РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2022Справа № 910/18581/21

Суддя Господарського суду міста Києва Головіна К. І., розглянувши у спрощеному позовному провадженні господарську справу

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестком"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сан Бернардіно"

про стягнення 78 030,23 грн.

без повідомлення учасників справи

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва з позовом звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестком" (далі - ТОВ "Інвестком", позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сан Бернардіно" (далі - ТОВ "Сан Бернардіно", відповідач) про стягнення заборгованості у сумі 78 030,23 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач порушив умови договору поставки № 131119-022 від 13.11.2019 в частині повної та своєчасної сплати вартості поставленого товару, внаслідок чого у ТОВ "Сан Бернардіно" утворилась заборгованість.

У позові ТОВ "Інвестком" просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 37 657,00 грн., пеню у сумі 9 056,13 грн., 50 % річних у сумі 31 317,10 грн., що разом становить 78 030,23 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 19.11.2021 за вказаною позовною заявою було відкрите провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, учасникам справи надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.

Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд справи, у строк, визначений законом, відзиву не надав, його позиція щодо заявлених вимог суду невідома. Згідно з ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Ураховуючи, що відповідач не скористався наданим йому правом у межах визначеного законом процесуального строку на подання відзиву, суд дійшов висновку про можливість вирішення спору за відсутності відзиву відповідача.

Отже, розглянувши позовні вимоги та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Установлено, що 13.11.2019 між ТОВ "Інвестком" (постачальник) та ТОВ "Сан Бернардіно" (покупець) був укладений договір поставки № 131119-022 (далі - договір). Відповідно до умов цього договору постачальник зобов`язується передати у зумовлені строки другій стороні товар, а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму (п. 1.1 договору). Загальна кількість товарів, що підлягають поставці та його асортимент визначаються специфікацією, що укладається разом із договором (п. 1.2 договору).

Поставка товарів здійснюється на умовах EXW, місце поставки - склад постачальника (п. 2.1 договору). Право власності на поставлені товари переходить до покупця в момент отримання товару від постачальника за накладною (п. 2.4 договору).

Найменування, ціна за одиницю товару та кількість товару, що входить у партію поставки, визначаються у накладних на товар. Дата, вказана у накладній про прийняття товару покупцем, є датою поставки товару постачальником та фактичним виконанням замовлення (п. 3.3 договору). Сума договору складається з суми вартості партій товарів, поставлених постачальником на протязі строку дії цього договору (п. 6.3 договору).

Покупець повинен сплатити авансовий платіж у розмірі 10 % від загальної суми вартості товару не пізніше 3 днів після дати виписки постачальником рахунка-фактури на вищевказаний товар (п. 7.1.1); другий платіж у розмірі 30 % від загальної суми вартості товару сплачується не пізніше 30 календарних днів з моменту поставки товару (п. 7.1.2); третій платіж у розмірі 30 % від загальної суми вартості товару сплачується не пізніше 60 днів з моменту поставки товару (п. 7.1.3); залишок суми вартості товару у розмірі 30 % від загальної суми вартості товару сплачується покупцем не пізніше 90 днів з моменту поставки товару (п. 7.1.4 договору). При отриманні коштів від покупця постачальником, заборгованість покупця зменшується в наступному порядку: сума пені; сума заборгованості за відвантажений товар (п. 8.7 договору).

Договір вступає в дію з дати його укладання та скріплення печатками і діє протягом двох років, а у частині не виконаних зобов`язань - до повного їх виконання (п. 11.1).

Специфікацією до договору сторони попередньо погодили асортимент товару.

Згідно з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч. 6 вказаної статті).

Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Матеріали справи свідчать, що позивач на виконання свого зобов`язання за вказаним договором з листопада по грудень 2019 та у вересні 2020 передав відповідачу обумовлений сторонами товар на загальну суму 126 075,81 грн., що підтверджується накладними № 2711307 від 27.11.2019 та № 0409410 від 04.09.2020, а також актом звірки взаєморозрахунків від 11.02.2020, підписаними сторонами без зауважень.

