ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2022 р. Справа№ 911/2875/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Корсака В.А.

Попікової О.В.

за участю:

секретаря судового засідання Звершховської І.А.,

представників сторін:

від позивача: не з`явились,

від відповідача: не з`явились,

розглянувши апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на ухвалу Господарського суду Київської області від 21.10.2021 (повний текст складено 21.10.2021)

у справі № 911/2875/21 (суддя Бацуца В.М.)

за позовом ОСОБА_1

до Обслуговуючого гаражного кооперативу „Металург"

про визнання дій та рішення правління кооперативу незаконними, визнання наказу голови правління кооперативу незаконним, зобов`язання вчинити дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

У вересні 2021 ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до Господарського суду Київської області з позовною заявою, у якій просить:

- визнати дії правління Обслуговуючого гаражного кооперативу „Металург" (далі - ОГК «Металург») від 24.06.2021 щодо поновлення ОСОБА_1 такими, що не відповідають вимогам закону;

- визнати рішення правління ОГК „Металург" від 24.06.2021 такими, що не відповідають вимогам закону;

- визнати наказ № 4 від 17.06.2021 „Про поновлення на роботі", виданий головою правління ОГК „Металург" ОСОБА_2 таким, що не відповідає вимогам закону;

- зобов`язати голову правління ОГК „Металург" Саєнка О.І. видати новий наказ про поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді голови правління ОГК „Металург" за формою, що відповідає вимогам законодавства;

- зобов`язати голову правління ОГК „Металург" ОСОБА_2 допустити ОСОБА_1 , поновленого на посаді голови правління ОГК „Металург", до відповідного робочого місця та здійснити передачу ОСОБА_1 печатки та всіх необхідних для роботи голови правління документів;

- зобов`язати голову правління ОГК „Металург" ОСОБА_2 скоригувати табель обліку використання робочого часу за час вимушеного прогулу щодо ОСОБА_1 ;

- зобов`язати голову правління ОГК „Металург" Саєнка О.І. внести зміни до особової картки та особової справи ОСОБА_1 ;

- стягнути з ОГК „Металург" середній заробіток за час вимушеного прогулу внаслідок незаконного (поновлення) звільнення.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 вказує про свою незгоду з діями ОГК «Металург» щодо поновлення його на посаді голови правління Кооперативу на підставі рішення Господарського суду Київської області від 16.06.2021 у справі №361/1059/17.

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 21.10.2021 повернено ОСОБА_1 позовну заяву та додані до неї матеріали без розгляду.

Ухвала господарського суду першої інстанції мотивована тим, що подана ОСОБА_1 позовна заява містить позовні вимоги, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства.

Оскільки згідно з п. 2 ч. 5 ст. 174 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень ст. 173 цього Кодексу), зазначена позовна заява підлягає поверненню без розгляду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погодившись з ухвалою Господарського суду Київської області від 21.10.2021, ОСОБА_1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу до Господарського суду Київської області для продовження розгляду. У прохальній частині апеляційної скарги ОСОБА_1 просив здійснити розгляд апеляційної скарги за наявними матеріалами та без його участі.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на невідповідність висновків суду вимогам закону.

На думку скаржника, господарський суд першої інстанції залишив поза увагою постанову Верховного Суду від 24.06.2020 у справі №361/1059/17, у якій Верховний Суд чітко вказав, що спір у справі виник у зв`язку з реалізацією членами кооперативу своїх корпоративних прав на обрання правління та його голови… Спір виник з корпоративних відносин та підлягає розгляду в порядку господарського судочинства…».

Апелянт вважає, що його вимоги як члена ОГК «Металург» є похідними (однорідними), виникли з корпоративних правовідносин та підлягають вирішенню в порядку господарського судочинства.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.11.2021 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Корсак В.А., Попікова О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.11.2021 витребувано у Господарського суду Київської області матеріали справи №911/2875/21. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Київської області від 21.10.2021 до надходження матеріалів справи №911/2875/21.

