ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2022 року Справа № 915/1320/21

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Ржепецького В.О., за участі секретаря судового засідання Матвєєвої А.В., розглянувши матеріали справи

за позовом: Миколаївської міської ради (, вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв, 54001, e-mail: )

до відповідачів:

1.Приватного підприємства Техбудінвест ( (вул. Архітектора Старова, буд. 4-д, кв. 32, м. Миколаїв, 54025)

2.Товариства з обмеженою відповідальністю Крейтер (, просп. Центральний, буд. 6-б, кв. 50, м. Миколаїв, 54010)

3.Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма Стів ( , пров. Парусний, буд. 1, кв. 36, м. Миколаїв, 54025)

про скасування державної реєстрації права власності, припинення права власності, визнання недійсними договорів та зобов`язання усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою,

за участі представників учасників справи:

від позивача: Грумінська Д.О. (самопредставництво)

від відповідача 1: Татарінов В.П., згідно ордера

від відповідача 2: не з`явився

від відповідача 3: Татарінов В.П., згідно ордера,

В С Т А Н О В И В:

30.08.2021 до Господарського суду Миколаївської області надійшла позовна заява Миколаївської міської ради до відповідачів: Приватного підприємства Техбудінвест, Товариства з обмеженою відповідальністю Крейтер, Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма Стів, якою позивач просить суд:

1.Скасувати державну реєстрацію права власності та припинити за Товариством з обмеженою відповідальністю фірма СТІВ, , право власності на нежитлове приміщення загальною площею 20,1 кв.м., з яких магазин літ. А загальною площею 6,7 кв.м., магазин літ. Б загальною площею 13,4 кв.м., навіс літ. С по просп. Центральному, 75/12, м. Миколаїв, Миколаївська область (реєстраційний номер об`єкта 101, державна реєстрація від 20.01.2017 № 18509901).

2.Визнати недійсним договір купівлі-продажу від 20.01.2017 серія НВО № 170939 укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю фірма СТІВ, , та Приватним підприємством ТЕХБУДІНВЕС, , щодо відчуження 67/100 (шістдесят сім сотих) часток нежитлового приміщення магазину з навісом за адресою просп. Центральний, 75/12, м. Миколаїв, Миколаївська область.

3.Визнати недійсним договір купівлі-продажу від 20.01.2017 серія НВО № 170941 укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю фірма СТІВ, , та Товариством з обмеженою відповідальністю КРЕЙТЕР, , щодо відчуження 33/100 (тридцять сотих) часток нежитлового приміщення магазину з навісом за адресою просп. Центральний, 75/12, м. Миколаїв, Миколаївська область.

4.Скасувати державну реєстрацію права власності та припинити за Приватним підприємством ТЕХБУДІНВЕСТ, , право власності на 67/100 часток нежитлового приміщення, що складає приміщення магазину літ. Б з навісом, загальною площею 13,4 кв.м., по просп. Центральному, 75/12, м. Миколаїв, Миколаївська область (реєстраційний номер об`єкта 101, державна реєстрація від 20.01.2017 №186399943).

5.Скасувати державну реєстрацію права власності та припинити за Товариством з обмеженою відповідальністю КРЕЙТЕР, код -, право власності на 33/100 частки нежитлового приміщення, що складає приміщення магазину літ. А з навісом, загальною площею 6,7 кв.м., по просп. Центральному, 75/12, м. Миколаїв, Миколаївська область (реєстраційний номер об`єкта 101, державна реєстрація від 20.01.2017 №18640647).

6.Визнати недійсним договір дарування від 30.11.2018 серія та № 1312, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю КРЕЙТЕР, , та -Приватним підприємством ТЕХБУДІНЕСТ, , щодо дарування 33/100 частки нежитлового приміщення, що складає приміщення магазину літ. А з навісом, загальною площею 6,7 кв.м., по просп. Центральному, 75/12, м. Миколаїв, Миколаївська область.

7.Скасувати державну реєстрацію права власності та припинити за Приватним підприємством ТЕХБУДІНВЕСТ, , право власності на 33/100 частки нежитлового приміщення, що складає приміщення магазину літ. А з навісом, загальною площею 6,7 кв.м., по просп. Центральному, 75/12, м. Миколаїв, Миколаївська область (реєстраційний номер об`єкта 101, державна реєстрація від 30.11.2018 №29196839).

8.Зобов`язати Приватне підприємство ТЕХБУДІНВЕСТ, , усунути перешкоди Миколаївській міській раді у користуванні земельною ділянкою загальною площею 0,0021 га (кадастровий номер :09:049:0001) шляхом знесення (демонтажу) нежитлового приміщення загальною площею 20,1 кв.м., з яких магазин літ. А загальною площею 6,7 кв.м., магазин літ. Б загальною площею 13,4 кв.м., навіс літ. С по просп. Центральному, 75/12, м. Миколаїв, Миколаївська область.

