогами публічного інтересу та захистом права на мирне володіння майном (§ 40).

Оскільки податкове законодавство передбачає право позивача на повернення суми бюджетного відшкодування ПДВ та отримання пені на суму податку, не відшкодовану платнику протягом визначеного законодавством строку, позивач у цій справі має майновий інтерес щодо відшкодування з бюджету ПДВ у розмірі 4 млн 44 7 тис. 644 грн та пені в розмірі 211 тис. 1 грн 11 коп., які охоплюються поняттям «майно» в аспекті частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Верховенство права, як основоположний принцип адміністративного судочинства, визначає спрямованість судочинства на досягнення справедливості та надання ефективного захисту.

Статтею 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту) Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3- рп/2003).

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Ураховуючи наведене та з огляду на те, що такі способи захисту як зобов`язання контролюючого органу надати висновок про підтвердження заявленої платником податків суми бюджетного відшкодування або внести заяву товариства до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування не призведуть до ефективного відновлення права платника податків, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що ефективним способом захисту, який забезпечить поновлення порушеного права позивача, є стягнення з Державного бюджету України через ГУ ДКС України у м. Києві на користь товариства заборгованості бюджету із відшкодування ПДВ та пені, нарахованої на суму такої заборгованості.

У зв`язку з цим Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку щодо застосування норми права у подібних відносинах, викладеного в постановах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 21-881а15, від 17 листопада 2015 року у справі № 21-4371а15, від 02 грудня 2015 року у справі № 21- 2650а15, від 20 квітня 2016 року у справі № 21-452а16, від 07 березня 2017 року у справі М 820/19449/14, про те, що відшкодування ПДВ здійснюється органом Державної казначейської служби України з дотриманням процедури та на умовах, встановлених статтею 200 ПК України та Порядком № 39, оскільки на момент розгляду цієї справи Великою Палатою Верховного Суду вказаний спосіб захисту не є ефективним та не призводить до поновлення порушеного права платника податків».

Верховний Суд в постанові від 18.03.2020 у справі №826/13360/18 із посиланням на вищевказану постанову Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2019 у справі №826/7380/15 щодо належного способу захисту права зазначив наступне:

«Позовні вимоги, заявлені у даній справі, спрямовані на повернення позивачем з Державного бюджету України надмірно сплачених сум податку на прибуток.

Обраний позивачем при пред`явленні позову спосіб захисту своїх прав у формі визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов`язання підготувати та надати до органу казначейства висновок про повернення таких коштів відповідав існуючій на той час судовій практиці, проте такий спосіб захисту (у разі, якщо суб`єкт звернення дотримався усіх визначених законом умов і це підтверджено судом) не може призвести до реального відновлення прав позивача. Така мета буде досягнута у випадку стягнення на користь позивача відповідних сум».

Виходячи з наведених више правових позицій Верховного Суду, належним та ефективним способом захисту прав позивача є стягнення на його користь з місцевого бюджету міста Харкова грошових коштів в сумі 30 105,00 грн.

В пунктах 6.16 - 6.19 постанови від 19.06.2018 у справі №910/23967/16 Велика Палата Верховного Суду стосовно складу учасників справи зазначила наступне:

«6.16. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).

6.17. Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

6.18. При цьому в господарському процесі відповідно до частини четвертої статті 56 ГПК України держава, територіальна громада бере участь у справі через відповідний орган державної влади, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник або представник.

6.19. Отже, у цій справі відповідачем є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади. Такими органами у иій справі є Відділ примусового виконання (дії якого призвели до безспірного стягнення коштів) та Казначейська служба Сяка відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету)».

Щодо обставин цього позову, оскільки стягнуті з ПрАТ «Концерн АВЕК та Ко» кошти були зараховані не до державного, а до місцевого бюджету, стосовно суб`єктного складу учасників цієї справи, слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. З Закону України від 14.10.1994 №208/94-ВР «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», справи про правопорушення, передбачені цим Законом, розглядаються виконавчими органами з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільських, селищних, міських рад.

Накладати штраф в межах та відповідно до вимог, визначених вказаним Законом, від зазначених органів мають право їх керівники.

Саме відповідно Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» начальником Інспекції була винесена вказана (п. 1 цієї позовної заяви) постанова від 27.11.2019 №190/3218/0/250-19-П.

Доходи місцевих бюджетів, інші кошти належать на праві комунальної власності територіальним громадам, зокрема, міст.

Частиною 2 ст. 2 Цивільного кодексу України територіальні громади визнаються учасниками цивільних відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 цього ж Кодексу, територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Частиною ч. 4 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що територіальна громада бере участь у справі через відповідний орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції.

Рішенням 1 сесії Харківської міської ряди 8 скликання «Про затвердження положень виконавчих органів Харківської міської ради 8 скликання» від 09.12.2020 № 7/20 (в редакції рішення 7 сесії міської ради 8 скликання від 12.10.2021 № 200/21) затверджено Положення про Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради (нова редакція).

Згідно п. 1.1 цього Положення, Інспекція входить до складу Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради (далі - Департамент) та діє на правах управління без права юридичної особи.

Пунктом 2.1 Положення про Департамент територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради (нова редакція), затвердженого тим самим рішенням Харківської міської ради, визначено, що цей Департамент є юридичною особою.

