ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2022 р. Справа№ 910/6137/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Тарасенко К.В.

Разіної Т.І.

за участю секретаря судового засідання Кузьменко А.М.

представники сторін:

від позивача: Шевчук А.В. (довіреність від 01.07.2021 № 01/07/21-02)

від відповідача: Федоренко В.С. (посвідчення №60613)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

на рішення Господарського суду міста Києва від 19.08.2021 (повний текст складено 30.08.2021)

у справі №910/6137/21 (суддя Павленко Є.В.)

за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"

до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

про стягнення 923 946 196,91 грн,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго", в якому з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог просило суд першої інстанції стягнути з відповідача на свою користь суму 849 960 399,12 грн основного боргу, 33 105 743,71 грн пені, 7 495 824,56 грн трьох процентів річних, 33 384 229,52 грн інфляційних втрат.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.08.2021 позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" 633 707 010,72 грн основного боргу, 7 495 824,56 грн трьох процентів річних, 33 384 229,52 грн інфляційних втрат, 1 655 287,19 грн пені, а також 608 544,02 грн судового збору. Провадження у справі про стягнення 216 253 388,40 грн основного боргу закрито. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 19.08.2021 у справі №910/6137/21 в частині задоволених позовних вимог і ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові повністю.

Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів

В обґрунтування наведеної позиції, викладеної у апеляційній скарзі відповідач зазначає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення, в частині задоволення позовних вимог неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права, а також не з`ясовано обставин, що мають значення для справи.

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до того, що судом першої інстанції не було враховано наступні обставини, зокрема:

- законодавчі вимоги щодо порядку розрахунків на балансуючому ринку виключно з рахунка відповідача за спеціальним режимом використання;

- відсутність вини відповідача у простроченні оплати в розумінні ст. 614 Цивільного кодексу України та відсутність правових підстав для застосування до відповідача відповідальності (зокрема, стягнення пені);

- невірне визначення початку періоду нарахування позивачем пені, 3 % річних та інфляційних втрат.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу та узагальнення його доводів

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить суд апеляційної інстанції рішення місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування судового рішення є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду першої інстанції прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.09.2021 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.08.2021 у справі №910/6137/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Іоннікова І.А., судді: Тарасенко К.В., Разіна Т.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.09.2021 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.08.2021 у справі №910/6137/21 залишено без руху, надавши скаржнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині.

13.10.2021 до Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої долучено платіжне доручення №2016(#01) від 17.09.2021 із якого вбачається, що скаржник усунув недоліки апеляційної скарги, а саме, сплатив судовий збір у розмірі 1 191 750,00 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.10.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.08.2021 у справі №910/6137/21. Зупинено дію на рішення Господарського суду міста Києва від 19.08.2021 у справі №910/6137/21 до винесення Північним апеляційним господарським судом судового акту за результатами розгляду апеляційної скарги; розгляд апеляційної скарги призначено на 10.11.2021.

09.11.2021 від відповідача до суду апеляційної інстанції надійшла заява про призначення економічної експертизи.

10.11.2021 судове засідання не відбулося, у зв`язку з перебуванням судді Разіної Т.І. у відпустці.

Після виходу судді Разіної Т.І. з відпустки, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2021 призначено справу №910/6137/21 до розгляду на 01.12.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.12.2021 розгляд справи №910/6137/21 відкладено на 26.01.2022.

25.01.2022 до суду апеляційної інстанції від позивача надійшли письмові заперечення на заяву відповідача про призначення економічної експертизи.

В судове засідання, яке відбулося 26.01.2022, з`явилися представники позивача та відповідача.

Представник відповідача підтримав заяву про призначення економічної експертизи.

Представник позивача заперечував проти задоволення заяви відповідача про призначення економічної експертизи.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.10.2021 для будь-яких заяв, пояснень, клопотань заперечення по справі був встановлений строк до 02.11.2021.