Позовні вимоги обгрунтовано посиланням на норми ст. 15, 16, 203, 215, 216, 319, 375, 376, 391 Цивільного кодексу України, ст. 80, 83, 122, 125, 152 Земельного кодексу України, ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та мотивовано тим, що ТОВ фірма СТІВ в порушення умов договору оренди землі №6627 від 04.06.2009 побудовано та зареєстровано право власності на нежитлове приміщення, магазин з навісом за адресою: пр. Центральний, 75/12 в м. Миколаєві. В подальшому нежитлове приміщення на договорами купівлі-продажу від 12.01.2017 продано ПП ТЕХБУДІНВЕСТ 66/100 часток та ТОВ КРЕЙТЕР 33/100 часток. На підставі договору дарування часток нежитлового приміщення магазину з навісом за №1312 від 30.11.2018 ПП ТЕХБУДІНВЕСТ набуло право власності на 33/100 часток нежитлового приміщення, магазину з навісом за адресою: пр. Центральний, 75/12 в м. Миколаєві та є одноосібним власником вказаного об`єкту нерухомості. Миколаївська міська рада своїми рішеннями надавала ТОВ фірма СТІВ земельну ділянку в оренду без права здійснення забудови на земельній ділянці та без права оформлення права власності на нерухоме майно. Будівництво на орендованій земельній ділянці здійснено ТОВ фірма СТІВ самочинно, що встановлено судами апеляційної та касаційної інстанції у справі №915/572/17, а отже ТОВ фірма СТІВ не набуло у законний спосіб право власності на вказаний об`єкт нерухомості. Спірна земельна ділянка відносить до земель комунальної власності та її власником є Миколаївська міська рада. Позивач вважає, що договори купівлі-продажу та дарування нежитлового приміщення за адресою: пр. Центральний, 75/12 в м. Миколаєві, мають бути визнані недійсними на підставі положень ст. ст. 203, 215 ЦК України, запис у Державному реєстрі речових прав про реєстрацію права власності на вказаний об`єкт підлягає визнанню недійсним та скасуванню, а земельну ділянку слід повернути територіальній громаді.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.08.2021 справі присвоєно єдиний унікальний номер 915/1320/21 та визначено головуючим у справі суддю Ржепецького В.О.

Ухвалою суду від 06.09.2021 позовну заяву залишено без руху з підстав недотримання позивачем вимог п.4 ч. 3 ст. 162, п. 2 ч. 1, ч.2 ст. 164 ГПК України.

Ухвалою суду від 21.09.2021 позивачеві відмовлено у задоволені заяви Миколаївської міської ради від 06.09.2021 №6424/02.02.01-22/14/21 про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 22.09.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 19 жовтня 2021 року о 09:50 год.

Ухвалою суду від 24.09.2021 задоволено клопотання Миколаївської міської ради (вх №14119/21 від 17.09.2021), витребувано у Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради:

- копію договору купівлі-продажу від 20.01.2017 серія НВО № 170939, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю фірма СТІВ, , та Приватним підприємством ТЕХБУДІНВЕС, , щодо відчуження 67/100 (шістдесят сім сотих) часток нежитлового приміщення магазину з навісом за адресою просп. Центральний, 75/12, м. Миколаїв, Миколаївська область (зареєстрований в реєстрі за № 51);

- копію договору купівлі-продажу від 20.01.2017 серія НВО № 170941, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю фірма СТІВ, , та Товариством з обмеженою відповідальністю КРЕЙТЕР, , щодо відчуження 33/100 (тридцять сотих) часток нежитлового приміщення магазину з навісом за адресою просп. Центральний, 75/12, м. Миколаїв, Миколаївська область (зареєстрований в реєстрі за № 52);

- копію договору дарування від 30.11.2018 серія та № 1312, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю КРЕЙТЕР, , та Приватним підприємством ТЕХБУДІНВЕСТ, , щодо дарування 33/100 частки нежитлового приміщення, що складає приміщення магазину літ. А з навісом, загальною площею 6,7 кв.м., по просп. Центральному, 75/12, м. Миколаїв, Миколаївська область.

На виконання вимог ухвали суду від 24.09.2021 департаментом з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради листом №19.03.02-04/6329/21 від 30.09.2021 надано суду завірені копії зазначених вище договорів.

05.10.2021 ТОВ фірма СТІВ подано до суду відзив на позовну заяву.

Відповідач позовні вимоги не визнає, просить у задоволені позову відмовити.

Заперечення відповідача обгрунтовано посиланням на те, що рішенням Господарського суду Миколаївської області від 06.06.2019, постановою Південно-західного господарського суду від 16.10.2019 та постановою Касаційного господарського суду від 11.02.2020 у справі №915/572/17 встановлено, що постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 19.10.2017 у справі №814/1475/17 задоволено позов ТОВ Фірма СТІВ до Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області про визнання неправомірним та скасування рішення від 10.01.2017 №2, визнання неправомірним та скасування наказу від 10.01.2017 №1, №2: визнано протиправним та скасовано рішення головного інспектора будівельного нагляду сектору по роботі з дозвільними документами Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області від 10.01.2017 №2, скасовано декларацію про початок виконання будівельних робіт та скасовано реєстрацію декларації про готовність до експлуатації об`єкта будівництва "Реконструкція нежитлових приміщень під магазин з навісом за адресою: пр. Центральний, 75/12, м. Миколаїв"; визнано неправомірним та скасовано наказ Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області від 10.01.2017 №1 "Про скасування декларації про початок виконання будівельних робіт" "Реконструкція нежитлових приміщень під магазин з навісом за адресою: пр. Центральний, 75/12, м. Миколаїв", який зареєстровано Управлінням ДАБІ у Миколаївській області 04.11.2016 №МК87; визнано неправомірним та скасовано наказ Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області від 10.01.2017 року №2 "Про скасування реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта" "Реконструкція нежитлових приміщень під магазин з навісом за адресою: пр. Центральний, 75/12, м. Миколаїв", зареєстрований Управлінням ДАБІ у Миколаївській області 26.12.2016 року №МК 94. Ухвалою Одеською апеляційного адміністративного суду від 27.02.2018 у справі №814/1475/17 апеляційну скаргу повернуто Управлінню ДАБІ в Миколаївської області. Таким чином, у забудовника спірної земельної ділянки наявні чинні документи, які дають право на виконання будівельних робіт та засвідчують прийняття об`єкта в експлуатацію.

