ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2022 р.

м. Київ

Справа № 911/2959/21

Господарський суд Київської області у складі судді Черногуза А.Ф. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами

позов Приватного підприємства "Інвестиційна компанія "Плутос" (03164, м. Київ, вул.Булаховського, буд. 30-А, )

до Фізичної особи-підприємця Десятнюка Володимира Вікторовича ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 )

про стягнення суми

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява приватного Підприємства "Інвестиційна компанія "Плутос" до Фізичної особи-підприємця Десятнюка Володимира Вікторовича про стягнення 92160,00 грн неустойки, що є подвійною платою за користування приміщенням за час прострочення його повернення з січня 2019 року по грудень 2019 року включно.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач, зокрема, зазначає, що між ним та відповідачем укладено Договір оренди нерухомого майна. На виконання умов вказаного Договору позивачем відповідно до Акту приймання-передачі передано відповідачу предмет оренди, проте, після впливу строку дії Договору відповідачем не повернуто орендоване приміщення, у зв`язку з чим позивачем в порядку ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України нараховано відповідачу неустойку у розмір подвійної місячної плати за весь час неповернення (з січня 2019 року по грудень 2019 року) об`єкта оренди у розмірі 92160,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 13.10.2021 вказану позовну заяву залишено без руху.

Позивачем, на виконання ухвали Господарського суду Київської області про залишення позовної заяви без руху подано заяву про усунення недоліків позовної заяви. Суд, перевіривши подані документи, встановив, що позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою від 09.11.2021 відкрито провадження у справі, визначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін, встановлено строки для подання: відповідачу - відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали; позивачу - відповіді на відзив до 02.12.2021; відповідачу - заперечень до 09.12.2021.

29.11.2021 від відповідача до суду надійшла заява б/н від 29.11.2021 про ознайомлення з матеріалами справи.

07.12.2021 до суду від відповідача надійшов відзив, в якому останній, зокрема, зазначив що не погоджується з вимогами позивача, а також вважає, що обґрунтування позовних вимог не відповідають дійсним обставинам справи та є надуманими з ціллю отримання незаконної матеріальної вигоди позивачем за рахунок майна, яке йому не належить. Також відповідачем наведено факти встановлені в рішенні Господарського суду Київської області від 13.10.2020 у справі №911/810/20, які унеможливлюють задоволення позовних вимог у даному позові.

Також 07.12.2021 до суду від позивача надійшли додаткові пояснення б/н від 02.12.2021, в яких позивач, зокрема зазначив, що у справі №911/810/20 судом встановлено, що відповідач не виконав своїх зобов`язань за договором оренди після закінчення строку його дії та приміщення не повернув, а отже в позивача є достатні підстави для вимоги стягнення з відповідача неустойки у розмір подвійної місячної плати за весь час неповернення об`єкта оренди у розмірі 92160,00 грн за період з січня 2019 по лютий 2019 в порядку ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Реалізація норми ст. 81 Господарського процесуального кодексу України щодо витребування господарським судом документів і матеріалів, необхідних для вирішення спору, безпосередньо залежить від суб`єктивної реалізації сторонами їх диспозитивного права витребовувати через суд докази.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне та обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Згідно з положеннями ст. 236 ГПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Від повноти встановлення відповідних обставин справи та правильної оцінки доказів залежить обґрунтованість висновків суду при ухваленні судом рішення по суті спору. При цьому, суд в кожному випадку повинен навести мотиви через які він приймає одні докази та відхиляє інші.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що положеннями п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства визначено змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарський суд вважає, що судом, в межах наданих повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розглядати справу за наявними у справі документами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

01.01.2018 між Приватним підприємством "Інвестиційна компанія "Плутос" (орендодавець, позивач) та Фізичною особою-підприємцем Десятнюком Володимиром Вікторовичем (орендар, відповідач) укладено Договір оренди №04/2018 (далі - Договір №04/2018) за яким, орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове, платне користування приміщення загальною площею 80 м2, в комплексі будівель за адресою: Україна, смт. Коцюбинське, вул. Доківська, 2 (п. 1.1. Договору №04/2018).