Розглянувши заяву відповідача про призначення економічної експертизи у справі та заслухавши думку представників сторін з цього приводу, судова колегія вважає за необхідним зазначити, що подана відповідачем заява про призначення економічної експертизи залишається без розгляду, так як вона подана відповідачем з пропуском строку, а саме подана після 02.11.2021, а останнім не наведено поважних причин, за яких відповідна заява не могла бути подана в строк (до 02.11.2021) зазначений в ухвалі суду апеляційної інстанції від 18.10.2021. Крім того будь-які заяви про поновлення строку на подання вищезгаданої заяви відповідачем не заявлялися.

За таких обставин, керуючись ч. 2 ст. 207 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія дійшла висновку про залишення без розгляду заяви відповідача про призначення економічної експертизи у справі.

В судовому засіданні представники сторін підтримали свої правові позиції щодо апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши думку представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Пунктом 7 частини 1 статті 1 Закону України "Про ринок електричної енергії" (далі - Закон) балансуючий ринок електричної енергії - це ринок, організований оператором системи передачі електричної енергії з метою забезпечення достатніх обсягів електричної потужності та енергії, необхідних для балансування в реальному часі обсягів виробництва та імпорту електричної енергії і споживання та експорту електричної енергії, врегулювання системних обмежень в об`єднаній енергетичній системі України, а також фінансового врегулювання небалансів електричної енергії.

Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону обов`язковою умовою участі в ринку електричної енергії (крім споживачів, які купують електроенергію за договором постачання електричної енергії споживачу) є укладення договору про врегулювання небалансів з оператором системи передачі.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 4 Закону учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються, зокрема, договори про врегулювання небалансів.

На виконання п. 4.2.1 Правил ринку, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Комісія), від 14.03.2018 № 307 (у редакції постанови Комісії від 24.06.2019 № 1168), яким передбачено, що для надання послуг з балансування учасник ринку повинен подати оператору системи передачі (далі - ОСП) заяву щодо приєднання до договору про надання послуг з балансування та включення до Реєстру постачальників послуг з балансування, позивачем було подано відповідачу письмову згоду на приєднання в цілому до договору про участь у балансуючому ринку, затвердженого наказом відповідача від 24.04.2019 № 240.

За умовами п. 1.1 даного правочину позивач зобов`язався надавати послуги з балансування електричної енергії в ОЕС України в частині купівлі або продажу електричної енергії на балансуючому ринку, а відповідач - продавати або придбавати електричну енергію у позивача та отримувати оплату за продану або оплачувати придбану в останнього балансуючу енергію відповідно до умов цієї угоди.

Цей договір є договором приєднання в розумінні ст. 634 Цивільного кодексу України, умови якого мають бути прийняті іншою стороною не інакше, як шляхом приєднання до запропонованого договору в цілому (пункт 1.2 даного правочину).

Відповідно до п. 1.3 цієї угоди надання позивачем відповідачу письмової згоди на приєднання в цілому до даної угоди є погодженням пропозиції на приєднання до неї, а також зобов`язанням щодо виконання правил ринку. Письмова згода на приєднання надається з відкладальною обставиною, якою є реєстрація позивача відповідачем.

Враховуючи виконання позивачем всіх вимог процедури приєднання до договору про надання послуг з балансування, цей договір є укладеним між сторонами та набрав чинності 20.06.2019.

Згідно з п. 10.2 договору сторони погоджуються з тим, що відповідач у разі необхідності вносить зміни та доповнення до нього і направляє позивачу повідомлення про зміни, в якому зазначає відповідне посилання на оприлюднений договір на сайті відповідача. У випадку, якщо позивач не ініціював розірвання наведеного правочину протягом 1 місяця з моменту зміни, вважається, що воно погодилося зі зміненим договором.

Враховуючи те, що купівля електричної енергії відповідачем у позивача здійснювалась у період з вересня 2020 по квітень 2021, до спірних правовідносин мають застосовуватись умови договорів, редакції яких діяли у відповідні періоди виникнення прострочення виконання зобов`язання, а саме: у період з вересня по листопад 2020 діяв договір про участь у балансуючому ринку в редакції, затвердженій наказом відповідача від 06.03.2020 № 86; у період з грудня 2020 по квітень 2021 діяла редакція договору, затверджена наказом відповідача від 22.12.2020 № 720.