Крім того, відповідач зазначає, що відповідно до змісту рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.06.2017 по справі №915/358/17, а також рішень судів всіх інстанції по справі №915/572/17, судами встановлено, що позивач дізнався про реєстрація права власності на спірний магазин по пр. Центральному, 75/12 в м. Миколаєві за ТОВ КРЕЙТЕР (33/100 частки у праві власності) та ПП ТЕХБУДІНВЕСТ (67/100 частки у праві власності) з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №83507778 від 27.03.2017, яку міська рада долучила до матеріалів вищеназваних судових справ. Таким чином, щонайменше з березня 2017 року Миколаївська міська рада знала про наявність на її думку незаконних фактів: реєстрації права власності на магазин по пр.Центральному,75/12 в м. Миколаєві за ТОВ фірма СТІВ (державна реєстрація від 20.01.2017 № 18509901); укладення договорів купівлі-продажу від 20.01.2017 серія НВО № 170939 та № 170941 укладених ТОВ фірма СТІВ з ПП ТЕХБУДІНВЕСТ та ТОВ КРЕЙТЕР, відповідно; реєстрації права власності за ПП ТЕХБУДІНВЕСТ та ТОВ КРЕЙТЕР, на підставі вищеназваних договорів купівлі-продажу, (державна реєстрація від 20.01.2017 № 186399943 та № 18640647 відповідно).

Отже, на думку відповідача, строк позовної давності для оскарження вищеназваних правочинів сплив для Миколаївської міської ради в березні 2020 року, а позов по справі подано 30.08.2021.

Заявою від 05.10.2021 відповідач ТОВ фірма СТІВ просить суд застосувати позовну давність у справі №915/1320/21.

06.10.2021 ПП ТЕХБУДІНВЕСТ подано до суду відзив на позовну заяву.

Відповідач позовні вимоги не визнає, просить у задоволені позову відмовити.

Заперечення обгрунтовано посиланням на норми ст. 11, 12. 15, 215, 216, 376 Цивільного кодексу України, практику Верховного Суду та мотивовано тим, що позовна заява в частині усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою не підлягає задоволенню оскільки позивачем обрано невірний спосіб захисту відповідно до визначених ним підстав позову. Позивач просить скасувати державну реєстрацію права власності на магазин по пр. Центральному 75/12 в м. Миколаєві за ТОВ фірма СТІВ та ТОВ КРЕЙТЕР, відповідно; реєстрації права власності за ПП ТЕХБУДІНВЕСТ та ТОВ КРЕЙТЕР, однак не обгрунтовує, яким чином ці реєстрації порушують права позивача, враховуючи, що право власності за цими реєстраційними записами припинилось.

Отже, на думку відповідача 1, скасування державної реєстрації права власності на майно при тому, що це право вже припинилось внаслідок відчуження власником свого майна, не є належним способом захисту прав міської ради.

19.10.2021 судом постановлено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання у справі на 22.11.2021 о 10:30 год.

22.11.2021 позивачем подано до суду заперечення на заяву ТОВ фірма СТІВ про застосування строків позовної давності.

Заперечення обгрунтовано посиланням на ст. ст. 177, 184, 324, 391 Цивільного кодексу України, ст. 80, 122, 152 Земельного кодексу України, ст. 35 Закону України «Про оренду землі», ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Зокрема, позивач зазначає, що до позовів про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном позовна давність не застосовується, оскільки негаторний позов може бути пред`явлений позивачем доти, поки існує відповідне правопорушення (постанова Верховного суду у справі №648/533/16-ц). Позовні вимоги щодо скасування державної реєстрації, визнання недійсними договорів є похідними від позовної вимоги про зобов`язання усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

22.11.2021 судове засідання у справі не відбулося у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого у справі судді.

Ухвалою від 29.11.2021 судом продовжено у справі підготовче провадження на 30 днів, призначено підготовче засідання на 08.12.2021 о 10:30 год.

08.12.2021 судом постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі та призначення розгляду справи по суті на 29.12.2021 об 11:20 год.

29.12.2021 судом постановлено протокольну ухвалу про відкладення розгляду справи на 31.01.2022 об 11:00 год.

Учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання.

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Статтею 93 Цивільного кодексу України встановлено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

За приписами ч. 1 ст. 7 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

В Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб, зокрема, місцезнаходження юридичної особи (п. 10 ч. 2 ст. 9 вказаного Закону).

Ухвали суду від 22.09.2021, 20.10.2021, 29.11.2021, 01.12.2021, 08.12.2021, 29.12.2021 було направлено відповідачеві 2 за адресою: просп. Центральний, буд. 6-б, кв. 50, м. Миколаїв, 54010, яку зазначено у Єдиному державному реєстрі та повернуто суду без вручення з довідкою "адресат відсутній за вказаною адресою".