Відповідно до п. 3.1. Договору №04/2018 приміщення повинне бути передане орендодавцем і прийняте орендарем на підставі Акту приймання-передачі, який з моменту його підписання сторонами, буде Додатком до цього Договору та його невід`ємною частиною: ризик випадкової загибелі орендованого приміщення з моменту прийняття його орендарем від орендодавця та до моменту передачі приміщення орендодавцю за відповідним актом приймання-передачі, несе орендар, якщо випадок стався з вини орендаря. Стан приміщення на дату його приймання орендарем у користування фіксується в Акті приймання-передачі приміщення, який складається та підписується повноважними представниками орендодавця та орендаря.

Строк оренди за даним Договором починається з 01.01.2018 та закінчується 31.12.2018. Строк оренди, визначений у п. 4.1. Договору припиняється у випадках дострокового розірвання Договору, закінчення Строку оренди, а також у інших випадках передбачених чинним законодавством та цим Договором. Користування приміщенням після закінчення строку оренди, визначеного у п. 4.1. Договору, а також після дострокового припинення (розірвання) не допускається (п.п. 4.1., 4.2. Договору).

За приписами п. 5.1. 5.2., 5.4., Договору №04/2018 починаючи з дати прийняття орендарем від орендодавця приміщення за Актом приймання-передачі, орендар сплачує орендодавцю орендну плату за користування приміщенням. «Базова орендна плата» за цим Договором складає 3840,00 грн на місяць виходячи з вартості 45,00 грн за квадратний метр приміщення в місяць оренди, та компенсацію частки вартості охорони Комплексу, яка складає 240,00 грн на місяць і сплачується разом з орендною платою згідно п. 6.2. цього Договору. Орендар сплачує щомісячну орендну плату шляхом банківського переказу на поточний рахунок орендодавця, який зазначено в цьому Договорі або інший рахунок про який орендодавець може повідомити орендаря у письмовій формі принаймні за 5 робочих днів до дати виставлення рахунку.

Відповідно до п. 8.1. Договору №04/2018 після закінчення строку оренди, вказаного у п. 4.1. Договору, орендар зобов`язаний повернути орендодавцю орендоване приміщення в день закінчення строку оренди за Актом здачі приймання приміщення.

Пунктами 10.1 - 10.2 Договору №04/2018 сторони погодили, що даний Договір не може бути розірваним орендодавцем у односторонньому порядку. Цей Договір припиняє свою дію при закінченні строку оренди, а також при достроковому розірванні Договору за згодою сторін.

Так, відповідно до Акту приймання-передачі приміщення від 01.01.2018 ПП «ІК «Плутос» передав, а ФОП Десятнюк В.В. прийняв приміщення за адресою: Україна, смт. Коцюбинське, вул. Доківська, 2, загальною площею 80 м2, (далі - приміщення) у належному стані, що відповідає цілям оренди.

Тим же Актом встановлено, що орендар не має будь-яких претензій та вимог до орендодавця, щодо вищевказаного приміщення, включаючи перевірену орендарем справність, належний стан, комплексність, якість, будь-які особливі властивості, недоліки, упущення приміщення тощо. Вказаний Акт складено та підписано сторонами у двох примірниках та погоджено, що вказаний Акт є підставою для нарахування орендних платежів.

Разом з тим, в матеріалах справи наявний Договір оренди №01/2017 від 01.01.2017 (далі - Договір №01/2017) укладений між ПАТ «Уксервісбудматеріали» як орендодавцем та ПП «ІК «Плутос» як орендарем за яким, орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове, платне користування «об`єкти оренди» - приміщення в комплексі будівель за адресою: Україна, смт. Коцюбинське, вул. Доківська, 2, а саме: орендовані площі вказуються у додатках до цього Договору та складаються відносно до кожного задіяного приміщення. Детальний план об`єкта оренди наведено у додатку до цього Договору. Стан і технічний опис приміщення, а також перелік майна/устаткування/обладнання тощо, що знаходиться в приміщенні, на момент передачі його в оренду за цим Договором, відображені в Акті приймання-передачі приміщення до даного Договору (п.п. 1.1., 1.2. Основного Договору).

