ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" січня 2022 р. Справа№ 910/10160/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Барсук М.А.

Кропивної Л.В.

при секретарі Реуцькій Т.О.

За участю представників:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Шевчук А.В. (довіреність №01/07/21-02 від 01.07.2021)

розглянувши апеляційну скаргу акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

на рішення господарського суду міста Києва від 16.08.2021

у справі №910/10160/21 (суддя Плотницька Н.Б.)

за позовом акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»

про стягнення 427 779 грн. 76 коп.,-

В С Т А Н О В И В:

Позов заявлено про стягнення з відповідача пені в сумі 214 704,45 грн., 3 % річних в сумі 91 052,90 грн. та інфляційних втрат в сумі 122 022,41 грн., нарахованих за несвоєчасне виконання зобов`язань з оплати поставленого за договором постачання природного газу № 1009/1920-ТЕ-41 від 26.09.2019 природного газу.

Рішенням господарського суду міста Києва від 16.08.2021, повний текст якого складений 19.08.2021, у справі № 910/10160/21 позов задоволено частково, до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено 63 737,03 грн. 3% річних, 85 415,68 грн. інфляційних втрат, 150 293,12 грн. пені та витрати по сплаті судового збору у розмірі 6 416,70 грн., в іншій частині заявлених позовних вимог відмовлено.

Розглядаючи спір сторін по суті, суд першої інстанції встановив, що матеріалами справи належним чином підтверджено факт несвоєчасного виконання відповідачем свого обов`язку по оплаті поставленого позивачем газу, з огляду на що вимоги про стягнення, нарахованих за прострочення обов`язку щодо його оплати, пені, 3 % річних та інфляційних втрат у заявлених позивачем до стягнення розмірах є законними та обґрунтованими.

Водночас суд першої інстанції, прийнявши до уваги подане відповідачем клопотання про зменшення штрафних санкцій, врахувавши ступінь виконання відповідачем зобов`язання за спірним договором, а саме, повну сплату основної заборгованості, специфіку відносин, які існують на ринку природного газу в Україні, відсутність в матеріалах справи доказів негативних наслідків від несвоєчасного виконання договору, а також те, що порушення зобов`язання у даній справі не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, з урахуванням принципів справедливості, добросовісності та розумності та принципу збалансованості інтересів сторін, дійшов висновку, про те, що даний випадок є винятковим, з огляду на що визнав за можливе зменшити розмір пені, 3 % річних та інфляційних втрат на 30 %.

Не погоджуючись з судовим рішенням, акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 16.08.2021 у справі №910/10160/21 в частині відмовлених позовних вимог скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі: а саме, в частині відмови у стягненні пені у розмірі 64 411,33 грн., процентів річних у розмірі 27 315,87 грн. та інфляційних втрат у розмірі 36 606,73 грн.

У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що рішення суду першої інстанції в оспорюваній частині прийняте з порушенням норм матеріального права, зокрема ст. 233 ГК України, ст.ст. 525, 526, 551, 599, 625 ЦК України, та процесуального права, зокрема ст.ст. 7, 38, 86, 236, 238 ГПК України, без дослідження усіх істотних обставин справи та без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду України від 06.09.2017 у справі № 910/3040/16, у постановах Верховного Суду від 03.02.2021 у справі № 5023/10655/11 (922/1379/20), від 03.02.2021 у справі № 5023/10655/11 (922/474/20), від 29.05.2018 у справі № 305/1180/15-ц, від 19.06.2018 у справі № 922/2383/16, від 12.12.2018 у справі № 3007/11, від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц.