Отже, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України".

Відповідач своїм правом у визначений судом строк на подання відзиву на позов, оформленого згідно вимог ст. 165 ГПК України разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, не скористався.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Присутні у судовому засіданні представники сторін підтримали свої правові позиції, викладені у заявах по суті справи.

31.01.2022 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об?єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

Рішенням Миколаївської міської ради №22/8 від 20.07.2004 "Про вилучення, надання, передачу за фактичним землекористуванням, продовження строку користування земельним ділянкам юридичним особам, громадянам, зміну цільового призначення земельної ділянки та внесення змін до рішень міської ради та міськвиконкому по Центральному району м. Миколаєва" надано ТОВ фірма СТІВ в оренду на 5 років земельну ділянку площею 21 м2 для встановлення та подальшого обслуговування зупиночного комплексу, у тому числі 4 м2 під торговельний кіоск зарахувати до земель комерційного використання, а 17 м2 під критий майданчик для очікування громадського транспорту зарахувати до земель громадського призначення, по пр. Леніна поблизу буд. 75.

14.09.2004 між Миколаївською міською радою (орендодавцем) та ТОВ фірма СТІВ (орендарем) укладено договір оренди землі №2676 (далі Договір №2676), за яким Миколаївська міська рада на підставі рішення від 20.07.2004 за № 22/8 надає, а ТОВ фірма СТІВ приймає в оренду земельну ділянку для встановлення та обслуговування зупиночного комплексу у складі торговельного кіоску та критого майданчика для очікування громадського транспорту по пр. Леніна, поблизу будинку №75 /Центральний район/.

За умовами п.п. 2.1, 2.2, 2.3, 3.1 Договору №2676 в оренду передається земельна ділянка загальною площею 21 м2, у тому числі 4 м2 під споруду, 17 м2 під критий майданчика для очікування громадського транспорту, без права передачі її в суборенду. Земельна ділянка вільна від забудови. Земельна ділянка передається в оренду без будівель, споруд та інших об`єктів. Договір діє протягом 5 (п`яти) років з дати прийняття рішення.

Рішенням Миколаївської міської ради від 28.04.2009 № 34/37 продовжено ТОВ фірма СТІВ на 5 років термін оренди земельної ділянки загальною площею 21 м2, яка була надана рішенням міської ради № 22/8 від 20.07.2004, у тому числі: 4 м2 під торговельним кіоском (землі комерційного використання), 17 м2 під критим майданчиком для очікування громадського транспорту (землі громадського призначення), для обслуговування зупиночного комплексу у складі торговельного кіоску та критого майданчика для очікування громадського транспорту по пр. Леніна, поблизу будинку № 75.

04.06.2009 між Миколаївською міською радою (орендодавцем) та ТОВ фірма СТІВ (орендарем) укладено договір оренди землі № 6627 (далі Договір №6627), за яким Миколаївська міська рада на підставі рішення від 28.04.2009 за № 34/38 продовжила ТОВ фірмі СТІВ оренду земельної ділянки, яка була надана рішенням міської ради від 20.07.2004 №22/8, для обслуговування тимчасово встановленого зупиночного комплексу у складі торговельного кіоску та критого майданчика для очікування громадського транспорту по пр. Леніна, поблизу будинку №75 без права оформлення свідоцтва про право власності на нерухоме майно /Центральний район/.

Відповідно до п.п. 2.1, 2.2, 3.1 Договору № 6627, в оренду передається земельна ділянка загальною площею 21 м2, у тому числі 4 м2 для обслуговування торговельного кіоску, 17 м2 для обслуговування критого майданчика для очікування громадського транспорту, без права передачі її в суборенду. На земельній ділянці знаходиться зупиночний комплекс, що належить ТОВ фірма СТІВ. Договір діє протягом 5 (п`яти) років з 20.07.2009.

Рішеннями Миколаївської міської ради від 25.04.2014 №39/56 продовжено ТОВ фірма СТІВ на 6 місяців строк оренди земельної ділянки (кадастровий номер :09:049:0001) загальною площею 21 м2, яка була надана рішенням міської ради №17/30 від 31.05.2012, залишивши 4 м2 в землях комерційного використання та 17 м2 в землях громадського призначення для обслуговування зупиночного комплексу у складі торговельного кіоску та критого майданчика для очікування громадського транспорту по пр. Леніна, поблизу будинку № 75.

27.06.2014 між Миколаївською міською радою та ТОВ фірма СТІВ укладено договір про зміни №153-14 до договору оренди землі №6627 від 04.06.2009, яким на підставі рішення Миколаївської міської ради від 25.04.2014 №39/56, в договір №6627 внесено зміни, а саме, зокрема: п.1.1 договору доповнено наступним: "1.1. Миколаївська міська рада на підставі рішення від 25.04.2014 №39/56 продовжує ТОВ фірма СТІВ оренду земельної ділянки (кадастровий №:09:049:0001) для обслуговування тимчасово розміщеного зупиночного комплексу у складі торговельного кіоску та критого майданчика для очікування громадського транспорту по пр. Леніна, поблизу будинку №75 /Центральний район/; п. 3.1 договору доповнено наступним: "Договір діє до 20.01.2015".