29.11.2021 матеріали справи №911/2875/21 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.01.2022 звільнено від сплати судового збору ОСОБА_1 за розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Київської області від 21.10.2021 у справі №911/2875/21. Поновлено ОСОБА_1 пропущений строк на апеляційне оскарження. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Київської області від 21.10.2021 року у справі №911/2875/21. Розгляд справи призначено на 09.02.2022.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.02.2022 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Попікова О.В., Корсак В.А. (у зв`язку з відпусткою судді Владимиренко С.В.).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.02.2022 прийнято апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Київської області від 21.10.2021 у справі №911/2875/21 до провадження у визначеному складі суду.

Позиції учасників справи.

ОГК «Металург» надало відзив на апеляційну скаргу, у якому проти доводів апеляційної скарги заперечує та просить відмовити у її задоволенні, оскаржувану ухвалу Господарського суду Київської області від 21.10.2021 залишити без змін, оскільки господарський суд першої інстанції при її винесенні не вчинив порушень норм матеріального та/або процесуального права, що можуть слугувати підставою для подальшого скасування ухвали.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно зі ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 271 ГПК України).

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.

Постанова Верховного Суду від 24.06.2020 у справі №361/1059/17 свідчить, що у лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОГК «Металлург» про визнання недійсними рішень загальних зборів та правління кооперативу, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення належних при звільненні сум, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, затримки проведення розрахунку при звільненні, затримки видачі трудової книжки, та з урахуванням поданих уточнень просив суд:

- визнати недійсним рішення позачергових загальних зборів уповноважених представників членів ОГК «Металлург» від 04.02.2017;

- визнати недійсним рішення правління ОГК «Металлург» від 07.02.2017, оформлене протоколом №1;

- визнати незаконним та скасувати наказ №1 від 07.02.2017 голови правління ОГК «Металлург» від 07.02.2017 про його звільнення із займаної посади з 13.02.2017;

- поновити його на посаді голови правління ОГК «Металлург» з 13.02.2017;

- стягнути з ОГК «Металург» належні йому при звільненні суми у розмірі 11 200,00 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку у розмірі 56 000,00 грн, середній заробіток за час вимушеного прогулу пов`язаного із затримкою видачі трудової книжки в розмірі 56 000,00 грн та середній заробіток за час вимушеного прогулу, пов`язаного із незаконним звільненням, у розмірі 56 000,00 грн.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 13.12.2017 позов задоволено частково. Стягнуто з ОГК «Металлург» на користь ОСОБА_1 належні суми при звільненні у розмірі 5 489,64 грн. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Київської області від 24.04.2018 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 13.12.2017 в частині стягнення з ОГК «Металург» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати скасовано і в цій частині ухвалено нове судове рішення, яким стягнуто з ОГК «Металлург» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період з 07.02.2017 по день ухвалення судового рішення у розмірі 48 015,52 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Верховного Суду від 24.06.2020 у справі №361/1059/17 касаційні скарги ОСОБА_1 та ОГК «Металлург» задоволено частково. Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 13.12.2017 та постанову Апеляційного суду Київської області від 24.04.2018 скасовано. Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОГК «Металлург» про визнання недійсними рішень зборів правління, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення належних сум, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, затримки проведення розрахунку при звільненні, затримки видачі трудової книжки закрито. Повідомлено ОСОБА_1 , що розгляд справи за його позовом віднесено до юрисдикції господарських судів. Роз`яснено ОСОБА_1 право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутись до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Суд касаційної інстанції вказав, що вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій не звернули уваги на зміст позовних вимог і, не дослідивши питання юрисдикційності спору, помилково розглянули справу по суті в порядку цивільного судочинства.

Під час розгляду справи №361/1059/17 Господарським судом Київської області ОСОБА_1 подав уточнену позовну заяву, в якій просив суд:

- визнати недійсним рішення зборів уповноважених представників членів ОГК «Металлург» від 04.02.2017;

- визнати недійсним рішення правління ОГК «Металлург» від 07.02.2017, оформлене протокол №1;

- визнати незаконним та скасувати наказ №1 від 07.02.2017 голови правління ОГК «Металлург» від 07.02.2017 про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади з 13.02.2017;

- поновити ОСОБА_1 на посаді голови правління ОГК «Металлург» з 13.02.2017;

- стягнути з ОГК «Металлург» середній заробіток за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку у розмірі 88 055,04 грн.