У обґрунтування вказаної позиції позивач послався те, що:

- зменшуючи розмір 3 % річних та інфляційних втрат, суд першої інстанції ототожнив їх з господарськими санкціями, розмір яких, згідно з приписами чинного законодавства, може бути зменшений, проте такий висновок суду є помилковим та таким, що не враховує положень чинного законодавства, так як наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді 3 % річних та інфляційних втрат не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання, а нараховані відповідно до положень ст. 625 ЦК України проценти входять до складу основного боргу, в той час як чинне цивільне законодавство не передбачає можливості суду зменшувати основний борг, а тому не може бути зменшено і розмір процентів та інфляційних втрат, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України;

- при зменшенні розміру пені суд мав врахувати майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, які беруть участь у зобов`язанні, а також надати належну правову оцінку доказам, наданим сторонами в обґрунтування своїх позицій, щодо наявності чи відсутності збитків, чого судом першої інстанції зроблено не було;

- суд першої інстанції не з`ясував, чи дійсно розмір нарахованої позивачем неустойки значно перевищує розмір збитків позивача, оскільки взагалі питання завданих позивачу збитків від несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язань за договором постачання природного газу судом не досліджувалось, а також не надав об`єктивну оцінку винятковості випадку несвоєчасної сплати відповідачем заборгованості за договором, не взяв до уваги соціальну значущість позивача, який є стратегічним об`єктом для економіки держави, що свідчить про те, що несвоєчасна оплата (в тому числі відповідачем) поставленого природного газу призводить до неможливості вчасно розраховуватись за придбаний природний газ позивачем та спричиняє значні соціально та економічно негативні наслідки для всієї України;

- судом першої інстанції при розгляді питання про зменшення пені не було враховано дані фінансової звітності позивача, які є загальнодоступними та містяться в мережі Інтернет, згідно з якими станом на 05.05.2021 сумарна прострочена заборгованість перед позивачем підприємств ТКЕ та ТЕЦ за природний газ, використаний для виробництва теплової енергії, складає близько 55,5 млрд. грн., з них за 2021 рік - 21 млрд. грн., а за 2020 рік збиток склав 19,0 млрд. грн.., порівняно з прибутком 2,6 млрд. грн. у 2019 році, що свідчить про значний обсяг несплаченої заборгованості підприємств, нестачу коштів для здійснення поточної діяльності позивача, у тому числі - для забезпечення підприємств необхідним обсягом природного газу протягом опалювального сезону.

- при цьому, неналежне планування своєї господарської діяльності відповідачем не повинно порушувати права інших господарюючих суб`єктів, які належним чином виконали свої обов`язки, а ризики від власної господарської діяльності відповідача не можуть покладатися на інших учасників господарських відносин, оскільки це порушує принцип розумності та справедливості.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.09.2021 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Руденко М.А., судді Кропивна Л.В., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.09.2021 апеляційну скаргу акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення господарського суду міста Києва від 16.08.2021 у справі №910/10160/21 залишено без руху, надавши скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків шляхом подання доказів про сплату судового збору, подання до суду відповідної заяви про усунення недоліків, роз`яснено скаржнику, що при невиконанні вимог даної ухвали апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.

18.10.2021 через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду скаржником на виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху подано заяву про усунення недоліків апеляційної скарги, шляхом надання доказів сплати судового збору.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.10.2021 акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» поновлено пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду міста Києва від 16.08.2021 у справі №910/10160/21, відкрито апеляційне провадження у справі №910/10160/21, зупинено дію оскаржуваного рішення господарського суду міста Києва від 16.08.2021 у справі №910/10160/21 до закінчення апеляційного провадження у даній справі, справу призначено до розгляду на 07.12.2021 о 12 год. 00 хв.

10.11.2021 до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому відповідач, з посиланням на те, що:

- суд першої інстанції розглядаючи спір сторін по суті дійшов цілком вірного висновку про те, що даний випадок є винятковим, що свідчить про можливість зменшення розміру пені, 3 % річних та інфляційних втрат, проте, зменшення розміру пені лише на 30 % від заявленої до стягнення суми є неспівмірним оскільки сума заборгованості відповідачем погашена у повному обсязі;

- у спірному випадку, в силу законодавчо встановлених особливостей проведення розрахунків за природний газ, послуг з його розподілу та теплову енергію, відсутній, як факт користування або утримування відповідачем належних до сплати позивачу коштів, так і факт прострочення боржника з його вини, а відтак, нарахування та стягнення таких санкцій є несправедливим і неправомірним;