Разом з тим, пунктом 1.6 Договору №01/2017 сторони погодили, що орендар має право передавати орендоване приміщення в суборенду третій особі, заздалегідь письмово попередивши орендодавця.

Згідно п. 3.1. Договору №01/2017 приміщення повинне бути передане орендодавцем і прийняте орендарем на підставі Акту приймання-передачі, який з моменту його підписання сторонами, буде Додатком до цього Договору та його невід`ємною частиною: ризик випадкової загибелі орендованого приміщення з моменту прийняття його орендарем від орендодавця та до моменту передачі приміщення орендодавцю за відповідним актом приймання-передачі, несе орендар, якщо випадок стався з вини орендаря. Стан приміщення на дату його приймання орендарем у користування фіксується в Акті приймання-передачі приміщення, який складається та підписується повноважними представниками орендодавця та орендаря.

Пунктом 4.1. Договору №01/2017 сторони домовились, що строк оренди за цим Договором починається з моменту прийняття орендарем від орендодавця приміщення за Актом приймання-передачі, відповідно до умов цього Договору строк оренди становить 1 (один) рік з дати прийняття по кожному приміщенню окремо. Орендар вступає в строкове платне користування приміщенням за Договором не раніше дати підписання сторонами вказаного Акту приймання-передачі.

Відповідно до п. 10.1. Договору №01/2017 сторони дійшли взаємної згоди про те, що даний Договір не може бути розірваним орендодавцем у односторонньому порядку.

Поряд з тим, згідно п. 10.2 та п.п. 10.2.5. Договору №01/2017 цей Договір припиняє свою дію при закінченні строку оренди, а також при достроковому розірванні Договору за згодою сторін якщо орендар без згоди орендодавця передав приміщення у користування іншій особі.

Відповідно до Додатку №6 та Акту приймання-передачі до Договору №01/2017 від 01.08.2017, ПАТ «Уксервісбудматеріали» передало, а ПП «ІК «Плутос» прийняло приміщення складу за адресою: Україна, смт. Коцюбинське, вул. Доківська, 2, загальною площею 160,0 кв.м. у належному стані, що відповідає цілям оренди.

При цьому, Додатком №8 до Договору №01/2017 сторони прийшли до згоди в Додатках №1, №2, №3, №4, №5, №6, №7 до Договору №01/2017 від 01.01.2017 продовжити термін дії оренди до 31.12.2018.

Крім того, Додатком №10 від 28.12.2018 до Договору №01/2017 сторони прийшли до згоди в Додатках №1, №3, №4, №5, №6, №7 до Договору №01/2017 від 01.01.2017 продовжити термін дії оренди до 29.12.2019.

Стислий виклад аргументів учасників справи.

Обгрунтовуючи позовні вмоги позивач зазначає:

- за актом приймання-передачі від 01.01.2018 позивачем передано відповідачу предмет оренди за Договором №04/2018 від 01.01.2018. У 2018 році сторони виконали свої зобов`язання за вказаним Договором;

- після закінчення строку дії Договору (31.12.2018), орендар (відповідач) не виконав свій обов`язок щодо повернення орендованого майна із оренди не звільнив приміщення та не передав із оренди приміщення за актом приймання-передачі нерухомого майна;

- позивач протягом 2019 року неодноразово звертався до відповідача з вимогами звільнити та передати приміщення із оренди та сплатити заборгованість, проте відповідачем вказаного приміщення не повернуто, заборгованість не сплачено;

- оскільки станом на 31.12.2019 відповідачем орендоване приміщення не було повернуто, позивач має право на стягнення з відповідача неустойки в розмірі подвійної плати за користування приміщенням за час прострочення його повернення орендодавцю з січня 2019 по грудень 2019 включно у сумі 92160,00 грн (3840,0*2*12) згідно ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України.

- у рішенні Господарського суду Київської області від 13.10.2020 у справі №911/810/20, встановлено, що відповідач за актом приймання-передачі приміщення позивачу не повернув. Також судом не визнано недійсним Договір №04/2018 від 01.01.2018, а отже вказаний Договір є дійсним та повинен виконуватись сторонами.