Рішенням Господарського суду Київської області від 16.06.2021 у справі №361/1059/17 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОГК "Металург" про визнання недійсними рішень зборів та правління, визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку при звільненні задоволено частково. Визнано недійсним рішення зборів уповноважених представників членів ОГК "Металург" від 04.02.2017; визнано недійсним рішення правління Обслуговуючого гаражного кооперативу "Металург" від 07.02.2017, оформлене протоколом №1; визнано незаконним та скасовано наказ №1 від 07.02.2017 голови правління ОГК "Металург" від 07.02.2017 про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади з 13.02.2017; поновлено ОСОБА_1 на посаді голови правління ОГК "Металург" з 13.02.2017. Стягнуто з ОГК "Металург" в дохід державного бюджету 1 920,00 грн судового збору. Закрито провадження у справі в частині вимог ОСОБА_1 до ОГК "Металург" про стягнення середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку при звільненні.

ОСОБА_1 наводить хронологічний перелік дій ОГК «Металург», вчинених на виконання рішення Господарського суду Київської області від 16.06.2020 у справі №361/1059/17.

Зокрема, ОСОБА_1 вказує, що 17.06.2021 ОГК «Металург» видало наказ №4 про поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді голови правління.

23.06.2021 о 18:33 ОГК «Металург» направив ОСОБА_1 електронним повідомленням запрошення на 24.06.20212 о 10:00 на засідання правління Кооперативу.

24.06.2021 ОСОБА_1 прибув до ОГК «Металург», однак його в приміщення не допустили, засідання провели на вулиці на території Кооперативу. На засіданні одноголосно було прийнято рішення про поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді голови правління, однак відповідний наказ вручено не було та ознайомлення з наказом, а також внесення відповідних записів до організаційно-розпорядчих документів не здійснено. Одночасно цим же складом правління ОСОБА_1 було переобрано з голови правління та звільнено з посади голови правління, а також обрано нового голову правління в особі ОСОБА_2

ОСОБА_1 вказує, що 24.06.2021 мав робочу зустріч з діючим правлінням Кооперативу, який рішення Господарського суду Київської області від 16.02.2021 належним чином не виконав, порушив вимоги трудового законодавства, діяв незаконно, до роботи ОСОБА_1 не допустив.

25.06.2021 ОГК «Металург» направило ОСОБА_1 наказ №4 та лист- повідомлення, які були отримані ОСОБА_1 05.07.2021.

06.09.2021 ОСОБА_1 надав наказ Господарського суду Київської області №361/1059/17 для виконання до Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області (далі - Броварський ВДВС).

14.09.2021 головний виконавець Броварського ВДВС на підставі добровільного виконання ОГК «Металург» рішення суду в частині видання наказу про поновлення роботі ОСОБА_1 виніс постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №66719189, у якій зазначено, що вимоги виконавчого документа виконані боржником в добровільний термін до моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження; рішення згідно з виконавчим документом фактично виконано в повному обсязі.

Не погоджуючись з діями ОГК «Металург» про поновлення його на посаді голови правління Кооперативу на підставі на підставі рішення Господарського суду Київської області від 16.06.2021 у справі №361/1059/17 та вважаючи їх незаконними, ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до Господарського суду Київської області, яку суд повернув без розгляду оскаржуваною ухвалою.

У поданій позовній заяві ОСОБА_1 заявив вимоги, перелік яких наведено вище за текстом цієї постанови.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Відповідно до ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За змістом ч. 3 ст. 22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

Підвідомчість визначається як коло справ, віднесених до розгляду і вирішення господарських судів з огляду на пряму вказівку закону. Підвідомчість визначає також властивості (характер) спірних правовідносин, у силу яких їх вирішення віднесене до компетенції господарського суду.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово у своїх постановах наводила загальні критерії розмежування судової юрисдикції. Такими критеріями є передбачені законом умови, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, як-то: суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка у законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі (постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі №235/445/18, від 19.02.2020 у справі №530/879/18 та багато інших).

Відповідно до суб`єктного критерію господарський суд вирішує господарські спори, що виникають між підприємствами, організаціями (юридичними особами), а також громадянами - суб`єктами підприємницької діяльності, а у випадках, передбачених чинним законодавством, може вирішувати спори і розглядати справи за участю державних та інших органів, а також громадян, які не є суб`єктами підприємницької діяльності.