- при вирішенні питання зменшення заявлених до відшкодування процентів річних та інфляційних нарахувань суди мають застосовувати правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 18.03.2021 у справі № 902/417/18 щодо права суду зменшити нараховані відсотки річних;

- на даний час предмет спору у цій справі відсутній, так як згідно зі змінами до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення», внесеними Законом України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» який набрав чинності 29.08.2021, нараховані на заборгованість за спожитий природний газ, послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію, отриману для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг, утворену станом на 1 червня 2021 року, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не можуть бути предметом подальшого продажу та врегульовуються у такий спосіб: підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом, якщо погашення основної частини боргу здійснено до 1 червня 2021 року, а відтак, враховуючи, що заборгованість, стягнення 3 % річних, пені та інфляційних втрат, нарахованих за несвоєчасне погашення якої є предметом цього спору, була відповідачем погашена до 01.06.2021, вказані суми були списані з дня набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу»;

- станом на дату ухвалення судом першої інстанції рішення у цій справі (16.08.2021) положення Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» не діяли, проте станом на сьогодні діють, що свідчить про те, що нараховані позивачем пеня, 3 % річних та інфляційні втрати списані, а у позивача фактично відсутнє порушене право на захист якого подано цей позов та, відповідно, унеможливлює виконання відповідачем рішення суду першої інстанції у разі залишення його без змін судом апеляційної інстанції,

просить постановити ухвалу про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.12.2021 розгляд справи було відкладено до 18.01.2022.

04.01.2022 через канцелярію суду від представника відповідача надійшло доповнення до відзиву.

У судовому засіданні, 18.01.2022 представник відповідача заперечив проти вимог апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомили, як свідчать матеріали справи, про час та місце розгляду справи всі представники сторін були повідомлені належним чином. (а.с. 212).

Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи , належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Пунктом 2 ч.3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, явка представників сторін обов`язковою не визнавалась, колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутності представника позивача за наявними у справі доказами.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, з урахуванням правил ст. ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 26.09.2019 позивач як постачальник та відповідач як споживач, керуючись Законом України «Про ринок природного газу», Положенням про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19.10.2018 № 867 (зі змінами), постановою Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 №293 (із змінами), Правилами постачання природного газу, затвердженими Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2496 (із змінами та доповненнями), Кодексом газорозподільних систем, Кодексом газотранспортної системи, іншими нормативно-правовими актами, уклали договір постачання природного газу № 1009/1920-ТЕ-41 (далі Договір) (а.с.8-17), відповідно до умов якого позивач зобов`язався поставити відповідачу природний газ, а відповідач - прийняти його та оплатити на умовах Договору.

За змістом п. 1.2 Договору, газ, що постачається за Договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

У п. 2.1 Договору сторони погодили, що позивач передає відповідачу для структурного підрозділу «Київські теплові мережі» відповідача у жовтні 2019 року - квітні 2020 року замовлений відповідачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 2 066,000 тис. куб. метрів, та визначили помісячні обсяги поставки газу.

Відповідно до п. 3.8 Договору приймання-передача газу, переданого позивачем відповідачу у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Згідно з п. 4.2 Договору ціна за 1 000 куб. м газу за цим договором визначається сторонами щомісяця шляхом підписання додаткової угоди на підставі прейскуранту.

Відповідно до пункту 5.1 Договору оплата за природний газ здійснюється відповідачем виключно коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно з п. 5.4 Договору, у разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості зі сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від відповідача, погашає вимоги позивача у такій черговості незалежно від призначення платежу, визначеного відповідачем: у першу чергу відшкодовуються витрати позивача, пов`язані з одержанням виконання; у другу чергу сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи; у третю чергу погашається основна сума заборгованості за використаний природній газ, компенсація вартості послуг на підключення та відшкодування збитків.