Заперечуючи проти позову відповідач стверджує:

- позивач не є власником орендованого відповідачем приміщення, позаяк отримав вказане майно в оренду у ПАТ «Укрсервісбудматеріали», у рішенні Господарського суду Київської області від 13.10.2020 у справі №911/810/20, зокрема, встановлено, що Договір №04/2018 від 01.01.2018 є договором піднайму;

- рішенням Господарського суду Київської області від 13.10.2020 у справі №911/810/20 встановлено, що позивачем не доведено суду факту використання відповідачем приміщення після закінчення строку дії Договору оренди у зв`язку з чим, немає підстав стверджувати про настання наслідків, визначених положеннями ст. 764 ЦК України;

- для застосування правових наслідків неповернення орендарем майна з оренди, визначених положеннями ч. 2. ст. 785 ЦК України, а саме стягнення з відповідача неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення, є також обов`язковим встановлення факту користування орендарем приміщення після закінчення строку договору найму.

Суд дослідивши всі наявні в матеріалах справи докази вважає за необхідне зазначити на наступному.

Оскільки вимоги позивача ґрунтуються на наслідках порушення договірних зобов`язань, а спірні правовідносини виникли з договору оренди нерухомості, до них, відповідно, застосовуються положення Глав 47-53, 58 Цивільного кодексу України, Глав 19-20, 26 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Однією з підстав виникнення господарського зобов`язання згідно ст. 174 Господарського кодексу України, є господарський договір.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

За змістом положень ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України, до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 759 ЦК України, яка кореспондується зі ст. 283 Господарського кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами ст. 764 ЦК України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Згідно положень ст. 774 ЦК України передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Відповідно до ст. 782 ЦК України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

У разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення (ст. 785 ЦК України).

У провадженні Господарського суду Київської області перебувала справа №911/810/20 за позовом Приватного підприємства "Інвестиційна компанія "Плутос" до Фізичної особи-підприємця Десятнюка Володимира Вікторовича про стягнення суми основного боргу по орендній платі за користування орендованим приміщенням, нарахованої на неї суми пені, втрат від інфляції, 3% річних, а також неустойки, передбаченої положеннями статті 785 Цивільного кодексу України та за зустрічним позовом ФОП Десятнюка В.В. до ПП "ІК "Плутос" про визнання укладеного між сторонами Договору оренди № 04/2018 від 01.01.2018 недійсним, за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ПАТ "Укрсервісбудматеріали.

Рішенням Господарського суду Київської області від 13.10.2020 у справі №911/810/20 в задоволенні первісного та зустрічного позову відмовлено повністю, зокрема, встановлено наступні обставини:

- Договір оренди №04/2018 від 01.01.2018 є договором піднайму в розумінні положень ст.774 ЦК України, оскільки ПП «ІК «Плутос» не є власником переданого в оренду майна, позаяк судом встановлено, що вказане майно ПП «ІК «Плутос» орендовано у ПАТ «Уксервісбудматеріали» за договором оренди №01/2017 від 01.01.2017;

- подані сторонами докази у справі №911/810/20 не підтверджують факту користування відповідачем орендованим приміщенням після закінчення строку дії Договору оренди №04/2018 від 01.01.2018;

- позивачем не доведено факту використання відповідачем приміщення протягом 2019 року, у зв`язку з чим, останньому відмовлено у вимозі про стягнення орендної плати за період з січня 2019 по грудень 2019.

Постановою північного апеляційного суду Київської області від 12.04.2021 у справі №911/810/20 апеляційні скарги Приватного підприємства «Інвестиційна компанія «Плутос» та Фізичної особи-підприємця Десятнюка Володимира Вікторовича залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 13.10.2020 у справі № 911/810/20 залишено без змін.

Таким чином рішення Господарського суду Київської області 13.10.2020 у справі №911/810/20 набрало законної сили 12.04.2021.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.09.2021 у справі №911/810/20 касаційну скаргу Приватного підприємства "Інвестиційна компанія "Плутос" залишено без задоволення, а постанову Північного апеляційного господарського суду від 12 квітня 2021 року і рішення Господарського суду Київської області від 13 жовтня 2020 року у справі № 911/810/20 залишено без змін.