Подання позовної заяви за правилами ГПК України означає, що позовна заява повинна бути подана за правилами предметної та суб`єктної юрисдикції справ відповідно до ст. 20 ГПК України.

Спір не підлягає вирішенню в господарських судах України, якщо: він не є підвідомчим господарському суду, тобто предмет спору не охоплюється ст. 20 ГПК України; спір за предметною ознакою підвідомчий господарському суду, але одна зі сторін не може бути учасником господарського процесу, а її право чи інтерес не підлягають судовому захисту у господарському суді.

Частиною 1 ст. 20 цього ж кодексу встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

… 3) справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів;

4) справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах;

10) справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем;

12) справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (учасника, акціонера) такої юридичної особи, поданим в її інтересах;

14) справи у спорах про захист ділової репутації, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем або самозайнятою особою;

15) інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

Статтею 2 ГПК України визначено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних саме зі здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду.

Для віднесення справи до своєї юрисдикції господарському суду необхідно визначити, чи правовідносини та спір є господарськими. Зокрема, господарський спір підвідомчий господарському суду за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі №911/3749/17).

Натомість ч. 1 ст. 19 ЦПК України визначено, що загальні суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За змістом ст. ст. 15 і 16ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Стаття 167 ГК України визначає, що корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Володіння корпоративними правами не вважається підприємництвом. Законом можуть бути встановлені обмеження певним особам щодо володіння корпоративними правами та/або їх здійснення.

Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Частиною 1, 2 ст. 55 ГК України встановлено, що суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Суб`єктами господарювання є:

1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до ЦК України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку;

2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці;

3) виключено.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 ГК України що під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

За способом утворення (заснування) та формування статутного капіталу стаття 63 Господарського кодексу України відносить кооперативні підприємства до корпоративних, а за формою власності - до підприємств колективної власності.

Корпоративне підприємство характеризується тим, що утворюється, як правило, двома або більше засновниками за їх спільним рішенням (договором), діє на основі об`єднання майна та/або підприємницької чи трудової діяльності засновників (учасників), їх спільного управління справами, на основі корпоративних прав, у тому числі через органи, що ними створюються, участі засновників (учасників) у розподілі доходів та ризиків підприємства.

Підприємством колективної власності визнається корпоративне або унітарне підприємство, що діє на основі колективної власності засновника (засновників) (ст. 93 ГК України).

Кооперативи як добровільні об`єднання громадян з метою спільного вирішення ними економічних, соціально-побутових та інших питань можуть створюватися у різних галузях (виробничі, споживчі, житлові тощо). Діяльність різних видів кооперативів регулюється законом. Господарська діяльність кооперативів повинна здійснюватися відповідно до вимог цього Кодексу, інших законодавчих актів (ст. 94 ГК України).

Зазначені норми кореспондуються із положеннями ст. ст. 83, 85, 86 ЦК України, згідно з положеннями яких юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом. Товариством є організація, створена шляхом об`єднання осіб (учасників), які мають право участі у цьому товаристві. Товариство може бути створено однією особою, якщо інше не встановлено законом. Непідприємницькими товариствами є товариства, які не мають на меті одержання прибутку для його наступного розподілу між учасниками. Непідприємницькі товариства (кооперативи, крім виробничих, об`єднання громадян тощо) та установи можуть поряд зі своєю основною діяльністю здійснювати підприємницьку діяльність, якщо інше не встановлено законом і якщо ця діяльність відповідає меті, для якої вони були створені, та сприяє її досягненню.

Особливості створення кооперативів та ведення господарської діяльності обслуговуючими кооперативами визначається Законом України «Про кооперацію».

За змістом положень статей 2, 6, 9 цього ж Закону кооператив є юридичною особою, державна реєстрація якого проводиться в порядку, передбаченому законом. Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо.

Обслуговуючий кооператив - це кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності. Обслуговуючі кооперативи надають послуги іншим особам в обсягах, що не перевищують 20 відсотків загального обороту кооперативу. Обслуговуючий кооператив надає послуги своїм членам, не маючи на меті одержання прибутку (ст. ст. 2, 23 Закону України «Про кооперацію»).