Згідно з п. 9.3 Договору, строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить 5 років.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису позивача печаткою, і діє в частині постачання природного газу до 30.09.2020, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (пункт 11.1 Договору в редакції Додаткової угоди № 15 від 30.04.2020).

В подальшому між сторонами вносилися зміни до договору шляхом укладення додаткових угод. (а.с.18-43)

З матеріалів справи слідує, що на виконання умов Договору позивач за період з жовтня 2019 року по вересень 2020 року передав у власність відповідача природний газ, що підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями актів приймання-передачі природного газу:

- від 31.10.2019 109,16777 тис. куб. м загальною вартістю 580 329,36 грн.(а.с.44),

- від 30.11.2019 299,03397 тис.куб. м загальною вартістю 1 814 367,08 грн.,(а.с.45)

- від 31.12.2019 294,99689 тис. куб. м загальною вартістю 1 569 579,02 грн.,(а.с.46)

- від 31.01.2020 326,69200 тис. куб. м загальною вартістю 1 871 615,86 грн,(а.с.47)

- від 29.02.2020 290,43999 тис. куб. м загальною вартістю 1 419 261,73 грн.,(а.с.48)

- від 31.03.2020 258,45496 тис. куб. м загальною вартістю 1 091 763,37 грн.,(а.с.49)

- від 30.04.2020 77,20267 тис. куб. м загальною вартістю 279 889,93 грн., (а.с.50)

- від 31.05.2020 56,68713 тис. куб. м загальною вартістю 163 250,77 грн., (а.с.51)

- від 30.06.2020 40,97128 тис. куб. м загальною вартістю 111 430,73 грн., (а.с.52)

- від 31.07.2020 47,69673 тис. куб. м загальною вартістю 138 608,04 грн., (а.с.53)

- від 31.08.2020 48,66770 тис. куб. м загальною вартістю 181 237,74 грн., (а.с.54)

- від 30.09.2020 58,01203 тис. куб. м загальною вартістю 309 307,38 грн. (а.с.55)

Як слідує з зазначених Актів приймання-передачі природного газу за вказаний період, довідки позивача, а також виписок з банківського рахунку позивача, відповідач за отриманий за Договором природний газ розрахувався повністю, проте, за твердженням відповідача, з порушенням встановленого Договором строку.

З огляду на несвоєчасне виконання відповідачем свого договірного зобов`язання по оплаті природного газу, позивач звернувся до суду з цим позовом та просив стягнути з відповідача пеню в сумі 214 704,45 грн., 3 % річних в сумі 91 052,90 грн. та інфляційні втрати в сумі 122 022,41 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Вимогами ст.ст. 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом - п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.

В силу ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до п. 7.2 Договору у разі прострочення відповідачем оплати згідно п.п. 5.1, 5.6 цього Договору він зобов`язується сплатити позивачу пеню в розмірі 17,8 % річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється позивачем на суми оплат, проведені відповідачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256.

Частина 2 ст. 625 ЦК України встановлює, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд першої інстанції визнав доведеним, як факт несвоєчасного виконання відповідачем обов`язку щодо оплати поставленого за Договором газу, так і те, що, з огляду на вказані прострочення, позивач має право на стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат у заявлених до стягнення сумах.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач не заперечив як проти виконання ним зобов`язання щодо оплати природного газу, поставленого у спірний період з порушенням, визначеного Договором строку, проте звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про зменшення штрафних санкцій, у якому просив суттєво зменшити розмір стягуваних з відповідача на користь позивача штрафних та фінансових санкцій до рівня завданих останньому збитків.

Суд першої інстанції визнав поважними, наведені відповідачем у клопотанні про зменшення штрафних санкцій доводи щодо наявності підстав для зменшення пені, 3 % річних та інфляційних втрат, зменшивши присуджену до стягнення пеню, 3 % річних та інфляційні втрати на 30% від заявлених позивачем сум.