Однак, відповідач, зі свого боку, зобов`язання з оплати поставленого товару у порядку, визначеному договором, виконав неналежним чином, вартість товару сплатив частково - на суму 88 418,81 грн., що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача. Отже, у відповідача виникла заборгованість у сумі 37 657,00 грн. (126 075,81 грн. - 88 418,81 грн.), про що свідчить акт звірки взаєморозрахунків від 11.02.2020.

Частиною 1 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 ГК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГК України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки доказів належної оплати заборгованості відповідач не надав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 37 657,00 грн. основного боргу підлягають задоволенню.

Крім суми основного боргу, позивач також просив стягнути з відповідача пеню у сумі 9 056,13 грн. за прострочення зобов`язання.

Частиною 1 ст. 229 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Як вбачається з п. 8.4 договору, сторони домовились, що за порушення грошових зобов`язань за цим договором винна сторона сплачує постраждалій стороні пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період порушення винною стороною, від суми невиконаного грошового зобовязання за кожний день прострочення.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Також згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У пункті 8.8 договору сторони узгодили, що для нарахування штрафних санкцій діє подовжений строк нарахування (3 роки).

Суд, перевіривши розрахунок заявленої позивачем суми штрафних санкцій відповідно до наведених положень закону та договору, вважає за необхідне стягнути з відповідача пеню у сумі 9 056,13 грн., тобто у заявленій позивачем сумі.

Також позивач, керуючись ст. 625 ЦК України та п. 7.10 договору, нарахував боржнику 50 % річних у сумі 31 317,10 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України).

У п. 7.10 договору сторони домовились, що у разі прострочення покупцем оплати товару постачальник має право вимагати, а покупець зобов`язаний сплатити проценти за користування чужими грошовими коштами за прострочення більше, ніж на 30 календарних днів - 50 % річних, які нараховуються на суму заборгованості покупця за весь період користування ним грошовими коштами, які належать до сплати постачальнику.

Провівши перерахунок суми матеріальних втрат, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягають стягненню 50 % річних у сумі 31 317,10 грн., як просив позивач.

Отже, позов ТОВ "Інвестком" підлягає задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, заявлених позивачем у вигляді судового збору на суму 2 270,00 грн. та витрат на правничу допомогу на суму 15 000,00 грн., суд виходить з такого.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ст. 126 ГПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

У даному випадку на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу у сумі 15 000,00 грн. заявник надав: копії свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (серія КВ № 005727 від 28.04.2016), виданого адвокату Климчук О. С.; договору про надання правової допомоги № І-163/02-11/21 від 02.11.2021, укладеного між ТОВ "Інвестком" та Адвокатським об`єднанням "Сол"; додаткової угоди № 1 від 02.11.2021, у якій сторони погодили, що розмір винагороди за надання правничої допомоги становить 15 000,00 грн. (п. 1.6 угоди); ордеру на представництво інтересів позивача в суді (серія АІ № 1170140 від 08.11.2021), а також платіжне доручення № 56602 від 03.11.2021.

Дослідивши надані позивачем докази, суд вважає їх достатніми для підтвердження факту понесення витрат на професійну правничу допомогу та такими, що відповідають критерію розумності та адекватності, враховуючи категорію та ступінь складності справи, обсяг виконаних адвокатом робіт. За таких обставин суд вважає, що вимога про стягнення судових витрат, понесених позивачем на правничу допомогу у сумі 15 000,00 грн., є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Указані витрати, а також витрати зі сплати судового збору у сумі 2 270,00 грн. покладаються на відповідача згідно зі ст. 129 ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 73 - 79, 129, 236 - 238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестком" до Товариство з обмеженою відповідальністю "Сан Бернардіно" про стягнення заборгованості у сумі 78 030,23 грн. задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сан Бернардіно" (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 72; ідентифікаційний код 42767311) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестком" (04112, м. Київ, вул. Дегтярівська, 48; ідентифікаційний код 31901655) заборгованість у сумі 37 657 (тридцять сім тисяч шістсот п`ятдесят сім) грн. 00 коп., пеню у сумі 9 056 (дев`ять тисяч п`ятдесят шість) грн. 13 коп., 50 % річних у сумі 31 317 (тридцять одна тисяча триста сімнадцять) грн. 10 коп., витрати на правничу допомогу у сумі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн. 00 коп., судовий збір у сумі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп.

Повне судове рішення складене 8 лютого 2022 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головіна К. І.