ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2022 року Справа № 903/451/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Розізнана І.В. , суддя Василишин А.Р.

секретар судового засідання Гладка Л.А.

за участю представників сторін:

позивача: Бондарчук Р.І. (самопредставництво)

відповідача: Ковальчук О.В. (самопредставництво)

третьої особи: Бурда Д.П. (адвокат)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Луцької міської ради на рішення Господарського суду Волинської області від 06.10.21р. (ухваленого суддею Кравчук А. М., повний текст складено 07.10.21р.) у справі № 903/451/21

за позовом Луцької міської ради

до відповідача Головного управління Держгеокадастру у Волинській області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1

про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, визнання протиправним та скасування наказу, визнання недійсною додаткової угоди

ВСТАНОВИВ:

Луцька міська рада звернулася до Господарського суду Волинської області з позовом до Головного управлінні Держгеокадастру у Волинській області, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльності щодо неприйняття наказу про передачу у власність територіальної громади земельної ділянки площею 47,3979 га, кадастровий номер :04:000:1816, яка розташована за межами населених пунктів Луцької міської територіальної громади Луцького району;

- зобов`язати відповідача прийняти наказ про передачу у власність позивача земельної ділянки площею 47,3979 га, кадастровий номер :04:000:1816, яка розташована за межами населених пунктів Луцької міської територіальної громади Луцького району та направити на адресу позивача акт приймання-передачі земельної ділянки;

- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 22 березня 2021 року №3-702/15-21-СГ про поновлення договору оренди земельної ділянки площею 47,3979 га, кадастровий номер :04:000:1816;

- визнати недійсною додаткову угоду від 23 березня 2021 року до договору оренди земельної ділянки площею 47,3979 га, кадастровий номер :04:000:1816.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 06 жовтня 2021 року у справі №903/451/21 відмовлено у задоволенні позову Луцької міської ради до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, визнання протиправним та скасування наказу, визнання недійсною додаткової угоди.

Вказане рішення мотивоване тим, що твердження позивача про наявність безпідставної бездіяльності відповідача щодо передачі з державної власності у власність Луцької міської територіальної громади земельної ділянки площею 47,3979 га з кадастровим номером :04:000:1816 є безпідставним та таким, що спростовується матеріалами справи, зокрема наказом ГУ Держгеокадастру у Волинській області "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність" від 11 грудня 2020 року №47-ОТГ, актом приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність від 11 грудня 2020 року. В матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до відповідних органів щодо державної реєстрації права власності на спірну земельну ділянку, та відмови у такій реєстрації. Крім того, суд зазначив, що оскаржуваний наказ та додаткова угода винесені відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України та підзаконними нормативними актами, у зв`язку з чим позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу відповідача від 22 березня 2021 року №3-702/15-21-СГ про поновлення договору оренди земельної ділянки площею 47,3979 га, кадастровий номер :04:000:1816; визнання недійсною додаткової угоди від 23 березня 2021 року до договору оренди земельної ділянки площею 47,3979 га, кадастровий номер :04:000:1816 не підлягають задоволенню.

Не погоджуючись із рішенням, позивач подав скаргу до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення господарського суду Волинської області від 06 жовтня 2021 року у даній справі та ухвалити нове рішення, яким задоволити позов Луцької міської ради в повному обсязі.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт зазначає, що додаток до акта приймання-передачі від 11 грудня 2020 року №47-ОТГ містив суттєві недоліки, невідповідності та неточності по земельних ділянках сільськогосподарського призначення державної власності, що унеможливило прийняття Луцькою міською радою таких земельних ділянок (в тому числі і спірну земельну ділянку кадастровий номер :04:000:1816) у комунальну власність. Про недоліки Луцька міська рада інформувала відповідача листами № 1.1-30/407/2021 від 16 січня 2021 року, №1.1-30/5847/2020 від 24 грудня 2020 року, № 1.1-30/2265/2021 від 29 квітня 2021 року. Проте зазначені вище недоліки відповідачем усунуті не були, що позбавило Луцьку міську раду можливості прийняти у комунальну власність земельні ділянки згідно з зазначеним вище актом приймання-передачі та зареєструвати на них вправо власності. Отже, апелянт вважає, що на даний час відсутній наказ Головного управління Держгеокадастру у Волинській області та акт приймання-передачі, на підставі яких Луцька міська рада мала б змогу прийняти в комунальну власність земельну ділянку кадастровий номер :04:000:1816 та здійснити щодо неї державну реєстрацію права комунальної власності.

Скаржник також стверджує, що за відсутності наказу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про передачу земельної ділянки кадастровий номер :04:000:1816 та акта її приймання-передачі, прийнятих в порядку статті 117 Земельного кодексу України, неможливо здійснити державну реєстрацію права комунальної власності на неї.