Рішенням Миколаївської міської ради №44/43 від 19.11.2014 продовжено ТОВ фірма СТІВ на 3 роки оренду земельної ділянки площею 21 м2 (кадастровий номер :09:049:0001), термін оренди якої було продовжено рішенням міської ради від 25.04.2014 №39/56, залишивши 4 м2 в землях комерційного використання та 17 м2 в землях громадського призначення для обслуговування зупиночного комплексу у складі торговельного кіоску та критого майданчика для очікування громадського транспорту по пр. Леніна, поблизу будинку №75.

30.12.2014 між Миколаївською міською радою (орендодавцем) та ТОВ фірма СТІВ (орендарем) укладено договір про зміни №347-14 до договору оренди землі №6627 від 04.06.2009, яким на підставі рішення Миколаївської міської ради від 19.11.2014 за №44/43 в договір №6627 внесено зміни, а саме, зокрема: п. 1.1. договору доповнено наступним: "1.1. Миколаївська міська рада на підставі рішення від 19.11.2014 за №44/43 продовжила ТОВ фірма СТІВ оренду земельної ділянки (кадастровий №:09:049:0001) для обслуговування тимчасово розміщеного зупиночного комплексу у складі торговельного кіоску та критого майданчика для очікування громадського транспорту по пр. Леніна, поблизу будинку №75 /Центральний район/; п. 3.1 договору доповнено наступним: "Договір діє до 20.01.2018".

Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №25968662 від 03.06.2021 за ТОВ фірма СТІВ було зареєстровано право власності на нежитлове приміщення магазин з навісом за адресою: просп. Центральний , 75/12, м. Миколаїв. Підставою виникнення права власності зазначено: технічний паспорт, серія та номер: 137, виданий 01.10.2015, видавник: ВКПП Делен; декларація про готовність до експлуатації об`єкта, серія та номер: МК 94, виданий 26.12.2016, видавник: Управління ДАБІ в Миколаївській області.

В подальшому 12.01.2017 між ТОВ фірма СТІВ (продавцем) та Приватним підприємством ТЕХБУДІНВЕСТ (покупцем) укладено договір купівлі-продажу, за умовами п.п. 1.1, 1.2 якого ТОВ фірма СТІВ продало, а ПП ТЕХБУДІНВЕСТ придбало у власність 67/100 часток нежитлового приміщення магазину з навісом, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, проспект Центральний, будинок №75/12. Договір посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Димовим О.С., номер у реєстрі 51.

Також 12.01.2017 між ТОВ фірма СТІВ (продавцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю КРЕЙТЕР (покупцем) укладено договір купівлі-продажу, за умовами п.п. 1.1, 1.2 якого ТОВ фірма СТІВ продало, а ТОВ КРЕЙТЕР придбало у власність 33/100 часток нежитлового приміщення магазину з навісом, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, проспект Центральний, будинок № 75/12. Договір посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Димовим О.С., номер у реєстрі 52.

В подальшому, на підставі договору дарування часток нежитлового приміщення магазину з навісом за №1312 від 30.11.2018, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Горобченко С.Г., ПП ТЕХБУДІНВЕСТ набув право власності на 33/100 часток нежитлового приміщення магазину з навісом, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, проспект Центральний, будинок № 75/12.

Позивач у позовній заяві зазначає, що Миколаївська міська рада своїми рішеннями надавала ТОВ фірма СТІВ земельну ділянку в оренду без права здійснення забудови на земельній ділянці та без права оформлення права власності на нерухоме майно. Будівництво на орендованій земельній ділянці здійснено ТОВ фірма СТІВ самочинно, що встановлено судами апеляційної та касаційної інстанції у справі №915/572/17, а отже ТОВ фірма СТІВ не набуло у законний спосіб право власності на вказаний об`єкт нерухомості. Спірна земельна ділянка відносить до земель комунальної власності та її власником є Миколаївська міська рада.

Предметом позову у даній справі є скасування державної реєстрації права власності, припинення права власності, визнання недійсними договорів та зобов`язання усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою.

Як витікає з обставин, наведених в позовній заяві, правовою підставою для тверджень позивача про порушення відповідачами його прав є обставини здійснення ТОВ фірма СТІВ самочинного будівництва на земельній ділянці, яка належить позивачеві.

Обставини пов`язані із правовідносинами самочинного будівництва чинним законодавством врегульовано наступним чином.

Відповідно до ч. 4 смт. 373 ЦК України, власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Частинами 1 та 4 ст. 375 ЦК України передбачено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

При цьому ч. 2 вказаної статті визначає, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Аналіз наведеної норми дозволяє виділити наступні ознаки самочинного будівництва: об`єкт нерухомого майна збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети у встановленому порядку; відсутність належного дозволу чи належно затвердженого проекту для будівництва; створення об`єкта з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Кожна із зазначених ознак є самостійною і достатньою для того, щоб визнати об`єкт нерухомого майна самочинним будівництвом. Тому, при вирішенні спору, що виникає у зв`язку з будівництвом на земельній ділянці об`єкта нерухомості, повинно досліджуватися питання наявності дозвільної документації на будівництво спірних об`єктів і документів про виділення земельної ділянки.

Вказана правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.01.2019 у справі № 915/1376/17.

В матеріали справи відсутні будь-які докази того, що на земельній ділянці, яка у 2004 році передавалась ТОВ фірма СТІВ в оренду за договором №2676, були розташовані будь-які об`єкти нерухомого майна.

