ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2022 р.м. Одеса Справа № 916/3053/21

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань Ловга В.М.

За участю представників сторін:

Від позивача: Слобода О.М. за довіреністю;

Від відповідача: Крутій С.В. на підставі ордеру;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства „Місто банк до товариства з обмеженою відповідальністю „Нова кіностудія про стягнення 150 000,00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство „Місто банк (далі по тексту ПАТ „Місто банк) звернулось до господарського суду із позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю „Нова кіностудія (далі по тексту ТОВ „Нова кіностудія) про стягнення частини заборгованості по кредиту у розмірі 150 000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані фактом неналежного виконання відповідачем зобов`язань, прийнятих на себе за умовами кредитного договору №741/Ю від 26.10.2005р. в частині повернення кредитних коштів.

ТОВ „Нова кіностудія повністю заперечувало проти задоволення заявлених позовних вимог, посилаючись на прийняття позивачем у 2012р. рішення про визнання заборгованості відповідача безнадійною та її списання за рахунок резерву. Наведене, за переконанням відповідача, свідчить про припинення зобов`язання у зв`язку з прийняттям позивачем рішення про звільнення відповідача від виконання зобов`язань.

24.01.2022р. ТОВ „Нова кіностудія звернулось до господарського суду із заявою про застосування інституту позовної давності до заявлених ТОВ „Нова кіностудія позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення учасників судового процесу, господарський суд встановив наступне.

26.10.2005р. між КБ ТОВ „Місто банк (Банк) та ТОВ „Нова кіностудія (Позичальник) було укладено договір про надання кредиту на умовах кредитної лінії №741/Ю, відповідно до п. 2.1 якого Банк відкриває Позичальнику невідновлювальну кредитну лінію з лімітом у сумі 500 000,00 грн. строком з 26.10.2005р. по 25.10.2006р. та з кінцевим строком погашення 25.10.2006р., із сплатою 19,0% річних, відповідно якої надає кредитні кошти одним або кількома траншами в рамках відкритої кредитної лінії.

Згідно з п. п. 3.1, 3.2 кредитного договору №741/Ю від 26.10.2005р. Банк здійснює надання траншів Позичальнику згідно з письмовими заявками, які подаються за 1 банківський день до видачі кредиту та підписуються уповноваженими представниками Позичальника і повинні містити наступну інформацію: суму траншу, дату надання, реквізити, за якими перераховуються кредитні кошти. Відсотки по отриманим траншам нараховуються за методом факт/факт.

Умовами п. 6.1 кредитного договору №741/Ю від 26.10.2005р. передбачено, що не пізніше строку, встановленого п. 2.1 цього договору, Позичальник зобов`язується повернути одержаний кредит та своєчасно сплачувати нараховані відсотки по кредиту.

Відповідно до п. 7.1 кредитного договору №741/Ю від 26.10.2005р. Банк має право вимагати від Позичальника своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків по кредиту та належного виконання інших зобов`язань за цим договором.

Згідно з п. п. 10.1 10.3 кредитного договору №741/Ю від 26.10.2005р. спірні питання за цим договором розглядаються згідно з чинним законодавством України. Всі зміни та доповнення до цього договору вносяться за взаємною згодою сторін, оформляються в письмовій формі шляхом укладення додаткових угод до цього договору, які після підписання їх сторонами є невід`ємними частинами цього договору. Строк дії цього договору встановлюється з дня надання кредиту і до повного погашення Позичальником всієї наявної заборгованості за цим договором, у тому числі за кредитом, нарахованими відсотками за користування кредитом, штрафними санкціями тощо.

Згідно з п. 1.5 Статуту ПАТ „Місто банк, затвердженого рішенням позачергових загальних зборів акціонерів, яке оформлено протоколом №87 від 06.04.2018р., КБ ТОВ „Місто банк було реорганізовано без застосування процедури припинення, організаційно-правова форма якого була змінена на публічне акціонерне товариство.

ПАТ „Місто банк та ТОВ „Нова кіностудія були неодноразово внесені зміни до кредитного договору №741/Ю від 26.10.2005р. шляхом підписання наступних додаткових угод: №1 від 14.11.2005р., №2 від 31.03.2006р., №3 від 29.06.2006р., №4 від 24.10.2006р., №5 від 15.01.2007р., №6 від 13.04.2007р., №7 від 11.07.2007р., №8 від 30.08.2007р., №9 від 03.12.2007р., №10 від 03.06.2008р., №11 від 03.09.2008р. Так, останньою додатковою угодою сторонами було визначено, що Банк встановлює Позичальнику кредитний ліміт у розмірі 1 000 000,00 грн., а також передбачено, що кредитні кошти мають бути повернуті у строк до 20.10.2008р.

