ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2022 року м. ОдесаСправа № 923/985/21
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Разюк Г.П.,

суддів: Колоколова С.І., Савицького Я.Ф.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Чорноморської митниці Держмитслужби

на рішення Господарського суду Херсонської області від 11.11.2021, проголошене суддею Пінтеліною Т.Г. у м. Херсоні

у справі № 923/985/21

за позовом Херсонського обласного центру зайнятості в інтересах Генічеської районної філії Херсонського обласного центру зайнятості

до Митниці ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (правонаступником якої є скаржник)

про стягнення 15 483,58 грн.,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2021року Херсонський обласний центр зайнятості звернувся до Господарського суду Херсонської області в інтересах Генічеської районної філії Херсонського обласного центру зайнятості з позовом до Митниці ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, правонаступником якої є Чорноморська митниця Держмитслужби, про стягнення допомоги по безробіттю, виплаченої ОСОБА_1 в сумі 15 483,58 грн., а також суми сплаченого судового збору в розмірі 2 270,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач порушив вимоги ч. 4ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та не сплатив у встановленому порядку суму виплаченої позивачем вартості наданих соціальних послуг ОСОБА_1 , у зв`язку з його поновленням на роботі за рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 04.11.2020 у справі № 540/2106/20.

Ухвалою місцевого господарського суду від 27.09.2021 здійснено заміну відповідача у даній справі - Митницю ДФС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі на її правонаступника Чорноморську митницю Держмитслужби.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 11.11.2021 позовні вимоги задоволено в повному обсязі з підстав їх обґрунтованості та стягнуто з Чорноморської митниці Держмитслужби на користь Херсонського обласного центру зайнятості допомогу по безробіттю, виплачену ОСОБА_1 , в сумі 15 483,58 грн., а також суму сплаченого судового збору в розмірі 2 270 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням місцевого господарського суду, відповідач звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

На думку скаржника, рішення суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки його прийнято із суттєвим порушенням норм матеріального та процесуального права при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи.

Зокрема, скаржник зазначає, що Чорноморська митниця Держмитслужби не є правонаступником за зобов`язаннями у даних правовідносинах, що безпідставно не було враховано місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення.

Також скаржник стверджує, що позивачем не надано до матеріалів справи жодного доказу про виплату фондом ОСОБА_1 допомоги по безробіттю, при цьому наявний в матеріалах справи додаток №4 до Персональної картки «Нарахування допомоги по безробіттю та платежі» не є належним доказом означеного.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу спростовує її доводи, зазначає про те, що позивач належним чином та у встановленому порядку додав до матеріалів справи докази нарахування та перерахування коштів допомоги по безробіттю ОСОБА_1 , а суд правомірно та з додержанням норм процесуального права дослідив їх, крім того, місцевим господарським судом правомірно встановлено той факт, що Чорноморська митниця Держмитслужби є правонаступником за зобов`язаннями у даних правовідносинах, а тому підстави для зміни або скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Згідно з ч.13 ст.8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.7 ст.252 ГПК України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Згідно з ч.2 ст.270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Станом на час прийняття даної постанови до суду не надійшло клопотань від учасників справи про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. За таких обставин, не вбачаючи підстав для розгляду апеляційної скарги в даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку без проведення судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши законність і обґрунтованість рішення господарського суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 працював на посаді державного інспектора відділу митного оформлення «Чонгар» митного поста «Херсон-центральний» Митниці ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі та був звільнений 20.03.2020 за п. 1 ч. 1 ст.87 Закону України « Про державну службу» (у зв`язку із реорганізацією).

24.04.2020 ОСОБА_1 зареєструвався в Генічеській районній філії Херсонського обласного центру зайнятості, 24.04.2020 йому було надано статус безробітного та з 26.04.2020 призначено виплату допомоги по безробіттю.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2020 року ОСОБА_1 було поновлено на посаді державного інспектора відділу митного оформлення «Чонгар» митного поста «Херсон-центральний» Митниці ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі з 26.03.2020.

12.11.2020 наказом №50-о Митниці ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі ОСОБА_1 було поновлено на посаді державного інспектора відділу митного оформлення «Чонгар» митного поста «Херсон-центральний» Митниці ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі з 26.03.2020.

За час перебування на обліку в Генічеській районній філії Херсонського обласного центру зайнятості з 26.04.2020 по 23.10.2020 ОСОБА_1 було нараховано та виплачено 15 483,58 грн. допомоги по безробіттю, що підтвержується додатком № 4 до персональної картки ОСОБА_1 ..

17.02.2021 позивачем направлено претензію Голові комісії з реорганізації Митниці ДФС у Херсонській області Автономній Республіці Крим та м. Севастополі з проханням повернути сплачену ОСОБА_1 допомогу по безробіттю за період з 26.04.2020 по 23.10.2020 у сумі 15 483,58 грн., на яку отримано відповідь від останнього про відсутність кошторисних призначень для погашення зазначеної заборгованості, що і стало причиною звернення позивача до місцевого господарського суду з даним позовом.

За приписами ч.1 ст.2 Закону України "Про зайнятість населення" відносини у сфері зайнятості населення регулюються Конституцією України, цим Законом, Кодексом законів про працю України, Господарським та Цивільним кодексами України, Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", іншими актами цивільного законодавства.

Відповідно до п.1 ст.1 Закону України "Про зайнятість населення", безробіття - соціально-економічне явище, за якого частина осіб не має змоги реалізувати своє право на працю та отримання заробітної плати (винагороди) як джерела існування.

Безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи (п.2 ст.1 Закону України "Про зайнятість населення").

Статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи (п.1 ч.1 ст.43 Закону України "Про зайнятість населення").

Згідно з положеннями ч.2 ст.43 Закону України "Про зайнятість населення" статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою (у тому числі поданою засобами електронної ідентифікації) у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування.

У пункті 1 ч.1 ст.1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" визначено, що загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття (далі - страхування на випадок безробіття) - система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Страховий випадок - це подія, через яку: застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу (п.8 ч.1 ст.1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття").

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги мають застраховані особи.

Статтею 7 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" передбачені види забезпечення та соціальні послуги, до яких зокрема відноситься допомога по безробіттю.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття (далі - Фонд) створюється для управління страхуванням на випадок безробіття, акумуляції страхових внесків, контролю за використанням коштів, виплати забезпечення та надання соціальних послуг, здійснення інших функцій згідно із цим Законом і статутом Фонду. Фонд є цільовим централізованим страховим фондом, некомерційною самоврядною організацією. Держава є гарантом забезпечення застрахованих осіб та надання їм відповідних соціальних послуг Фондом.

ОСОБА_1 на підставі його заяви надано статус безробітного з 24.04.2020.

Згідно з п.2 ч.1 ст.31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Згідно зі ст.235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Поновлення на роботі це - відновлення працівника на колишній роботі і в колишній посаді у разі його незаконного звільнення.

Питання, пов`язане з фактом поновлення на роботі, вирішується відповідно до рішення суду: видається наказ про поновлення працівника на роботі та вносяться зміни до трудової книжки працівника відповідно до пункту 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення від 29.07.1993 №58, зокрема, визнається недійсним запис, зроблений відповідно до наказу, визнаного судом незаконним.

Згідно з пп. 1 п. 30 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.09.2018 №792, центр зайнятості припиняє реєстрацію, зокрема, з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу (розпорядження) про поновлення зареєстрованого безробітного на роботі.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 26 березня 2020 року поновлено на роботі згідно наказу № 50-о від 12.11.2020 «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 », який прийнято на виконання рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2020 року у справі № 540/2106/20.

Відповідно до ст.36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування має право, зокрема, стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а також незаконно виплачені безробітному суми матеріального забезпечення в разі неповідомлення роботодавцем фонду про прийняття його на роботу (ч.1 ст.34 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття").

Згідно до ч.4 ст.35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" із роботодавця утримуються, зокрема, сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Обов`язок роботодавця відшкодувати фонду вартість послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, виникає тільки у випадку, коли працівника звільнено незаконно і саме через цю подію застрахована особа втратила заробітну плату і була вимушена стати на облік як безробітна та отримувати страхові виплати.

Таким чином, ОСОБА_1 перебував на обліку в Центрі як безробітний з 26.04.2020 по 23.10.2020 та отримав допомогу по безробіттю в зазначений період в загальному розмірі 15 483,58 грн., що підтверджується завіреною копією додатку №4 до персональної картки (ПК) про прийняті рішення щодо нарахувань та платежів, наявною в матеріалах справи.

Доводи апелянта про те, що наявний в матеріалах справи додаток №4 до Персональної картки «Нарахування допомоги по безробіттю та платежі» не є належним доказом виплати фондом ОСОБА_1 допомоги по безробіттю, колегією суддів відхиляється, оскільки в зазначеному додатку містяться дані про призначення та виплату допомоги по безробіттю ОСОБА_1 , а саме номер особового рахунку, найменування банку, дати подання платіжного доручення до управління Державної казначейської служби України, та дати перерахування коштів до банку, при цьому відповідачем не надано а ні суду першої інстанції а ні апеляційному суду належних та допустимих доказів на спростування зазначених обставин.

Враховуючи, що рішенням суду, яке набрало законної сили, ОСОБА_1 було поновлено на посаді, колегія суддів приходить до висновку, що позивач має право на відшкодування відповідачем суми виплаченого забезпечення у відповідності до ч.4 ст.35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

З урахуванням викладеного, зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги викладених вище правових норм, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Доводи скаржника стосовно того, що Чорноморська митниця Держмитслужби не є правонаступником за зобов`язаннями у даних правовідносинах, відхиляються апеляційним судом як безпідставні і необґрунтовані, адже відповідно до Постанови Кабінету міністрів України від 02.10.2019 № 858 «Про утворення територіальних органів Державної митної служби» з Додатками №№1,2 відповідач у справі Митниця ДФС у Херсонській області, АР Крим та м.Севастополі () реорганізована в Чорноморську митницю Держмитслужби (), а тому суд першої інстанції суд дійшов правомірного висновку про те, що остання є правонаступником Митниці ДФС у Херсонській області, АР Крим та м.Севастополі ().

Інші доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на правомірність прийнятого ним рішення.

Таким чином, колегія судді дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно із ст.129 ГПК України витрати скаржника по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Херсонської області від 11.11.2021 у справі №923/985/21 залишити без змін, апеляційну скаргу Чорноморської митниці Держмитслужби без задоволення.

Відповідно до ст. 284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і згідно з ч.5 ст.12, ч.2 ст.282 та п.2 ч.3 ст.287 касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених у підпунктах а-г п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Текст постанови складено 11.02.2022 о 14.00.

Головуючий суддя Разюк Г.П.

Суддя Колоколов С.І.

Суддя Савицький Я.Ф.