За таких обставин, суд першої інстанції частково задовольнив позовні вимоги та стягнув з відповідача на користь позивача 63 737,03 грн. 3% річних, 85 415,68 грн. інфляційних втрат, 150 293,12 грн. пені, у задоволенні решти позовних вимог відмовив.

За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів зазначає, що, як вбачається з апеляційної скарги у цій справі, рішення суду першої інстанції позивачем оскаржується лише в частині часткового задоволення заяви відповідача та зменшення пені, 3 % річних та інфляційних втрат на 30% від заявлених позивачем до стягнення сум, а відтак, враховуючи, що рішення в частині задоволення вимог про стягнення 63 737,03 грн. 3% річних, 85 415,68 грн. інфляційних втрат, 150 293,12 грн. пені, не оскаржується, згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України в цій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядається.

При цьому, колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог про стягнення 63 737,03 грн. 3% річних, 85 415,68 грн. інфляційних втрат, 150 293,12 грн. пені не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру заявлених до стягнення сум штрафних санкцій (а.с. 106-111), у якій заявник просить зменшити розмір заявлених до стягнення сум штрафних санкцій, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з приписами ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

У клопотанні про зменшення розміру штрафних санкцій як на підставу для її задоволення відповідач посилається на те, що:

- несвоєчасний розрахунок за поставлений газ обумовлений, як збитковістю тарифів на теплову енергію у м. Києві, які встановлені регуляторними органами на послуги відповідача, внаслідок невідповідності фактичних витрат відповідача на виробництво теплової енергії, так і законодавчо встановленою специфікою взаємовідносин між суб`єктами, що здійснюють господарську діяльність в енергетичній галузі, з огляду на яку відповідач не може самостійно впливати на своєчасність розрахунків за природний газ, що свідчить про те, що вина відповідача у прострочені платежів за постачання природного газу повністю відсутня;

- на даний час заборгованість за поставлений природній газ відсутня, що вказує на високий ступінь виконання зобов`язання боржником;

- п. 4 ч. 3 Розділу II Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни відповідачу заборонено нараховувати та стягувати неустойки (штраф, пеню) на несвоєчасне здійснення споживачами оплати за надані відповідачем житлово-комунальні послуги;

- станом на сьогодні споживачі послуг відповідача заборгували останньому понад 6 772 494 000,00 грн., при цьому кредиторська заборгованість відповідача складає 11 009 338 000,00 грн., а відтак, негативна різниця між дебіторською і кредиторською заборгованістю складає - 4 236 844 000,00 грн., проте, в силу імперативних приписів щодо заборони припинення надання послуг, встановлених ч. 1 ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 6 та ч. 2 ст. 31 Закону України «Про теплопостачання», відповідач позбавлений права припинити надання послуг боржникам;

- згідно звіту про фінансові результати діяльності відповідача за 2019 рік відповідачем у 2018 році отримано валовий збиток понад 1,4 мільярди грн., а у 2019 році - 1,1 мільярд грн.;

- загальнодержавна проблема збиткового тарифоутворення теплопостачальних підприємств (у т.ч. відповідача) також визнана головою місії МВФ в Україні паном Роном ван Роденом та підтверджується листом-ініціативою незалежної Міжгалузевої асоціації з розвитку теплопостачання «Укртеплокомуненерго» № 98 від 17.10.2019;

- про критичну фінансову ситуацію відповідача та відсутність вини останнього у несвоєчасності проведення розрахунків перед кредиторами свідчить також звернення Київського міського голови Кличка В.В. до Прем`єр міністра України № 001-2922 від 11.09.2019 та доручення Прем`єр міністра України № 30674/1/1-19 від 09.10.2019, яким підтверджено збитковість тарифоутворення для відповідача, що лише внаслідок несвоєчасного коригування тарифів у листопаді-грудні 2018 року на послуги відповідача, у зв`язку із збільшенням цін на природний газ відповідачу завдано збитків у сумі 287,7 мли. грн., які досі лишилися невідшкодованими державою;