Відповідно до пп. 3.2.3 п. 3.2 цього Положення, одним з основних завдань Департаменту є забезпечення виконання повноважень з питань державного архітектурно- будівельного контролю.

Підпунктом 4.1.36 п. 4.1 цього Положення визначено, що Департамент забезпечує здійснення працівниками Департаменту: самопредставництва (у тому числі за резолюцією міського голови) Харківської міської ради, її виконавчого комітету, Департаменту, Управління земельних відносин Департаменту, Інспекції державного архітектурно- будівельного контролю Департаменту, Департаменту містобудування та архітектури Харківської міської ради і Служби містобудівного кадастру міста Харкова Департаменту містобудування та архітектури Харківської міської ради, інших виконавчих органів Харківської міської ради у місцевих, апеляційних судах та у Верховному Суді у цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справах.

Підпунктом 4.1.36.3 пп. 4.1.36 п. 4.1 вказаного Положення встановлено, що працівники Департаменту в порядку самопредставництва або на підставі довіреностей представляють у судах інтереси Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту як суб`єкта владних повноважень з усіх питань, які виникають у порядку адміністративного, цивільного, господарського та кримінального судочинства.

Таким чином, органом місцевого самоврядування, через який територіальна громада міста Харкова має брати участь у цій справі, є саме Департамент територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради, оскільки саме на нього покладено забезпечення виконання повноважень з питань державного архітектурно-будівельного контролю та дії його структурного підрозділу (Інспекції) призвели до стягнення коштів з ПрАТ «Концерн АВЕК та Ко».

Відповідно до абзаців 1 і 2 ч. 2 ст. 78 Бюджетного кодексу України, казначейське обслуговування місцевих бюджетів здійснюється органами Казначейства України відповідно до ст. 43 цього Кодексу. Казначейство України веде облік усіх надходжень, що належать місцевим бюджетам, та за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, погодженим з відповідними місцевими фінансовими органами, здійснює повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Згідно абз. 1 п. З розділу І Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, , затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів та перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, у національній валюті здійснюється Казначейством або головними управліннями Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень, відкритих в Казначействі відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.

Також, згідно абз. 2 п. 2 та п. З Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845, безспірне списання - операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами (далі - органи Казначейства) рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів. Рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства

У зв`язку з цим Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області було залучено до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача.

В пунктах 6.21 і 7.2 зазначеної вище постанови від 19.06.2018 у справі №910/23967 16 Велика Палата Верховного Суду зазначила наступне:

«6.21. При цьому необхідності зазначення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, наведена вище норма не встановлює, як і не встановлювала відповідна норма у редакції ГПК України, чинній до 15 грудня 2017 року, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення.

Таким чином, суд зазначає, що обставини щодо прийняття Інспекцією постанови від 27.11.2019 №190/3218/0/250- 19-П про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності та її скасування підтверджуються рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.06.2020 у справі №520/3699/2020 та постановою Верховного Суду від 31.08.2021 у справі №520/3699/2020.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини щодо примусового стягнення з ПрАТ «Концерн АВЕК та Ко» суми штрафу у розмірі 30 105,00 грн., накладеного постановою Інспекції від 27.11.2019 №190'3218/0/250-19-П, та її перерахування до бюджету підтверджуються:

- листом Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 08.01.2021 №1618;

- адвокатським запитом адвоката Єлісєєва М.І. від 13.09.2021 №13/09-21;

- листом Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 21.09.2021 №96486;

- платіжною вимогою від 11.09.2020 №62402921-2;

- платіжним дорученням №5837 від 16.09.2020;

- випискою Державної казначейської служби від 14.09.2020.

Обставини щодо відмови Інспекції надати подання для повернення суми штрафу у розмірі 30 105,00 грн., накладеного її постановою від 27.11.2019 №190/3218/0/250-19-11, підтверджуються:

- заявою ПрАТ «Концерн АВЕК та Ко» від 30.09.2021 №625;

- листом Інспекції від 12.10.2021 №1159/0/250-21.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються наданими суду доказами та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Також суд має вирішити питання розподілу та стягнення судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судовий збір, відповідно приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на відповідача.

Інших судових витрат позивачем заявлено не було.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 5, 20, 73, 74, 76-79, 86, 126, 129, ст. ст. 236-239 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради (61003, м. Харків, м-н Конституції, 7, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Концерн АВЕК та Ко" (61002, м. Харків, вул. Сумська, 70, ) 30 105,00 грн.

Витрати позивача по сплаті судового збору покласти на відповідача.

Стягнути з Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради (61003, м. Харків, м-н Конституції, 7, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Концерн АВЕК та Ко" (61002, м. Харків, вул. Сумська, 70, ) 2 270,00 грн судового збору.

Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

Згідно із ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду.

Учасники справи:

Позивач - Приватне акціонерне товариство "Концерн АВЕК та Ко" (61002, м. Харків, вул. Сумська, 70, )

Відповідач - Департамент територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради (61003, м. Харків, м-н Конституції, 7, )

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області (61166, м. Харків, вул. Бакуліна, 18, ).

Повне рішення складено "14" лютого 2022 р.

Суддя С.А. Прохоров