За умовами п.п. 2.1, 2.2, 2.3 Договору №2676 в оренду передається земельна ділянка загальною площею 21 м2, у тому числі 4 м2 під споруду, 17 м2 під критий майданчика для очікування громадського транспорту, без права передачі її в суборенду. Земельна ділянка вільна від забудови. Земельна ділянка передається в оренду без будівель, споруд та інших об`єктів.

Відповідно до п. 1.1. Договору №6627, Миколаївська міська рада на підставі рішення від 28.04.2009 за № 34/38 продовжила ТОВ фірмі СТІВ оренду земельної ділянки, яка була надана рішенням міської ради від 20.07.2004 №22/8, для обслуговування тимчасово встановленого зупиночного комплексу у складі торговельного кіоску та критого майданчика для очікування громадського транспорту по пр. Леніна, поблизу будинку №75 без права оформлення свідоцтва про право власності на нерухоме майно /Центральний район/.

Відповідно до п.п. 2.1, 2.2, 3.1 Договору № 6627, в оренду передається земельна ділянка загальною площею 21 м2, у тому числі 4 м2 для обслуговування торговельного кіоску, 17 м2 для обслуговування критого майданчика для очікування громадського транспорту, без права передачі її в суборенду. На земельній ділянці знаходиться зупиночний комплекс, що належить ТОВ фірма СТІВ. Договір діє протягом 5 (п`яти) років з 20.07.2009.

Відповідно до п.2.3. Договору №6627, земельна ділянка передається в оренду без будівель, споруд та інших об`єктів.

З зазначеного витікає, що Миколаївська міська рада надавала ТОВ фірма СТІВ земельну ділянку в оренду без права здійснення забудови на земельній ділянці та без права оформлення права власності на нерухоме майно.

Таким чином, земельна ділянка не відводилася у користування відповідача з метою здійснення на ній будь-якого будівництва, у зв`язку з чим будівництво на орендованій земельній ділянці здійснено ТОВ фірма СТІВ самочинно.

Зазначений факт також встановлено судами апеляційної та касаційної інстанції, які розглядали справу №915/572/17 у спорі між тими самими сторонами.

Частиною 2 ст. 331 ЦК України визначено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Як вже було зазначено, ч. 2 ст. 376 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

У силу ст.ст. 3, 169 та 172 ЦК України органи місцевого самоврядування є органами, через які територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки як учасники цивільних відносин.

За змістом ст. 80 Земельного кодексу України суб`єктами права власності на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Судом встановлено, що земельна ділянка, яка передавалась ТОВ фірма СТІВ в оренду за договором №2676 належала та належить до земель комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва, розпорядження якими здійснює Миколаївська міська рада, що не оспорюється сторонами.

Таким чином, позивач як орган, через який територіальна громада м. Миколаєва здійснює своє право власності, уповноважений здійснювати функції власника земельної ділянки, зокрема вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Частиною 2 ст. 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Частиною 3 вказаної статті передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Отже, враховуючи наведене, суд вважає підтвердженими обставини самочинного будівництва ТОВ фірма СТІВ об`єкту нерухомості, відчуженому в подальшому іншим відповідачам на земельній ділянці загальною площею 21 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, проспект Центральний, будинок № 75/12, яка належить позивачеві, внаслідок чого позовні вимоги позивача можуть бути визнані обґрунтованими.

Разом з тим, згідно зі статтею 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі статтями 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним як способу захисту є усталеним у судовій практиці.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зазначено "недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту".

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) вказувала, що "застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам".

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19) від 04 вересня 2018 року вказано, що "ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту)".

Відповідно до частини 2, пункту "б" частини третьої статті 152 ЗК України, власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, крім іншого, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

У частині другою статті 212 ЗК України передбачено, що приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 січня 2021 року у справі № 442/302/17 (провадження № 61-20491св19) зазначено, що "задоволення вимоги про усунення перешкод в користуванні земельної ділянки шляхом знесення самочинно побудованого нежитлового приміщення за рахунок особи, яка здійснила таке самочинне будівництво є належним та ефективним способом захисту прав власника (користувача). Застосування вимог про знесення самочинного будівництва виключає застосування інших вимог власника (користувача) земельної ділянки про усунення перешкод у користуванні належною йому земельною ділянкою, в тому числі визнання недійсними договорів про відчуження майна".

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 червня 2021 року в справі № 509/11/17 (провадження № 61-268св21) зазначено, що "визнання незаконними та скасування рішень державних реєстраторів та визнання недійсними договорів купівлі-продажу не є ефективним способом захисту та не забезпечує усунення порушень, спричинених самочинним будівництвом".

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 березня 2021 року у справі № 200/2192/18 (провадження № 61-19765св19) вказано, що "враховуючи, що об`єкт незавершеного будівництва за адресою: АДРЕСА_5 , який є предметом спору у цій справі, є об`єктом самочинного будівництва, то ефективним способом захисту порушених прав Дніпровської міської ради як власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, щодо користування і розпорядження цією земельною ділянкою є вимога про знесення такого будівництва відповідно до частини четвертої статті 376 ЦК України. При цьому обставина щодо державної реєстрації права власності на цей об`єкт не спростовує факт самочинності зведення цього нерухомого майна, та наявності підстав для застосування статті 376 ЦК України".

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18) зроблено висновок, що "за наявності державної реєстрації права власності за певною особою державна реєстрація права власності на це ж майно за іншою особою може бути здійснена за згодою цієї особи або за судовим рішенням, що набрало законної сили, щодо права власності на нерухоме майно. Сама собою державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи".