- несвоєчасність проведення розрахунків відповідача перед позивачем також обґрунтовується запровадженою державою реформою на ринку електричної енергії України, внаслідок якої оптовий постачальник електричної енергії (державне підприємство «Енергоринок») має непогашену перед відповідачем заборгованість в сумі 241,9 млн. грн. При цьому, запроваджений Законом України «Про електроенергетику» порядок розрахунків за продану державному підприємству «Енергоринок» електричну енергію, позбавляв відповідача права на примусове стягнення вказаної заборгованості, а також права нарахування боржнику будь-яких санкцій (справа № 910/9947/19 за позовом відповідача до державного підприємства «Енергоринок» про стягнення 242,4 млн. грн. вже другий рік перебуває на розгляді у суді);

- про винятковість обставин свідчить також та обставина, що у відповідача відсутні джерела погашення нарахованих штрафних і фінансових санкцій, окрім бюджетних коштів, а отже, позивач фактично нараховує та стягує санкції з бюджету, тобто з кожного пересічного споживача міста Києва;

- за відсутності факту користування або утримування відповідачем належних до сплати позивачу коштів, є несправедливим і неправомірним застосування положень ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин при тому, що позивач не довів наявність у нього збитків та користування або утримання відповідачем належних позивачу коштів;

- при вирішенні питання зменшення заявлених до відшкодування пені та процентів річних за час затримки розрахунку, з метою забезпечення справедливого застосування приписів ч. 2 ст. 625 ЦК України суди мають застосувати правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 щодо права суду зменшити нараховані відсотки річних.

Статтею 546 ЦК України неустойка (штраф, пеня) віднесені до переліку видів забезпечення виконання зобов`язань.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Згідно з приписами частини 1 ст. 230 ГК України неустойка є штрафною санкцією, яка застосовується до учасника господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Отже, неустойка має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі, у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є, в першу чергу, захист інтересів кредитора, однак не є правильним застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити: чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, значності прострочення виконання, наслідки порушення зобов`язання, відповідність/невідповідність розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінку винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності в законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 04.02.2020 у справі №918/116/19, від 29.09.2020 у справі №909/1240/19 (909/1076/19), від 24.12.2020 №914/1888/19, від 26.01.2021 №916/880/20, від 23.01.2021 №921/580/19, від 26.01.2021 №916/880/20.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який, при вирішенні питання щодо наявності підстав для зменшення розміру присудженої до стягнення з відповідача пені на 30 % від заявленої позивачем суми до 150 293,12 грн., врахував ступінь виконання відповідачем зобов`язання за Договором, а саме повну сплату основної заборгованості, специфіку відносин, які існують на ринку природного газу в Україні, відсутність в матеріалах справи доказів негативних наслідків від несвоєчасного виконання Договору, а також те, що порушення зобов`язання у даній справі не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин.

Щодо зменшення розміру пені колегія суддів вважає за необхідне зауважити на тому, що:

- наявні обставин, які свідчать про відсутність в діях відповідача прямого умислу у порушенні зобов`язання, адже відповідач не є кінцевим споживачем газу, а купує його для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води, які споживаються населенням; при цьому здійснення оплати поставленого позивачем газу залежить від розрахунків з відповідачем за спожиту теплову енергію;

- відповідач є комунальним підприємством, що створено для задоволення потреб споживачів в теплопостачанні та змушене надавати послуги за вартістю, нижчою від її собівартості, та не може впливати на порядок, строки та розмір розрахунків кінцевих споживачів за поставлений природний газ;

- відповідач не має змоги припинити постачання теплової енергії населенню при наявності заборгованості останніх за отримане тепло, водночас за змістом положень п. 4 ч. 3 Розділу II Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни відповідачу заборонено нараховувати та стягувати неустойки (штраф, пеню) на несвоєчасне здійснення споживачами оплати за надані відповідачем житлово-комунальні послуги;

- відсутні докази понесення позивачем прямих збитків, пов`язаних з несвоєчасним виконанням відповідачем зобов`язання за договором, приймаючи до уваги відсутність доказів, що свідчили б про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків саме в результаті дій відповідача;

