ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2022 р. Справа №910/10032/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

секретар судового засідання - Нікітенко А.В.

представники сторін згідно з протоколом судового засідання

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства "Київпастранс"

на рішення Господарського суду міста Києва від 07.10.2021 (повний текст рішення складено 13.10.2021)

у справі №910/10032/21 (суддя Турчин С.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Промкріплення"

до Комунального підприємства "Київпастранс"

про стягнення 650 051,76 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Промкріплення" (далі - ТОВ "Промкріплення") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Комунального підприємства "Київпастранс" (далі - КП "Київпастранс") заборгованості у розмірі 650 051,76 грн, з яких: 502 800,00 грн - основний борг, 64 098,75 грн - пеня, 24 010,13 грн - три проценти річних, 59 142,88 грн - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором від 07.11.2019 №52-19-541, у зв`язку з чим у КП "Київпастранс" перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 502 800,00 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.10.2021 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 502 800,00 грн заборгованості, 32 595,83 грн пені, 59 142,88 грн інфляційних втрат, 23 981,33 грн трьох процентів річних, 61 847,07 грн витрат на правову допомогу, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 9 277,80 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи зазначене рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу є обґрунтованою. При цьому, судом визнано обґрунтованими розрахунок інфляційних втрат. Також, судом здійснено перерахунок заявлених до стягнення трьох процентів річних і пені та частково задоволено позовні вимоги в цій частині.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням місцевого господарського суду, КП "Київпастранс" звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 07.10.2021 у справі №910/10032/21, в частині стягнення пені у розмірі 32 595,83 грн, та у частині стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 61 847,08 грн скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні стягнення пені у розмірі 21 320,88 грн та стягненні витрат на правничу допомогу в сумі 59 577,08 грн.

В апеляційній скарзі апелянт частково не погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає його необґрунтованим та таким, що ухвалене при неповному з`ясуванні обставин справи.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.11.2021 апеляційну скаргу КП "Київпастранс" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.10.2021 у справі №910/10032/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді: Шапран В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.11.2021 відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду або залишення без руху апеляційної скарги КП "Київпастранс" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.10.2021 до надходження матеріалів справи №910/10032/21 до Північного апеляційного господарського суду.

8 грудня 2021 року на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/10032/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2021 апеляційну скаргу КП "Київпастранс" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.10.2021 у справі №910/10032/21 залишено без руху, надано скаржнику строк на усунення недоліків апеляційної скарги.

4 січня 2022 року на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшла заява скаржника про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.01.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою КП "Київпастранс" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.10.2021 у справі №910/10032/21. Справу призначено до розгляду на 10.02.2022.

В судовому засіданні 10.02.2022 представник відповідача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі. Представник позивача заперечив проти доводів, викладених в апеляційній скарзі та просив залишити оскаржуване рішення без змін.

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду, в межах доводів апеляційної скарги, зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.11.2019 між ТОВ "Промкріплення" та КП "Київпастранс" укладено договір №52-19-541. Відповідно до умов договору позивач зобов`язується поставити та передати у власність відповідачу: "Кріпильні деталі" код 44530000-4 за ДК 021:2015 (ЛОТ №2 - костилі колійні, шурупи колійні), а останній - сплатити за товар, визначений в асортименті, кількості та за цінами, які зазначені у Специфікації (Додаток №1), що додається до цього договору і є його невід`ємною частиною.

Зазначений договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками наведених юридичних осіб.

Сума цього договору (ціна договору) визначається згідно з Специфікацією (Додаток №1), що є невід`ємною частиною цього договору і становить разом з ПДВ - 712 800,00 грн (пункт 3.1 договору).

Відповідно до пункту 4.1 договору розрахунок за поставлений товар здійснюється покупцем у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 60 календарних днів з дати підписання покупцем видаткової накладної на фактично поставлену окрему партію товару.