Таким чином, обслуговуючий кооператив незалежно від напряму його діяльності є господарською організацією - юридичною особою, яка здійснює некомерційну господарську діяльність з моменту державної реєстрації на підставі закону та свого статуту.

За змістом наведених норм корпоративні права характеризуються тим, що особа, яка є учасником (засновником, акціонером, членом) юридичної особи має право на участь в управлінні господарською організацією та інші правомочності передбачені законом і статутними документами.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про кооперацію» основними правами члена кооперативу є, зокрема, участь в господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління; користування послугами кооперативу; право вносити пропозиції щодо поліпшення роботи кооперативу, усунення недоліків у роботі його органів управління та посадових осіб; право звертатися до органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, посадових осіб кооперативу із запитами, пов`язаними з членством у кооперативі, діяльністю кооперативу та його посадових осіб, одержувати письмові відповіді на свої запити.

Відповідно, члени обслуговуючого кооперативу незалежно від напряму його діяльності є носіями корпоративних прав, а відносини між його членами та кооперативом, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, є корпоративними.

Вищевказана правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019 у справі №509/577/18, від 01.10.2019 у справі №910/7554/18, від 17.12.2019 у справі №904/4887/18.

Згідно зі ст. 1 Кодексу законів про працю України цей Кодекс регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників.

Відповідно до ст. 2 цього ж Кодексу право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Держава створює умови для ефективної зайнятості населення, сприяє працевлаштуванню, підготовці і підвищенню трудової кваліфікації, а при необхідності забезпечує перепідготовку осіб, вивільнюваних у результаті переходу на ринкову економіку.

Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Працівники мають право на відпочинок відповідно до законів про обмеження робочого дня та робочого тижня і про щорічні оплачувані відпустки, право на здорові і безпечні умови праці, на об`єднання в професійні спілки та на вирішення колективних трудових конфліктів (спорів) у встановленому законом порядку, на участь в управлінні підприємством, установою, організацією, на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в старості, а також у разі хвороби або реабілітації, повної або часткової втрати працездатності, на матеріальну допомогу в разі безробіття, на право звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством, та інші права, встановлені законодавством.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Майже аналогічний за змістом перелік способів захисту передбачений у ч. 2 ст. 20 ГК України.

У поданому позові ОСОБА_1 заявив вимоги про визнання дій правління ОГК «Металург» від 24.06.2021 щодо поновлення ОСОБА_1 такими, що не відповідають вимогам закону; визнання рішення правління ОГК «Металург» від 24.06.2021 такими, що не відповідають вимогам закону; визнання наказу №4 від 17.06.2021 «Про поновлення на роботі», виданого головою правління ОГК «Металург» ОСОБА_2 таким, що не відповідає вимогам закону; зобов`язання голови правління ОГК «Металург» Саєнка О.І. видати новий наказ про поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді голови правління ОГК «Металург» за формою, що відповідає вимогам законодавства; зобов`язання голови правління ОГК «Металург» ОСОБА_2 допустити ОСОБА_1 , поновленого на посаді голови правління ОГК «Металург», до відповідного робочого місця та здійснити передачу ОСОБА_1 печатки та всіх необхідних для роботи голови правління документів; зобов`язання голови правління ОГК «Металург» ОСОБА_2 скоригувати табель обліку використання робочого часу за час вимушеного прогулу щодо ОСОБА_1 ; зобов`язання голови правління ОГК «Металург» ОСОБА_2 внести зміни до особової картки та особової справи ОСОБА_1 ; стягнення з ОГК «Металург» середнього заробітку за час вимушеного прогулу внаслідок незаконного (поновлення) звільнення.

Наведене, враховуючи приписи ГПК України, ЦК України, ГК України, Закону України «Про кооперацію», Кодексу законів про працю України, виходячи зі змісту позовної заяви та обґрунтування її вимог, а також доданих до неї матеріалів, свідчить, що вимоги позивача до відповідача про:

визнання дій правління ОГК «Металург» від 24.06.2021 щодо поновлення ОСОБА_1 такими, що не відповідають вимогам закону;

визнання рішення правління ОГК «Металург» від 24.06.2021 такими, що не відповідають вимогам закону;

підлягають розгляду і вирішенню за правилами господарського судочинства, оскільки пред`явлені на захист корпоративних прав позивача як члена ОГК «Металург», пов`язаних із його управлінням та діяльністю.