- стягнення пені та передбачених статтею 625 ЦК України нарахувань не є основним доходом позивача і не може впливати на його господарську діяльність;

- окрім стягнення штрафних санкцій, позивачем було застосовано до відповідача також таку міру відповідальності, як стягнення 3% річних, які є платою за користування коштами, що не були своєчасно оплачені боржником, та інфляційних нарахувань, які за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів;

- нарахування та стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат у значній мірі компенсує позивачу негативні наслідки, пов`язані з порушенням відповідачем умов Договору, а стягнення з відповідача пені у повному обсязі не є співрозмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобов`язання.

Щодо посилань позивача, викладених у апеляційній скарзі, слід зазначити, що причинами прострочення виконання зобов`язання відповідачем є причини, які фактично перебувають поза його волею, та що, окрім пені стягненню з відповідача підлягають суми 3 % річних та інфляційних втрат, з огляду на що колегія суддів вважає, що застосування до відповідача штрафних санкцій у розмірі, заявленому позивачем, не може відповідати критеріям розумності та справедливості.

Водночас колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для зменшення розміру 3 % річних та інфляційних втрат, з огляду на наступне.

За змістом положень ч.ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Згідно з усталеною судовою практикою нарахування на суму боргу трьох процентів річних та інфляційних втрат відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Таких висновків у подібних правовідносинах Велика Палата Верховного Суду дійшла у постановах від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, у постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16.

Отже, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат не є санкцією, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та у отриманні компенсації від боржника.

Подібна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.05.2018 у справі №904/4593/17, від 13.06.2018 у справі №912/2708/17, від 22.11.2018 у справі №903/962/17, від 23.05.2018 у справі № 908/660/17, від 05.08.2020 у справі №757/12160/17-ц, від 02.09.2020 у справі № 802/1349/17-а, від 22.04.2020 у справі № 922/795/19, від 19.12.2019 у справі № 911/2845/18.

Відтак, заходи відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, передбачені ст. 625 ЦК України, не є неустойкою чи штрафними санкціями, тому не можуть бути зменшені судом на підставі ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України.

Правова позиція про можливість зменшення розміру процентів річних викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, де вказано, що з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві суд за певних умов з урахуванням конкретних обставин справи може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.

Водночас колегія суддів зазначає про те, що обставини у справі № 910/10160/21 та справі № 902/417/18 не є подібними, оскільки в них різні предмети та підстави позову, зміст позовних вимог та фактичні обставини, а також має місце неоднакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

Так, у договорі, вимоги про стягнення основного боргу, пені, штрафу та відсотків річних за яким були предметом розгляду у справі № 902/417/18, сторони дійшли згоди щодо зміни розміру процентної ставки, передбаченої ч. 2ст. 625 ЦК України, і встановили її в розмірі 40 % річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем та 96 % річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення дев`яноста календарних днів, а загальна сума заявлених позивачем до стягнення пені, штрафу та відсотків річних майже в два рази перевищила суму основного боргу станом на дату звернення позивача до суду з позовом та який був сплачений відповідачем у повному обсязі після відкриття провадження у справі.

Саме з огляду на вказані обставини та враховуючи компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.

При цьому, у цій справі № 910/10160/21 сторони в Договорі не передбачили інший розмір відсотків річних, ніж той, який встановлений ЦК України.

В свою чергу висновок про відсутність підстав для зменшення відсотків річних, які обраховані, виходячи з розміру, встановленого ст. 625 ЦК України, тобто у розмірі 3 % річних, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07.09.2021 у справі № 927/184/13-г(927/1074/20).

Також колегія суддів приймає до уваги, що загальною ознакою відповідальності є її компенсаторний характер. Так, заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Так само господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника.

В свою чергу, зменшення належної до стягнення пені у даній справі є розумним балансом між інтересами боржника та кредитора у даній справі.