На підтвердження факту надання ТОВ „Нова кіностудія кредитних коштів на виконання зобов`язань, прийнятих на себе за умовами кредитного договору №741/Ю від 26.10.2005р. ПАТ „Місто банк було надано суду виписку по банківському рахунку відповідача за період з 26.10.2005р. по 28.02.2006р.

31.08.2012р. правлінням АТ „Місто банк було прийнято рішення, оформлене протоколом №42, про затвердження переліку кредитів, класифікованих як безнадійні (додаток №1); про перенесення обліку „безнадійної заборгованості за кредитними договорами з балансових рахунків на позабалансові. Вказане рішення було прийнято правлінням Банку із урахуванням Порядку відшкодування банками України безнадійної заборгованості за рахунок резерву, затвердженого постановою правління Національного банку України №172 від 01.06.2011р.

Як вбачається з додатку №1 до рішення правлінням АТ „Місто банк, оформленого протоколом №42 від 31.08.2012р., заборгованість ТОВ „Нова кіностудія за кредитним договором №741/Ю від 26.10.2005р. у розмірі 1 124 039,85 грн. була віднесена до категорії безнадійної.

Згідно виписки від 31.08.2012р. з особового рахунку ТОВ „Нова кіностудія, відкритого у ПАТ „Місто банк, заборгованість у розмірі 1 124 039,85 грн. була списана Банком як безнадійна на підставі рішення кредитного комітету №242 від 30.08.2012р. та правління Банку №42 від 31.08.2012р.

З наданої позивачем виписки, сформованої станом на 30.08.2021р., вбачається, що на рахунку відповідача обліковується заборгованість за кредитом у розмірі 999 992,57 грн.

26.01.2021р. Національним банком України було прийнято рішення №25-рш „Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ „Місто банк

26.01.2021р. виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення №85 „Про початок процедури ліквідації АТ „Місто банк та делегування повноважень ліквідатора банку.

15.02.2021р. виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення №154 „Про зміну уповноваженої особи Фонду на ліквідацію АТ „Місто банк.

Звертаючись до господарського суду із даними позовними вимогами ПАТ „Місто банк було наголошено про наявність правових підстав для присудження до стягнення із відповідача частини заборгованості за кредитом у розмірі 150 000,00 грн. у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем прийнятих на себе грошових зобов`язань. При цьому, в процесі вирішення судом даного спору позивачем було наголошено, що прийняття Банком рішення про списання заборгованості як безнадійної не свідчить про припинення зобов`язань відповідача за кредитним договором.

Вирішуючи питання про правомірність та обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить із наступного.

Так, згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому за правилами статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч.1 ст. 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 („Позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Водночас вимогами ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як з`ясовано судом та не спростовано ТОВ „Нова кіностудія останнім прийняті на себе зобов`язання щодо повернення кредитних коштів, перерахованих ПАТ „Місто банк на виконання договору №741/Ю від 26.10.2005р., у строк до 20.10.2008р. виконані не були, що стало підставою для звернення позивача до господарського суду із позовними вимогами про стягнення частини заборгованості за кредитом у розмірі 150 000,00 грн. Доказів на підтвердження належного виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за кредитним договором матеріали справи не містять.

З огляду на вищевикладене, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів своєчасного повернення кредитних коштів, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених ПАТ „Місто банк до ТОВ „Нова кіностудія позовних вимог про стягнення частини заборгованості за кредитом у розмірі 150 000,00 грн.

При цьому, господарським судом відхиляються доводи ТОВ „Нова кіностудія про припинення зобов`язань за кредитним договором з підстав прийняття ПАТ „Місто банк у 2012р. рішення про списання заборгованості як безнадійної, з огляду на наступне.

31.08.2012р. правлінням АТ „Місто банк було прийнято рішення, оформлене протоколом №42, про затвердження переліку кредитів, класифікованих як безнадійні (додаток №1). До переліку кредитів, класифікованих як безнадійні, була включена заборгованість ТОВ „Нова кіностудія за кредитним договором №741/Ю від 26.10.2005р. у розмірі 1 124 039,85 грн.

Відповідно до п. 3 Порядку відшкодування банками України безнадійної заборгованості за рахунок резерву, затвердженого постановою правління Національного банку України №172 від 01.06.2011р. (в редакції чинній на дату прийняття правлінням відповідного рішення) Банк має право відшкодувати (списати) за рахунок резерву заборгованість, яка визначена безнадійною відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України, зазначених у пункті 2 цього Порядку, за умови, що за такою заборгованістю (крім заборгованості за активними банківськими операціями з пов`язаними особами (1), дебіторської заборгованості за господарською діяльністю та розрахунками з працівниками банку) є прострочений платіж за основним боргом та/або нарахованими процентами, та/або комісіями більше 180 днів. Банк у разі відшкодування (списання) за рахунок резерву безнадійної заборгованості за основним боргом одночасно відшкодовує (списує) за рахунок резерву нараховані проценти та комісії за такою заборгованістю.