За умовами п. 4.2 договору, у редакції договорів про участь у балансуючому ринку: від 06.03.2020 № 86 та від 22.12.2020 № 720, за підсумками місяця позивач складає та направляє відповідачу в паперовому та/або електронному вигляді (засобами електронного документообігу з накладенням КЕП) два примірники підписаного зі своєї сторони акта приймання-передачі наданих послуг з балансування, який відповідач розглядає, та у разі відсутності зауважень підписує протягом 3 робочих днів з моменту його отримання від відповідача або направляє мотивовану відмову від його підписання із зазначенням недоліків, що мають бути усунені.

Пунктом 4.3 договору, у редакції договору від 06.03.2020 № 86, визначено, що відповідач здійснює остаточний розрахунок з позивачем протягом 10 робочих днів після підписання сторонами акта або з дати направлення його позивачем на адресу відповідача (у випадку непідписання та/або не направлення акта, та/або мотивованих зауважень до нього у п`ятиденний строк) за умови реєстрації відповідачем податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних відповідно до вимог ст. 201 Податкового кодексу України шляхом перерахування на поточний рахунок позивача грошових коштів в обсязі, що відповідає фактичній вартості наданих послуг з балансування.

За п. 4.3 договору, у редакції договору від 22.12.2020, відповідач здійснює остаточний розрахунок з позивачем протягом 7 робочих днів після підписання сторонами акта або з дати направлення його позивачем на адресу відповідача (у випадку непідписання та/або не направлення акта, та/або мотивованих зауважень до нього у п`ятиденний строк) за умови реєстрації позивачем податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних відповідно до вимог ст. 201 Податкового кодексу України шляхом перерахування на поточний рахунок позивача грошових коштів в обсязі, що відповідає фактичній вартості наданих послуг з балансування.

Відповідно до пункту 9.2 договору останній набирає чинності з моменту надання позивачем письмової згоди на приєднання і є чинним до 31 грудня включно поточного року, в якому була надана письмова згода на приєднання. Якщо жодна зі сторін не звернулася до іншої сторони не менше ніж за 1 місяць до його закінчення з ініціативою щодо його розірвання, то дана угода вважається продовженою на наступний календарний рік на тих же умовах.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов укладеного між сторонами правочину позивач у період з вересня 2020 по квітень 2021 поставив, а відповідач прийняв балансуючу електричну енергію на загальну суму 933 288 241,38 грн, що підтверджується підписаними уповноваженими представниками сторін та скріпленими печатками цих підприємств актами купівлі-продажу балансуючої електричної енергії: від 30.09.2020 № БР/20/09-№0435 на суму 28 103 259,90 грн, від 31.10.2020 № БР/20/10-№0435 на суму 92 132 151,62 грн, від 30.11.2020 № БР/20/11-№0435 на суму 195 952 122,95 грн, від 31.12.2020 № БР/20/12-№0435 на суму 78 822 495,43 грн, від 31.01.2021 № БР/21/01-№0435 на суму 128 410 500,41 грн, від 28.02.2021 № БР/21/02-№0435 на суму 365 784 549,19 грн, від 31.03.2021 № БР/21/03-№0435 на суму 10 470 913,05 грн., від 30 квітня 2021 року № БР/21/04-№0435 на суму 13 864 541,74 грн. Належним чином завірені копії цих документів наявні в матеріалах справи.

До звернення позивачем з даним позовом до суду першої інстанції було частково сплачено суму основної заборгованості за вищевказані періоди, що підтверджується відповідними виписками по рахунках, які наявні в матеріалах справи.