При цьому висновок Верховного Суду про можливість за певних умов зменшити розмір процентів річних за час затримки розрахунків відповідно до ст. 625 ЦК України, не стосується такого способу захисту майнового права та інтересу, як відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів як стягнення інфляційних втрат.

Звертаючись з вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за час затримки розрахунків відповідно до статті 625 ЦК України, позивач також не повинен доводити розміру дійсних майнових втрат, яких він зазнав, тому оцінка таких втрат кредитора, пов`язаних із затримкою розрахунку, не має на меті встановлення точного їх розміру.

З огляду на викладене, колегія суддів в цій частині погоджується із доводами позивача, викладеними в апеляційній скарзі, тому приходить до висновку, що суд першої інстанції неправомірно зменшив розмір 3 % річних та інфляційних втрат на 30 %, оскільки обставини у даній справі не є винятковими для зменшення сум 3 % річних та інфляційних втрат.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині часткового задоволення позовних вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат підлягає зміні, а вказані позовні вимоги підлягають задоволенню у позовну обсязі за розрахунками позивача в сумі 91 052,90 грн. та 122 022,41 грн. відповідно.

Щодо посилань відповідача на те, що з огляду на внесені Законом України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», який набрав чинності 29.08.2021, зміни до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» пеня, 3 % річних та інфляційні втрати, стягнення яких є предметом цього позову, підлягають списанню з 29.08.2021, що свідчить про відсутність предмету спору, колегія суддів зазначає про те, що, як вірно вказано самим відповідачем, рішення у цій справі судом першої інстанції ухвалено 16.08.2021, тобто до набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», в той час як за змістом положень ГПК України зміни у законодавстві, які відбулись після ухвалення судового рішення, не можуть бути підставою для його зміни.

За таких обставин підстави для закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (ч. 2 ст. 277 ГПК України).

Колегія суддів вважає, що при прийнятті оскарженого рішення судом першої інстанції мало місце неправильне застосування норм матеріального права, тому рішення господарського суду міста Києва від 16.08.2021 у справі №910/10160/21 підлягає зміні, позов задовольняється частково, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня в сумі 150 293,12 грн., 3 % річних в сумі 91 052,90 грн. та інфляційні втрати в сумі 122 022,41 грн., в задоволенні решти позовних вимог відмовляється.

Враховуючи вимоги та доводи апеляційної скарги, апеляційна скарга акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задовольняється частково.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за подачу позову покладаються на відповідача повністю, а витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги на сторони пропорційно розміру задоволених вимог апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення господарського суду міста Києва 16.08.2021 у справі №910/10160/21 задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 16.08.2021 у справі №910/10160/21 змінити.

3. Викласти п. 2 резолютивної частини рішення господарського суду міста Києва від 16.08.2021 у справі №910/10160/21 в такій редакції:

« 2. Стягнути з комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (01001, м. Київ, площа Івана Франка, 5, ідентифікаційний код 40538421) на користь акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720) 3 % річних в сумі 91 052 (дев`яносто одна тисяча п`ятдесят дві) грн. 90 коп., інфляційній втрати в сумі 122 022 (сто двадцять дві тисячі двадцять дві) грн. 41 коп., пеня в сумі 150 293 (сто п`ятдесят тисяч двісті дев`яносто три) грн. 12 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 6 416 (шість тисяч чотириста шістнадцять) грн. 70 коп.».

4. Поновити дію рішення господарського суду міста Києва від 16.08.2021 у справі №910/10160/21 в частині, яка цією постановою залишена без змін.

5. Стягнути з комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (01001, м. Київ, площа Івана Франка, 5, ідентифікаційний код 40538421) на користь акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720) витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 1 438 (одна тисяча чотириста тридцять вісім) грн. 26 коп.

6. Видачу наказу на виконання цієї постанови доручити суду першої інстанції.

7. Матеріали справи №910/10160/21 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 15.02.2022

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді М.А. Барсук

Л.В. Кропивна