Стаття 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачає, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Із офіційним визнанням державою права власності пов`язується можливість матеріального об`єкта (майна) перебувати в цивільному обороті та судового захисту права власності на нього.

Отже, законодавець визначив, що до інших правових наслідків, окрім офіційного визнання і підтвердження державою відповідних юридичних фактів, встановлюючи презумпцію правильності зареєстрованих відомостей з реєстру для третіх осіб, застосування норм Закону "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не призводить. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має.

(Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 21.01.2021 у справі № 910/27779/14)

Системний аналіз наведених положень законодавчих актів дозволяє стверджувати, що державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності. При цьому формулювання положень статті 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею.

Тож реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів частини 2 статті 376 ЦК України не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного з метою застосування, зокрема, положень частини 4 цієї статті.

(Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 916/2791/13).

Отже, у відносинах, які є предметом даного спору, ефективним способом захисту прав позивача як власника земельної ділянки є виключно позов про усунення перешкод в користуванні нею шляхом знесення самочинно збудованих об`єктів нерухомості.

Внаслідок наведених міркувань щодо обрання позивачем неналежного способу захисту, господарський суд, визнавши обґрунтованими відповідні доводи позивача вважає, що позов має бути задоволений частково в частині усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою загальною площею 0,0021 га (кадастровий номер :09:049:0001) шляхом знесення (демонтажу) нежитлового приміщення загальною площею 20,1 кв.м, з яких: магазин літ. "А" загальною площею 6,7 кв.м, магазин літ. "Б" загальною площею 13,4 кв.м, навіс літ. "С" по пр. Центральному, 75/12, м. Миколаїв.

Зазначеним спростовуються заперечення відповідачів, викладені у відзивах.

Разом з тим, обставини, наведені відповідачем - ТОВ фірма СТІВ в заяві про застосування строку позовної давності, підлягають частковому прийняттю.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 5 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Таким чином, відмова в задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності без встановлення порушення права або охоронюваного законом інтересу позивача не відповідає вимогам закону (постанова ВП ВС від 22.05.2018 по справі № 369/6892/15-ц; постанова ВП ВС від 04.12.2018 по справі № 910/18560/16; постанова ВП ВС від 14.11.2018 по справі № 183/1617/16).

Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення ст. 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму) (постанова ВП ВС від 19.11.2019 по справі № 911/3680/17; постанова ВП ВС від 26.11.2019 по справі № 914/3224/16; постанова ВП ВС від 21.08.2019 по справі № 911/3681/17).

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людині основоположних свобод від 4 листопада 1950 року передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. ЄСПЛ зауважує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли б бути ущемлені у разі, якщо було б передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, пункт 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, пункт 51) (постанова ВП ВС від 13.02.2019 по справі № 826/13768/16).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Відповідно до змісту рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.06.2017 у справі №915/358/17, а також рішень судів всіх інстанції у справі №915/572/17, судами встановлено, що позивач дізнався про реєстрацію права власності на спірний магазин по пр. Центральному, 75/12 в м. Миколаєві за ТОВ КРЕЙТЕР (33/100 частки у праві власності) та ПП ТЕХБУДІНВЕСТ (67/100 частки у праві власності) з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №83507778 від 27.03.2017, яку міська рада долучила до матеріалів вищеназваних судових справ.

З зазначеного витікає, що Миколаївська міська рада з березня 2017 року знала про наявність на її думку незаконних фактів: реєстрації права власності на магазин по пр.Центральному,75/12 в м. Миколаєві за ТОВ фірма Стів (державна реєстрація від 20.01.2017 № 18509901); укладення договорів купівлі-продажу від 20.01.2017 серія НВО № 170939 та № 170941 укладених ТОВ фірма Стів з ПП ТЕХБУДІНВЕСТ та ТОВ КРЕЙТЕР, відповідно; реєстрації права власності за ПП ТЕХБУДІНВЕСТ та ТОВ КРЕЙТЕР, на підставі вищеназваних договорів купівлі-продажу (державна реєстрація від 20.01.2017 № 186399943 та № 18640647 відповідно).

Отже, строк позовної давності для оскарження вищеназваних правочинів сплив для Миколаївської міської ради в березні 2020 року, а позов по справі подано 30.08.2021.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, наслідки спливу загального строку позовної давності підлягають застосуванню до позовних про:

1.Скасування державної реєстрації права власності та припинення за Товариством з обмеженою відповідальністю фірма СТІВ () права власності на нежитлове приміщення загальною площею 20,1 кв.м., з яких магазин літ. А загальною площею 6,7 кв.м., магазин літ. Б загальною площею 13,4 кв.м., навіс літ. С по просп. Центральному, 75/12, м. Миколаїв, Миколаївська область (реєстраційний номер об`єкта 101, державна реєстрація від 20.01.2017 № 18509901).

2.Визнання недійсним договору купівлі-продажу від 20.01.2017 серія НВО № 170939 укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю фірма СТІВ () та Приватним підприємством ТЕХБУДІНВЕС () щодо відчуження 67/100 (шістдесят сім сотих) часток нежитлового приміщення магазину з навісом за адресою просп. Центральний, 75/12, м. Миколаїв, Миколаївська область.