Згідно з пунктом 5.2 договору поставка товару здійснюється на умовах DDP згідно з INCOTERMS-2010 за адресою: місто Київ, вулиця Павла Усенка, 7/9. При цьому транспортування товару проводиться за кошти постачальника, і вартість такої доставки входить в ціну договору.

За умовами пункту 5.3 договору поставка товару здійснюється окремими партіями за окремою письмовою заявкою покупця з зазначенням необхідних найменувань та кількості товару в межах Специфікації (додаток №1), виходячи з їх виробничої необхідності.

Специфікацією (додаток №1 до договору) сторони погодили найменування та кількість товару, а саме: костиль колійний 16х16х165 мм у кількості 15 т на суму 549 000,00 грн без ПДВ, шуруп колійний 24х150 мм у кількості 1 т на суму 45 000,00 грн без ПДВ. Загальна сума товару згідно з Специфікацією - 712 800,00 грн з ПДВ.

Пунктом 6.1 договору передбачено, що покупець зобов`язаний прийняти поставлений товар, який відповідає технічним і якісним характеристикам (пункт 6.1.1); своєчасно і в повному обсязі сплатити за поставлений товар, який відповідає технічним і якісним характеристикам (пункт 6.1.2).

У пункті 11.1 договору сторони погодили, що останній набирає чинності з дня його підписання сторонами та діє до 31.12.2020 включно, але у будь-якому випадку - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на виконання взятих на себе зобов`язань за договором №52-19-541 від 07.11.2019 поставив відповідачу товар на загальну суму 712 800,00 грн, на підтвердження чого надав: видаткову накладну від 14.11.2019 №РН-0000154 на суму 351 360,00 грн, видаткову накладну від 18.11.2019 №РН-0000162 на суму 185 760,00 грн, видаткову накладну від 03.12.2019 №РН-0000187 на суму 175 680,00 грн, довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей від 13.11.2019 №285, від 18.11.2019 №288 та від 03.12.2019 №305, а також товарно-транспортні накладні від 14.11.2019 №, від 18.11.2019 № та від 03.12.2019 №.

Водночас, відповідач, у порушення умов укладеного сторонами договору, товар оплатив частково здійснивши оплату за поставлений товар на загальну суму 210 000,00 грн, а саме: 24.12.2019 - на суму 10 000,00 грн, 10.06.2020 - на суму 25 000,00 грн, 15.07.2020 - на суму 20 000,00 грн, 17.07.2020 - на суму 25 000,00 грн, 27.07.2020 - на суму 25 000,00 грн, 29.07.2020 - на суму 25 000,00 грн, 14.09.2020 - на суму 25 000,00 грн, 21.09.2020 - на суму 45 000,00 грн, 23.09.2020 - на суму 10 000,00 грн.

Отже, всупереч умовам спірного договору, за розрахунком позивача, заборгованість відповідача за поставлений товар склала 502 800,00 грн.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За частиною 1 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Місцевим господарським судом встановлено, що на виконання взятих на себе зобов`язань за договором від 07.11.2019 №52-19-541 позивач поставив відповідачу, а останній прийняв товар на суму 712 800,00 грн, що підтверджується видатковими накладними: від 14.11.2019 №РН-0000154 на суму 351 360,00 грн, від 18.11.2019 №РН-0000162 на суму 185 760,00 грн, від 03.12.2019 №РН-0000187 на суму 175 680,00 грн, довіреностями на отримання товарно-матеріальних цінностей від 13.11.2019 №285, від 18.11.2019 №288, від 03.12.2019 №305 та товарно-транспортними накладними від № 14.11.2019, від 18.11.2019 №, від 03.12.2019 №.

Вищенаведені видаткові накладні підписані відповідачем без заперечень та зауважень.

Підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом та фіксує факт здійснення господарської операції, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов`язання визначається за правилами, встановленими частиною 1 статті 692 ЦК України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на встановлені у пункті 4.1 договору строки оплати, відповідач зобов`язаний здійснити оплату за поставлений товар в наступні строки: за видатковою накладною від 14.11.2019 №РН-0000154 у строк до 13.01.2020, за видатковою накладною від 18.11.2019 №РН-0000162 у строк до 17.01.2020, за видатковою накладною від 03.12.2019 №РН-0000187 у строк до 03.02.2020.