Разом з тим вимоги позивача до відповідача (з урахуванням заявлених фактичних і правових обґрунтувань цих вимог) про:

визнання наказу №4 від 17.06.2021 «Про поновлення на роботі», виданого головою правління ОГК «Металург» ОСОБА_2 , таким, що не відповідає вимогам закону;

зобов`язання голови правління ОГК «Металург» ОСОБА_2 видати новий наказ про поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді голови правління ОГК «Металург» за формою, що відповідає вимогам законодавства;

зобов`язання голови правління ОГК «Металург» ОСОБА_2 допустити ОСОБА_1 , поновленого на посаді голови правління ОГК «Металург», до відповідного робочого місця та здійснити передачу ОСОБА_1 печатки та всіх необхідних для роботи голови правління документів

зобов`язання голови правління ОГК «Металург» ОСОБА_2 скоригувати табель обліку використання робочого часу за час вимушеного прогулу щодо ОСОБА_1 ;

зобов`язання голови правління ОГК «Металург» Саєнка О.І. внести зміни до особової картки та особової справи ОСОБА_1 ;

стягнення з ОГК «Металург» середнього заробітку за час вимушеного прогулу внаслідок незаконного (поновлення) звільнення

не підлягають розгляду і вирішенню за правилами господарського судочинства, оскільки пред`явлені на захист саме трудових прав позивача, передбачених положеннями Кодексу законів про працю України, як працівника ОГК «Металург», в цій частині такий спір виник між позивачем та відповідачем із трудових відносин, а тому відноситься до юрисдикції загальних судів та підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, дана позовна заява містить вимоги, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства.

Відповідно до ст. 173 Господарського процесуального кодексу України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Суд з урахуванням положень частини першої цієї статті може за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи об`єднати в одне провадження декілька справ за позовами:

1) одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача;

2) одного й того самого позивача до різних відповідачів;

3) різних позивачів до одного й того самого відповідача.

Об`єднання справ в одне провадження допускається до початку підготовчого засідання, а у спрощеному позовному провадженні - до початку розгляду справи по суті у кожній із справ.

Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.

Суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання господарського судочинства. Розгляд позовних вимог, виділених у самостійне провадження, здійснює суддя, який прийняв рішення про роз`єднання позовних вимог.

Про об`єднання справ в одне провадження, роз`єднання позовних вимог, про відмову в об`єднанні справ в одне провадження, роз`єднанні позовних вимог суд постановляє ухвалу.

Справи, що перебувають у провадженні господарського суду, в разі об`єднання їх в одне провадження передаються на розгляд судді, який раніше за інших суддів відкрив провадження у справі.

Якщо провадження у справах було відкрито в один день, справи, в разі об`єднання їх в одне провадження, передаються на розгляд судді, який першим прийняв рішення про їх об`єднання.

Справи, об`єднані в одне провадження, роз`єднанню не підлягають.

Пунктом 2 ч. 5 ст. 174 ГПК України встановлено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень ст. 173 цього Кодексу).

Враховуючи встановлені обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції вважає правомірним висновок господарського суду першої інстанції, що зазначена позовна заява підлягає поверненню без розгляду з вказаних вище підстав.

Щодо доводів апеляційної скарги з посиланням на постанову Верховного Суду від 24.06.2020 у справі №361/1059/17 колегія суддів зазначає, що вимоги та обґрунтування позову і обставини у справі №361/1059/17 та у цій справі не є тотожними та різняться між собою, постанова Верховного Суду від 24.06.2020 у справі №361/1059/17 не визначає юрисдикції всіх подальших спорів Кононенкова С.Г. з Кооперативом, а тому такі доводи не можуть бути прийняті до уваги.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають до застосування у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що ухвала місцевого господарського суду у цій справі є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування не вбачається; підстави для задоволенні апеляційної скарги - відсутні.

Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 271, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Київської області від 21.10.2021 у справі №911/2875/21 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 21.10.2021 у справі №911/2875/21 залишити без змін.

3. Справу №911/2875/21 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 10.02.2022.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді В.А. Корсак

О.В. Попікова