З урахуванням цих часткових проплат та заяви про збільшення розміру позовних вимог, позивач просив місцевий господарський суд стягнути з відповідача загальну суму основного боргу, яка дорівнює 849 960 399,12 грн та складається з розміру заборгованості, що виникла в зв`язку з неоплатою відповідачем вартості балансуючої електричної енергії за вказаний період.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.08.2021 позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" 633 707 010,72 грн основного боргу, 7 495 824,56 грн трьох процентів річних, 33 384 229,52 грн інфляційних втрат, 1 655 287,19 грн пені, а також 608 544,02 грн судового збору. Провадження у справі про стягнення 216 253 388,40 грн основного боргу закрито. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

В силу вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, вивчивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Апеляційний господарський суд погоджується з даними висновками місцевого господарського суду та зазначає з приводу викладених в апеляційній скарзі доводів наступне.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Проте під час дослідження матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що після звернення позивача з даним позовом до суду першої інстанції відповідачем в добровільному порядку було сплачено останньому 216 253 388,40 грн основного боргу. Дана обставина підтверджується відповідними виписками з рахунку позивача, довідками, а також копіями платіжних доручень, наявними в матеріалах справи, а також не заперечувалася представниками сторін в судовому засіданні.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі в разі відсутності предмета спору.

Враховуючи, що відповідач після звернення позивача з вказаним позовом частково погасив суму спірної заборгованості в загальному розмірі 216 253 388,40 грн, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність предмета спору в даній справі в частині стягнення вищезазначеної суми, у зв`язку з чим закрив провадження у ній на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

У той же час, враховуючи те, що сума основного боргу відповідача за вищенаведеним договором, яка становить 633 707 010,72 грн, підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, й останній на момент прийняття рішення не надав документи, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача до відповідача про стягнення вказаної суми боргу, у зв`язку з чим даний позов у цій частині підлягає задоволенню.

Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань з оплати поставленої йому балансуючої електричної енергії, позивач просив суд першої інстанції стягнути з відповідача 33 105 743,71 грн пені, з яких: 596 201,56 грн - пеня, нарахована на суму поставленої у вересні 2020 року електричної енергії за період з 16.10.2020 по 17.05.2021, 4 939 190,19 грн - пеня, нарахована на суму поставленої у жовтні 2020 року електричної енергії за період з 14.11.2020 по 17.05.2021; 10 337 776,06 грн - пеня, нарахована на суму поставленої у листопаді 2020 року електричної енергії за період з 15.12.2020 по 17.05.2021; 3 258 969,84 грн - пеня, нарахована на суму поставленої у грудні 2020 року електричної енергії за період з 15.01.2021 по 17.05.2021; 4 318 417,04 грн - пеня, нарахована на суму поставленої у січні 2021 року електричної енергії у період з 10.02.2021 по 17.05.2021; 9 320 733,04 грн - пеня, нарахована на суму поставленої у лютому 2021 року електричної енергії за період з 11.03.2021 по 17.05.2021; 327 037,93 грн - пеня, нарахована на суму поставленої у березні 2021 року електричної енергії за період з 10.04.2021 по 17.05.2021; 7 418,05 грн - пеня, нарахована на суму поставленої у квітні 2021 року електричної енергії за період з 15.05.2021 по 17.05.2021.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 2 статті 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 552 Цивільного кодексу України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Приписами статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Згідно ст. 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Пунктом 4.4 договору передбачено, що у випадку порушення строків розрахунків відповідно до Правил ринку та/або цього правочину Підприємство має право нарахувати пеню в розмірі 0,1 % від суми прострочення платежу (але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на день прострочення) за кожен день порушення у порядку, передбаченому Господарського кодексу України.

Також у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем покладеного на нього обов`язку щодо своєчасної оплати товару, позивач просив суд першої інстанції стягнути з відповідача, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, три проценти річних у розмірі 7 495 824,56 грн та 33 384 229,52 грн інфляційних втрат, нарахованих у період з 16.10.2020 по 17.05.2021 згідно з наданим розрахунком по кожному місяцю окремо.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Твердження відповідача про невірне визначення судом першої інстанції початку періоду нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів оцінюються критично, виходячи з наступного.

Строк виконання зобов`язання відповідачем з оплати купованої балансуючої електричної енергії у позивача встановлюється договором про участь в балансуючому ринку.