Відповідач оплату за поставлений товар, згідно з видатковими накладними від 14.11.2019 №РН-0000154, від 18.11.2019 №РН-0000162, від 03.12.2019 №РН-0000187, здійснив частково на суму 210 000,00 грн, внаслідок чого заборгованість відповідача становить 502 800,00 грн.

Враховуючи викладене вище, оскільки заборгованість відповідача перед позивачем у сумі 502800,00 грн належним чином доведена, відповідачем належними доказами не спростована, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується судова колегія, про обґрунтованість позовних вимог про стягнення заборгованості у сумі 502 800,00 грн.

У зв`язку із порушенням відповідачем зобов`язання за договором, в частині оплати за поставлений товар, позивачем нараховані та заявлені до стягнення інфляційні втрати у сумі 59 142,88 грн та три проценти річних в розмірі 24 010,13 грн.

Відповідно до вимог частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок інфляційних втрат, дійшла висновку про його обґрунтованість.

У той же час, судова колегія, перевіривши розрахунок трьох процентів річних, погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо часткового задоволення трьох процентів річних в розмірі 23 981,33 грн.

Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов спірного договору, позивач просив стягнути з КП "Київпастранс" пеню у розмірі 64098,75 грн.

За приписами статті 230 ГК України визначено, що порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити, у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частиною 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові, у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

За умовами пункту 7.3 договору, за порушення термінів оплати товару покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від вартості поставленого товару, за кожен день прострочення оплати.

Нарахування пені здійснено позивачем у наступному порядку:

- на борг за видатковою накладною від 14.11.2019 №РН-0000154 за період з 15.01.2020 по 14.07.2020;

- на борг за видатковою накладною від 18.11.2019 №РН-0000162 за період з 18.01.2020 по 18.07.2020;

- на борг за видатковою накладною від 03.12.2019 №РН-0000187 за період з 02.02.2020 по 02.08.2020.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, оскільки оплата за видатковою накладною від 03.12.2019 №РН-0000187 мала бути здійснена у строк до 03.02.2020, то нарахування пені на борг за вказаною накладною слід здійснювати з 04.02.2020. За перерахунком суду, сума пені за видатковою накладною від 03.12.2019 №РН-0000187 становить 14 803,20 грн. Нарахування пені у сумі 32 117,25 грн за видатковою накладною від 14.11.2019 №РН-0000154 та пені у сумі 16 967,10 грн за видатковою накладною від 18.11.2019 №РН-0000162 є арифметично правильними.

Посилання відповідача на те, що при розрахунку суми пені позивачем не враховані оплати за видатковою накладною від 03.12.2019 №РН-0000187, а саме: від 15.07.2020 на суму 20 000,00 грн, від 17.07.2020 на суму 25 000,00 грн, від 27.07.2020 суму 25 000,00 грн, від 29.07.2020 на суму 25 000,00 грн, місцевий господарський суд правомірно відхилив, з огляду на наступне.

У постанові Верховного Суду від 26.12.2019 у справі №911/2630/18 викладено правову позицію, що у випадку, коли в графі платіжного доручення "призначення платежу" відсутні посилання на період, дату, номер договору, згідно з яким здійснюється платіж, тощо, такий період має визначатись одержувачем відповідно до умов договору між платником та одержувачем коштів. Якщо відповідні застереження у договорі відсутні, то у разі наявності заборгованості платежі мають відноситись на погашення заборгованості в хронологічному порядку: починаючи з тієї, що виникла у найдавніший період, до повного її погашення.