Згідно з п. 4 Порядку відшкодування банками України безнадійної заборгованості за рахунок резерву Банк відшкодовує (списує) за рахунок резерву безнадійну заборгованість за активними банківськими операціями з пов`язаними особами, уключаючи нараховані за ними проценти та комісії, безнадійну дебіторську заборгованість за господарською діяльністю та розрахунками з працівниками банку тільки за умови їх відповідності хоча б одній з ознак безнадійної заборгованості, визначених податковим законодавством України.

Положеннями п. 7 Порядку відшкодування банками України безнадійної заборгованості за рахунок резерву визначено, що відшкодування (списання) за рахунок резерву безнадійної заборгованості не є підставою для припинення вимог банку до позичальника/контрагента. Банк зобов`язаний продовжувати роботу щодо відшкодування списаної за рахунок резерву безнадійної заборгованості.

Частинами 1, 2 ст. 598 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

В силу вимог ст. 605 ЦК України зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

З огляду на викладене господарський суд доходить висновку, що віднесення заборгованості до категорії безнадійної у розумінні Постанови Національного банку України № 172 від 01.06.2011р. є різновидом бухгалтерського обліку у банках. При цьому, списання безнадійної заборгованості за рахунок резерву не є підставою для припинення вимог банку до позичальника/контрагента, що безпосередньо визначено Порядком. Таким чином, прийняття АТ „Місто банк у 2012р. рішення про списання заборгованості ТОВ „Нова кіностудія за рахунок резерву не свідчить про наявність передбачених ст. 605 ЦК України підстав для припинення грошових зобов`язань відповідача за кредитним договором №741/Ю від 26.10.2005р.

Вирішуючи питання про задоволення заявлених ПАТ „Місто банк до ТОВ „Нова кіностудія позовних вимог про стягнення частини заборгованості за кредитом у розмірі 150 000,00 грн., господарський суд вважає за необхідне надати правову оцінку поданій відповідачем заяві про застосування інституту позовної давності до заявлених у межах даної справи вимог.

Приписами п. 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів від 29 травня 2013 року N 10 (з наступними змінами та доповненнями) зазначено наступне: за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Як зазначив Конституційний Суд України, строки звернення до суду як складова механізму реалізації права на судовий захист є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників правовідносин (абзац п`ятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012).

Виходячи з положень ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність - це законне право особи уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду. Таким чином, застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: 1) забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та 2) запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Відповідно до ст.ст. 260, 261 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч. ч. 3, 5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Господарським судом в процесі вирішення даного спору було встановлено, що умовами додаткової угоди №11 від 03.09.2008р. до кредитного договору №741/Ю від 26.10.2005р. сторонами було визначено, що кінцевим строком погашення кредиту є 20.10.2008р. Таким чином, після настання кінцевого строку, визначеного для повернення кредиту, ПАТ „Місто банк довідалось про порушення своїх прав з боку відповідача.

Наведене дозволяє суду дійти висновку, що трирічний строк для звернення Банку із позовними вимогами до Позичальника про стягнення кредитних коштів сплинув 21.10.2011р. Проте, ПАТ „Місто банк звернулось до господарського суду із даними позовними вимогами у жовтні 2021р., тобто через десять років після закінчення встановленого ЦК України строку позовної давності. При цьому, будь-які докази, які можуть свідчити про переривання або зупинення строків позовної давності, ПАТ „Місто банк господарському суду надані не були.

З огляду на вищевикладене, враховуючи пропуск ПАТ „Місто банк трирічного строку позовної давності для звернення до суду із даними позовними вимогами, керуючись приписами ст. 267 ЦК України, господарський суд доходить висновку про необхідність відмови у задоволенні заявлених ПАТ „Місто банк до ТОВ „Нова кіностудія позовних вимог про стягнення частини заборгованості за кредитом у розмірі 150 000,00 грн.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Разом з тим, ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку щодо правомірності та законності відмови у задоволенні заявлених публічним акціонерним товариством „Місто банк до товариства з обмеженою відповідальністю „Нова кіностудія позовних вимог про стягнення частини заборгованості по кредиту у розмірі 150 000,00 грн.

Судові витрати зі сплати судового збору покладаються судом на позивача відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 236 238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції до Південно-Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення складено 15 лютого 2022 р.

Суддя С.П. Желєзна