Пунктом 4.2 договору про участь у балансуючому ринку встановлено, що за підсумками місяця позивач складає та направляє відповідачу два примірники підписаного зі своєї сторони акта приймання-передачі наданих послуг з балансування (далі - акт), який відповідач розглядає та у разі відсутності зауважень підписує протягом трьох робочих днів з моменту його отримання від позивача або направляє мотивовану відмову від його підписання із зазначенням недоліків, що мають бути усунені.

Пункт 4.3. договору про участь у балансуючому ринку передбачає, що ОСП здійснює остаточний розрахунок з ППБ протягом 10 (7) робочих днів після підписання сторонами Акта або з дати направлення його ППБ на адресу ОСП (у випадку непідписання та/або ненаправлення акта, та/або мотивованих зауважень до нього у п`ятиденний строк).

Таким чином, умовами договору про участь у балансуючому ринку чітко встановлено, що початок перебігу строку виконання зобов`язання є саме дата підписання акту, а не дата його направлення.

Щодо посилання відповідача на відлік строку виконання зобов`язання з моменту направлення супровідних листів з актами ОСП на адресу ППБ, колегія суддів звертає увагу на те, що умовами договору визначено вичерпний перелік випадків, коли початок перебігу строку виконання зобов`язання починається саме з дати направлення акту ППБ на адресу ОСП: у випадку непідписання акту; у випадку ненаправлення акту; у випадку мотивованих зауважень до акту.

Саме у разі наявності хоча б однієї із зазначених вище підстав - початок перебігу строку виконання зобов`язань відповідачем розпочинається з дати направлення акту позивачем адресу відповідача, а не з дати направлення Акту відповідачем на адресу позивача, як зазначено відповідачем у своїй апеляційній скарзі.

Однак, враховуючи, що всі акти підписані без будь-яких зауважень, тому, керуючись положеннями договору про участь у балансуючому ринку, ОСП зобов`язаний здійснювати остаточний розрахунок з ППБ протягом 10 (7) робочих днів після підписання Сторонами акта. Так як дата складання акту безпосередньо зазначена на кожному акті, інших дат в акті не зазначено, тому і прострочення виконання зобов`язання у відповідача починається через 10 (7) робочих днів після дати підписання акту.

Згідно із ч.ч. 2, 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Втім, відповідач в свою чергу, не надав суду першої інстанції жодних доказів, які спростовують зазначений вище факт.

Отже, доводи відповідача щодо дати підписання сторонами акту суперечать фактичним обставинам справи та є такими що не відповідають дійсності.

Таким чином, суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення, дослідивши всі обставини справи, встановивши відсутність доказів відповідача щодо зазначення в актах іншої дати їх підписання сторонами - встановлено, що належним чином засвідчені копії актів, наявні в матеріалах справи містять дату їх підписання від якої позивачем відраховано встановлений договором про учать у балансуючому ринку строк для оплати, а також підписи повноважних представників сторін та відтиски їх печаток.

За таких обставин, початок періоду нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат позивачем визначено правильно.

Відповідач у своїй апеляційній скарзі зазначає, що інфляційні втрати не нараховуються якщо заборгованість тривала менше календарного місяця та здійснює посилання на висновки Верховного Суду за 2019 рік.

Однак, колегія суддів вважає за необхідним зазначити про те, що 20.11.2020 Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові №910/13071/19 відступила від правових висновків, викладених в зазначених відповідачем постановах, та роз`яснила, що: сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Частина 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що при виборі і застосуванні норми права зо спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи зазначене, місцевим господарським судом зроблено обґрунтований та законний висновок щодо того, що розмір інфляційних втрат є арифметично вірним, відповідає вимогам чинного законодавства та положенням договору про участь у балансуючому ринку, а тому позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат підлягають задоволенню.

Посилання відповідача на спеціальний порядок розрахунків, визначений Законом України "Про ринок електричної енергії" колегією суддів відхиляються, з огляду на наступне.

Стаття 75 Закону України "Про ринок електричної енергії" встановлює порядок розрахунків на ринку електричної енергії.