Наведений вище алгоритм розподілу коштів врегульований в статті 534 ЦК України, яка визначає правила виконання грошового зобов`язання, якщо наявна сума грошей є меншою за суму боргу, і вимоги кредитора в повному обсязі не можуть бути задоволені. У такому випадку вимоги кредитора погашаються у встановленій черговості:

- у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання. В даному випадку мова йдеться про судові витрати, витрати на сплату держмита та інших обов`язкових платежів, витрати на юридичну допомогу тощо. Такі витрати мають бути підтверджені кредитором (наприклад, підлягатиме стягненню за рішенням суду тощо);

- у другу чергу підлягають сплаті проценти та неустойка, в разі їх нарахування на підставі договору або закону;

- і лише в третю чергу сплачується основна сума боргу. Інший порядок погашення вимог кредитора може бути встановлений договором. Сторони можуть передбачити, наприклад, першочергове погашення основної суми боргу або інші правила тощо.

Можливість застосування положень статті 534 ЦК України безпосередньо залежить від змісту реквізиту "призначення платежу" платіжного доручення, згідно з яким боржник здійснював платіж кредиторові на виконання грошового зобов`язання. Це означає, що якщо платник (боржник) здійснює переказ коштів, чітко зазначаючи призначення платежу - погашення основного боргу (оплата товару, робіт, послуг), черговість, встановлена статтею 534 цього Кодексу застосовуватися не може.

Розподіл коштів може здійснюватися кредитором відповідно до статті 534 ЦК України у випадку, коли стягнення заборгованості здійснюється в порядку виконавчого провадження, або платіж буде отримано без реквізиту "Призначення платежу" чи як загальна підстава - на виконання договору або погашення кредиторської заборгованості тощо.

Відповідно до наявних у матеріалах справи доказів часткових оплат, оплата за поставлений товар здійснювалася відповідачем з призначенням платежу: оплата за костилі, шурупи колійні по договору №52-19-541 від 07.11.2019, згідно рах. №СФ-0000162 від 13.11.2019.

Оскільки при здійсненні платежу відповідач у призначенні платежу не вказував за якими саме видатковими накладними здійснюються оплати, відповідні оплати зараховані позивачем у рахунок погашення заборгованості за видатковою накладною від 14.11.2019 №РН-0000154 у порядку черговості зарахування платежів.

Водночас, відповідач заявив про застосування строку позовної давності до позовних вимог про стягнення пені.

За доводами відповідача позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення пені за видатковою накладною від 14.11.2019 №РН-0000154 з пропуском позовної давності за період з 15.01.2020 по 03.06.2020, за видатковою накладною від 18.11.2019 №РН-0000162 з пропуском позовної давності за період з 18.01.2020 по 03.06.2020, за видатковою накладною від 03.12.2019 №РН-0000187 з пропуском позовної давності за період з 02.02.2020 по 03.06.2020.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За приписами частини 5 статті 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до частини 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, якщо господарська санкція нараховується за кожен день прострочення на відповідну суму, то позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день прострочення. Право на позов про стягнення такої санкції за кожен день прострочення виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

З огляду на те, що нарахування господарських штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, то строк позовної давності спливає через рік від дня, за який нараховано санкцію. Положення статті 266, частини 2 статті 258 ЦК України про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду у межах строку позовної давності за основною вимогою, до господарських санкцій не застосовується.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 08.02.2017 у справі №910/29752/15 та постанові Верховного суду від 28.01.2020 у справі №910/17753/18.

З матеріалів справи вбачається, що позовну заяву позивачем подано 18.06.2021 (дата на поштовому конверті).

З огляду на встановлені вище обставини щодо строків оплати та періоди нарахування пені, позовні вимоги про стягнення пені за видатковими накладними від 14.11.2019 №РН-0000154, від 18.11.2019 №РН-0000162, від 03.12.2019 №РН-0000187, заявлені за межами річного строку позовної давності за період з 15.01.2020 по 17.06.2020, з 18.01.2020 по 17.06.2020, з 04.02.2020 по 17.06.2020.

Проте, згідно з пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 258 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", на території України запроваджено карантин на період з 12 березня до 3 квітня 2020 року.

У подальшому строк карантину неодноразово продовжувався і діє до теперішнього часу.