Відповідно до ч 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиція - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню.

Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, варто розуміти так, що учасники судового процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені

За правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17, преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

Водночас, у постанові Верховного Суду від 08.08.2019 у справі №922/2013/18 викладено правовий висновок, відповідно до якого для спростування преюдиційних обставин, передбачених статтею 75 Господарського процесуального кодексу України, учасник господарського процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами встановленими Господарським процесуальним кодексом України. Господарський суд під час розгляду конкретної справи на підставі встановлених ним обставин (у тому числі з урахуванням преюдиційних обставин) повинен самостійно оцінювати обставини (факти), які є предметом судового розгляду та ухвалити рішення з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

Таким чином суд може посилатись на встановлені рішенням Господарського суду Київської області від 13.10.2020 у справі №911/810/20, яке набрало законної сили 12.04.2021, преюдиційні аспекти та на встановлені даним рішенням обставини.

Так, у справі №911/810/20 зокрема встановлено, що позивачем не доведено факту використання відповідачем приміщення після закінчення строку дії Договору оренди, який відповідно до його умов припинив свою дію 31.12.2018, водночас як в матеріалах справи №911/810/20, так і у матеріалах даної справи відсутні докази пролонгації Договору №04/2018, натомість є лише докази, які вказують на пролонгацію Договору №01/2017.

При цьому факт продовження дії Договору №01/2017 жодним чином не підтверджує продовження дії Договору №04/2018, а лише вказує на потенційну можливість таких подій, про що також наголошено судом у рішенні 13.10.2020 у справі №911/810/20: «З цих підстав, суд робить висновок, що Договір оренди №04/2018 від 01.01.2018 укладений ПП «ІК «Плутос» та ФОП Десятнюком В.В. в порядку піднайму міг бути пролонгований сторонами до 29.12.2019 включно».

Відтак, вказаним рішенням встановлено відсутність факту користування відповідачем орендованим приміщенням після закінчення строку дії Договору оренди №04/2018 від 01.01.2018.

Для застосування положень ч. 2. ст. 785 ЦК України, а саме, наслідків неповернення орендарем майна з оренди у вигляді стягнення з відповідача неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення, суду необхідно встановити факт користування орендарем приміщення після закінчення строку договору найму (піднайму).

Досліджуючи наявність ознак користування відповідачем орендованим приміщенням згідно Договору №04/2018 суд зазначає, що у матеріалах даної справи відсутні будь-які належні, допустимі та достовірні докази, які б підтверджували здійснення відповідачем користування об`єктом оренди після закінчення строку дії Договору №04/2018.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Сторони, звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд. Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку ст. 81 Господарського процесуального кодексу України сторонами доказів.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача про яке ним зазначається в позовній заяві здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (аналогічні висновки викладено у постановах КГС ВС від 19.09.2019 року у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 року у справі № 910/8357/18).

Відтак, суд, спираючись та ті обставини, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтвердили факт користування відповідачем орендованим приміщенням після закінчення дії Договору №04/2018, зокрема, з січня 2019 року по лютий 2019 року, в суду немає підстав для застосування положень ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України.

При цьому докази, які були подані позивачем у справі №911/810/20 також не підтверджують факту користування орендарем приміщенням з січня 2019 року по лютий 2019 року про що, зокрема, вказано у рішенні Господарського суду Київської області 13.10.2020 у справі №911/810/20.

Таким чином суд констатує, що позивачем у даній справі не доведено протиправної поведінки, яка на його думку полягла у користуванні орендованим майном поза строком дії договору.

Отже, суд вважає позовні вимоги, про стягнення з відповідача 92160,00 грн неустойки, що є подвійною платою за користування приміщенням за час прострочення його повернення з січня 2019 року по грудень 2019 року включно за Договором №04/2018 недоведеними, необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Відтак, на підставі викладеного, суд доходить висновків про відмову у задоволенні позовних вимог.

Принагідно, суд зазначає, що аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд бере до уваги висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, у зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на позивача у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 123, 129, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду підлягає оскарженню в порядку та строки, визначені статтями 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 10.02.2022.

Суддя А.Ф. Черногуз