3.Визнання недійсним договору купівлі-продажу від 20.01.2017 серія НВО № 170941 укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю фірма СТІВ () та Товариством з обмеженою відповідальністю КРЕЙТЕР () щодо відчуження 33/100 (тридцять сотих) часток нежитлового приміщення магазину з навісом за адресою просп. Центральний, 75/12, м. Миколаїв, Миколаївська область.

4.Скасування державної реєстрації права власності та припинення за Приватним підприємством ТЕХБУДІНВЕСТ () права власності на 67/100 часток нежитлового приміщення, що складає приміщення магазину літ. Б з навісом, загальною площею 13,4 кв.м., по просп. Центральному, 75/12, м. Миколаїв, Миколаївська область (реєстраційний номер об`єкта 101, державна реєстрація від 20.01.2017 №186399943).

5.Скасування державної реєстрації права власності та припинення за Товариством з обмеженою відповідальністю КРЕЙТЕР () права власності на 33/100 частки нежитлового приміщення, що складає приміщення магазину літ. А з навісом, загальною площею 6,7 кв.м., по просп. Центральному, 75/12, м. Миколаїв, Миколаївська область (реєстраційний номер об`єкта 101, державна реєстрація від 20.01.2017 №18640647).

Позовні вимоги про: визнання недійсним договору дарування від 30.11.2018 серія та № 1312, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю КРЕЙТЕР () та Приватним підприємством ТЕХБУДІНЕСТ () щодо дарування 33/100 частки нежитлового приміщення, що складає приміщення магазину літ. А з навісом, загальною площею 6,7 кв.м., по просп. Центральному, 75/12, м. Миколаїв, Миколаївська область; скасування державної реєстрації права власності та припинення за Приватним підприємством ТЕХБУДІНВЕСТ () права власності на 33/100 частки нежитлового приміщення, що складає приміщення магазину літ. А з навісом, загальною площею 6,7 кв.м., по просп. Центральному, 75/12, м. Миколаїв, Миколаївська область (реєстраційний номер об`єкта 101, державна реєстрація від 30.11.2018 №29196839), заявлено позивачем з дотриманням строку позовної давності.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Приватного підприємства ТЕХБУДІНВЕСТ () усунути перешкоди Миколаївській міській раді у користуванні земельною ділянкою загальною площею 0,0021 га (кадастровий номер :09:049:0001) шляхом знесення (демонтажу) нежитлового приміщення загальною площею 20,1 кв.м., з яких магазин літ. А загальною площею 6,7 кв.м., магазин літ. Б загальною площею 13,4 кв.м., навіс літ. С по просп. Центральному, 75/12, м. Миколаїв, Миколаївська область, слід зазначити наступне.

Статтею 391 Цивільного кодексу України установлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Звернутися з негаторним позовом може власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ, щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.

Підставою для подання негаторного позову є вчинення третьою особою перешкод власникові в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 924/1220/17.

Згідно з висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеним у постанові від 6 березня 2018 року у справі № 607/15489/15-ц, позовна давність до вимог за негаторним позовом не застосовується, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі, а тому цей позов може бути пред`явлений власником майна протягом всього часу, поки триває порушення (пункт 36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»).

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №653/1096/16-ц.

Таким чином, господарським судом позов задовольняється частково в частині усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою загальною площею 0,0021 га (кадастровий номер :09:049:0001) шляхом знесення (демонтажу) нежитлового приміщення загальною площею 20,1 кв.м, з яких: магазин літ. «А» загальною площею 6,7 кв.м, магазин літ. «Б» загальною площею 13,4 кв.м, навіс літ. «С» по пр. Центральному, 75/12, м. Миколаїв.

В решті позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 129, 130, 177-185, 196, 201-221, 231, 238-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Зобов`язати Приватне підприємство ТЕХБУДІНВЕСТ, , усунути перешкоди Миколаївській міській раді у користуванні земельною ділянкою загальною площею 0,0021 га (кадастровий номер :09:049:0001) шляхом знесення (демонтажу) нежитлового приміщення загальною площею 20,1 кв.м., з яких магазин літ. А загальною площею 6,7 кв.м., магазин літ. Б загальною площею 13,4 кв.м., навіс літ. С по просп. Центральному, 75/12, м. Миколаїв, Миколаївська область.

3. Стягнути з Приватного підприємства Техбудінвест ( (вул. Архітектора Старова, буд. 4-д, кв. 32, м. Миколаїв, 54025) на користь Миколаївської міської ради (, вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв, 54001, e-mail: ) через виконавчий комітет Миколаївської міської ради (р/р UA0027733, банк отримувача: ДКСУ м. Київ, ) 2270,00 грн. судового збору.

4. В решті позовних вимог відмовити.

5. Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

6. Рішення може бути оскаржене в порядку, визначеному статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Сторони та інші учасники справи:

позивач: Миколаївська міська рада (, вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв, 54001, e-mail: )

відповідачі:

1.Приватне підприємство Техбудінвест ( (вул. Архітектора Старова, буд. 4-д, кв. 32, м. Миколаїв, 54025)

2.Товариство з обмеженою відповідальністю Крейтер (, просп. Центральний, буд. 6-б, кв. 50, м. Миколаїв, 54010)

3.Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма Стів ( , пров. Парусний, буд. 1, кв. 36, м. Миколаїв, 54025).

Повний текст судового рішення складено і підписано 10.02.2022.

Суддя В.О.Ржепецький