Вищевказаний пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень Прикінцевих та перехідних положень ЦК України набрав чинності 02.04.2020.

Отже, вимоги про стягнення пені за видатковими накладними від 14.11.2019 №РН-0000154, від 18.11.2019 №РН-0000162, від 03.12.2019 №РН-0000187, нарахованої з 02.04.2020, заявлені позивачем до закінчення строку позовної давності.

Місцевий господарський суд дійшов правильного висновку, що заява відповідача про застосування позовної давності, в частині вимог про стягнення пені є частково обґрунтованою, а позовні вимоги про стягнення пені підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені в сумі 32 595,83 грн, нарахованої за період з 02.04.2020 по 14.07.2020 на борг за видатковою накладною від 14.11.2019 №РН-0000154; за період з 02.04.2020 по 14.07.2020 на борг за видатковою накладною від 18.11.2019 №РН-0000162; за період з 02.04.2020 по 02.08.2020 на борг за видатковою накладною від 03.12.2019 №РН-0000187.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок пені, погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення пені в розмірі 32 595,83 грн.

Доводи скаржника, що від позивача не надходило жодної заяви про поновлення процесуальних строків, що було зумовлено запровадженням карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання корона вірусної хвороби (COVID-19), спростовуються колегією суддів з огляду на наступне

Пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

У той же час, наведеним пунктом Прикінцевих та перехідних положень ЦК України не передбачено подання будь-яких заяв про поновлення процесуального строку.

Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі статтею 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Дія вказаного закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.

На підтвердження понесених судових витрат позивач долучив до матеріалів справи:

- копію договору про надання правової допомоги від 17.05.2021, укладеного між ТОВ "Промкріплення" та адвокатом Риженком Олександром Сергійовичем;

- копію платіжного доручення від 24.05.2021 №899 на суму 81 000,00 грн;

- копію акта прийому-передачі наданих послуг від 04.06.2021 №1 на суму 65 000,00 грн.

З підписаного сторонами акта прийому-передачі наданих послуг від 04.06.2021 №1 вбачається, що до переліку послуг правової допомоги включено послуги:

- зустріч з замовником, з`ясування підстав та мети звернення, вивчення документів наданих замовником щодо відносин з КП "Київпастранс";

- аналіз чинного законодавства та судової практики щодо стягнення заборгованих грошових коштів, цивільних та господарських зобов`язань;

- вироблення правової позиції для позовної заяви замовника до КП "Київпастранс";

- написання позовної заяви замовника до боржника КП "Київпастранс", підготовка додатків до позовної заяви;

- здійснення та підготовка розрахунку індексу інфляції, трьох відсотків річних, пені від суми заборгованості боржника КП "Київпастранс";

У пункті 3 наведеного акта встановлено, що вартість наданих послуг становить 65 000,00 грн.

Колегією суддів перевірено, що надання адвокатом послуг в сумі 65 000,00 грн, підтверджено належними доказами.

Враховуючи, що судом частково задоволено позовні вимоги, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 61 847,08 грн підлягають стягненню з КП "Київпастранс".

Відповідно до статей 73, 74, 77 ГПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд, у визначеному законом порядку, встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Разом із тим, інші доводи, на які посилався апелянт під час розгляду даної справи, залишені Північним апеляційним господарським судом без задоволення та не прийняті до уваги, як такі що спростовують висновки суду першої інстанції щодо часткового задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом повно та всебічно досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку. Рішення Господарського суду міста Києва від 07.10.2021 у справі №910/10032/21 відповідає фактичним обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак передбачених законом підстав для зміни та скасування оскаржуваного рішення немає.

У зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги КП "Київпастранс" витрати за подання апеляційної скарги, відповідно до статті 129 ГПК України, покладаються на скаржника.

Відповідно до статті 129 ГПК України, судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись статтями 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Київпастранс" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.10.2021 у справі №910/10032/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 07.10.2021 у справі №910/10032/21 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Матеріали справи №910/10032/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 14.02.2022.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді С.І. Буравльов

В.В. Шапран