Частиною 4 ст. 75 Закону України "Про ринок електричної енергії" передбачено, що постачальники послуг з балансування та сторони, відповідальні за баланс, у яких виникли зобов`язання перед оператором системи передачі в результаті діяльності на балансуючому ринку, вносять плату за електричну енергію виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання оператора системи передачі в одному з уповноважених банків.

Кошти з поточного рахунка із спеціальним режимом використання оператора системи передачі перераховуються відповідно до правил ринку на: поточні рахунки постачальників послуг з балансування та сторін, відповідальних за баланс, крім електропостачальників; поточні рахунки із спеціальним режимом використання електропостачальників; поточний рахунок оператора системи передачі.

Тобто, зазначена стаття передбачає, що кошти з поточного рахунка із спеціальним режимом використання ОСП перераховуються не лише на поточні рахунки постачальників послуг з балансування, а і на свої поточні рахунки, що не мають статусу поточних рахунків із спеціальним режимом використання, а отже, відповідно, є коштами, якими Відповідач вправі користуватись та розпоряджатись на свій розсуд.

Поряд з цим, колегія суддів зауважує на тому, що правозастосування Верховним Судом вказаних законодавчих алгоритмів розрахунків через рахунки із спеціальним режимом використання за встановленими алгоритмами свідчить, що такий режим розрахунків не встановлює строків проведення розрахунків і не звільняє від відповідальності за прострочення зобов`язань, а врегульовує виключно порядок розподілу наявних на розподільчому рахунку боржника коштів, при цьому саме боржник має вживати заходів для забезпечення надходження достатньої кількості коштів на власний розподільчий рахунок для забезпечення повного і своєчасного розподілу коштів між своїми кредиторами.

Так, відповідно до правового висновку Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду Верховного Суду, наведеного у постанові від 26.06.2020 у справі № 904/1210/18, суд зробив такий правовий висновок:

"9.1. Приймаючи постанову у цій справі і здійснивши аналіз положень Порядку відкриття (закриття) рахунків та Порядку проведення розрахунків, затверджених Постановою № 792, в сукупності з приписами частини шостої статті 11 Закону, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду доходить висновку, що хоча Постановою № 792 визначено спеціальний механізм проведення розрахунків, який усуває газопостачальні підприємства від розподілу коштів, сплачених споживачами за спожитий ними природний газ на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, однак положення Постанови № 792 не обмежують газопостачальні підприємства у можливості виконати свої обов`язки з оплати отриманого газу за договорами, укладеними з оптовими продавцями, шляхом здійснення розрахунків у інший спосіб, ніж з поточних рахунків із спеціальним режимом використання; не ставлять повноту та своєчасність виконання газопостачальними підприємствами договірних обов`язків з оплати отриманого газу на користь оптових продавиів в залежність від оплати газу споживачами; не скасовують і не обмежують відповідальність споживачів перед газопостачальними підприємствами за невиконання обов`язків з оплати за спожитий газ; не змінюють строків здійснення розрахунків за договорами, укладеними між газопостачальними підприємствами та оптовими продавцями, що відповідно не виключає відповідальності, передбаченої умовами таких договорів, зокрема, у вигляді пені за прострочення оплати та виникнення зобов`язань, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, з оплати боргу з урахуванням 3 % річних та встановленого індексу інфляції".

Також, при наданні правової оцінки у правовідносинах щодо розрахунків у сфері теплопостачання через рахунки із спеціальним режимом використання за встановленими алгоритмами Об`єднана Палата Касаційного господарського суду Верховного Суду у постанові від 16.10.2020 у справі № 903/918/19 зробила такий правовий висновок:

"32.4. З огляду на правові висновки Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладені у пунктах 17-20 мотивувальної частини цієї постанови, про те, що визначений Порядком №217 алгоритм розподілу коштів споживачів, які надходять на поточні рахунки зі спеціальним режимом використання як оплата вартості теплової енергії та/або наданих комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, не ставить повноту та своєчасність виконання теплопостачальними організаціями договірних обоє 'язків з оплати отриманого природного газу на користь гарантованого постачальника у залежність від оплати теплової енергії безпосередніми споживачами; не скасовує та не обмежує відповідальність теплопостачальної організації перед постачальником за невиконання чи неналежне виконання обов`язків з оплати за спожитий газ та не змінює строків здійснення розрахунків за договорами між теплопостачальними організаціями та гарантованими постачальниками природного газу, Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду вбачає за необхідне відступити від правового висновку, викладеного у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31.03.2020 у справі №917/530/19, ..., та зауважує, що положення Порядку №217 не змінюють строків розрахунків теплопостачальної організації та гарантованого постачальника за договором постачання природного газу, не позбавляють теплопостачальну організацію можливості впливати на їх своєчасність і не виключають застосування до відповідача-споживача пені за прострочення в оплаті отриманого природного газу, а також відповідальності за прострочення грошового зобов`язання у порядку ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України у вигляді сплати 3% річних та інфляційних втрат".

Відповідач у силу ст. 42 Господарського кодексу України під час здійснення господарської діяльності несе підприємницький ризик, у тому числі щодо несвоєчасності розрахунків із ним його контрагентами.

Таким чином, наявність у відповідача поточного рахунку із спеціальним режимом використання не позбавляє обов`язку останнього здійснювати повну і своєчасну оплату за куповану електричну енергію у відповідності до умов договору про участь у балансуючому ринку.

Враховуючи, що купівля електричної енергії відповідачем у позивача здійснювалась у період вересень 2020 року - квітень 2021 року, тому до спірних правовідносин мають застосовуватись умови договорів, редакції яких діяли у відповідний період виникнення прострочення виконання зобов`язання, зокрема:

- у період вересень, жовтень, листопад 2020 року діяв договір про участь у балансуючому ринку у редакції, затвердженій наказом відповідача від 06.03.2020 №86 (далі - Договір від 06.03.2020);

у грудні 2020 року, січні, лютому, березні та квітні 2021 року діяла редакція договору, затверджена наказом відповідача від 22.12.2020 №720 (далі - договір від 22.12.2020).

Договір від 06.03.2020 та Договір від 22.12.2020 далі - Договір про участь у балансуючому ринку.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь - якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачене договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц).

Посилання відповідача на особливий порядок розрахунків за електричну енергію, передбачений ст. 75 Закону України "Про ринок електричної енергії" судова колегія вважає безпідставним, оскільки п. 5.1 договору про участь у балансуючому ринку визначено, що при невиконанні чи неналежному виконанні умов договору сторони несуть відповідальність відповідно до договору та чинного законодавства України.

Таким чином, в разі наявності простроченого відповідачем грошового зобов`язання з оплати балансуючої електроенергії, останній зобов`язаний нести відповідальність за загальними правилами, передбаченими положеннями ст. 625 Цивільного кодексу України.

Отже, посилання відповідача на спеціальний порядок розрахунків, визначений Законом України "Про ринок електричної енергії", не звільняє останнього від відповідальності за неповну і несвоєчасну оплату за куповану балансуючу електричну енергію у відповідності до умов договору про участь у балансуючому ринку.

Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивачем, керуючись положеннями ст. 20 Господарського кодексу України та ст. 16 Цивільного кодексу України, обрано належний спосіб захисту своїх прав та інтересів шляхом пред`явлення позовної заяви до відповідача про стягнення заборгованості за поставлену балансуючу електричну енергію, а також штрафних санкції, 3 % річних та інфляційних нарахувань за прострочення виконання зобов`язання.

Підсумовуючи вищевикладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у спірних правовідносинах позивачем доведено наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Таким чином висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Наведені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги відповідача.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки за результатами апеляційної скарги

За таких обставин, судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи, підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення місцевого господарського суду у даній справі відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 19.08.2021 у справі №910/6137/21 - без змін.

Матеріали справи №910/6137/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 11.02.2022 після виходу судді Разіної Т.І. з лікарняного.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді К.В. Тарасенко

Т.І. Разіна