Крім того, Луцька міська рада вважає, що встановлений спірним наказом та додатковою угодою розмір орендної плати, міг бути значно збільшеним у випадку проведення земельних торгів (аукціону) з продажу права оренди спірної земельної ділянки.

Автоматизованою системою документообігу суду 04 листопада 2021 року визначено колегію суддів для розгляду справи №903/451/21 у складі: головуючий суддя Грязнов В.В., суддя Розізнана І.В., суддя Василишин А.Р.

Листом Північно-західного апеляційного господарського суду №903/451/21/7084/21 від 09 листопада 2021 витребувано матеріали справи №903/451/21 з Господарського суду Волинської області.

18 листопада 2021 року на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №903/451/21.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 24 листопада 2021 року апеляційну скаргу Луцької міської ради залишено без руху та надано десятиденний строк з дня вручення даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги: надання суду оригіналів доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі.

06 грудня 2021 року на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду надійшла заява апелянта про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої долучено платіжне доручення на суму 13620 грн.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 грудня 2021 року, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого судді (судді-доповідача) по справі №903/451/21 Грязнова В.В. у період з 02 грудня 2021 року по 15 грудня 2021 року включно, внесено зміни до складу колегії суддів та визначено наступний її склад: головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Розізнана І.В., суддя Василишин А.Р.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 13 грудня 2021 року у справі №903/451/21 поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Луцької міської ради на рішення Господарського суду Волинської області від 06 жовтня 2021 року у справі №903/451/21 та призначено дату судового засідання на 12 січня 2022 року.

Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого остання вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, прийнятим у повній відповідності до норм матеріального та процесуального права, відтак в задоволенні апеляційної скарги просить відмовити, а судове рішення у справі залишити без змін.

24 грудня 2021 року від ГУ Держгеокадастру у Волинській області надійшло клопотання (в порядку статті 197 ГПК України) про забезпечення проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

24 грудня 2021 року від Головного управління Держгеокадастру у Волинській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого управління вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, прийнятим у повній відповідності до норм матеріального та процесуального права, відтак в задоволенні апеляційної скарги просить відмовити, а судове рішення у справі залишити без змін.

04 січня 2022 року від представника третьої особи ОСОБА_1 надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

04 січня 2022 року на електронну адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від позивача - Луцької міської ради надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, в якому останній просить доручити її проведення Господарському суду Волинської області.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10 січня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача - Луцької міської ради про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні Господарського суду Волинської області у справі №903/451/21, яке відбудеться о 10:30 год. 12 січня 2022 року, у зв`язку із зайнятістю залів судових засідань у пропонованому суді.

В судовому засіданні 12 січня 2022 року оголошувалась перерва до 09 лютого 2022 року об 10:30 год.

В судових засіданнях 12 січня 2022 року та 09 лютого 2022 року представники позивача, відповідача та третьої особи повністю підтримали вимоги і доводи, викладені відповідно в апеляційній скарзі та у відзивах на неї.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача та третьої особи, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзивів на неї, перевіривши надану судом юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 18 червня 2014 року між ГУ Держземагенства у Волинській області (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар) укладено договір оренди землі /т.1, а.с. 31-32/, згідно умов якого орендодавець згідно наказу ГУ Держземагенства у Волинській області від 18 червня 2014 року №3-143/15-14-СГ "Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки" надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку з кадастровим номером :04:00:000:1816 сільськогосподарського призначення для створення та ведення фермерського господарства, яка знаходиться за межами населених пунктів Одерадівської сільської ради Луцького району Волинської області (пункт 1 договору).

В оренду передається земельна ділянка площею 47,3979 га, у тому числі рілля - 47,3979 га (пункт 2 договору). Нормативна грошова оцінка становить 1 224 825 грн. 17 коп. (пункт 5 договору). Договір укладено на 7 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію (пункт 8 договору).

Договір зареєстровано в Державному реєстрі 27 червня 2017 року, що підтверджується інформацією з Державних реєстрів від 31 травня 2021 року /т.1, а.с. 14-16/.

28 липня 2014 року ОСОБА_1 було зареєстровано Фермерське господарство "ГАЛКА ПЛЮС" (, адреса 45612, Волинська обл., Луцький р-н, селище міського типу Торчин, ВУЛИЦЯ НЕЗАЛЕЖНОСТІ, будинок 45).

ГУ Держгеокадастру у Волинській області направило ОСОБА_1 лист від 18 січня 2021 року №31-3-0.63-292/2-21 "Щодо продовження договору", у якому зазначило, що термін дії Договору закінчується 26 червня 2021 року. Продовження договору оренди можливе за умови підписання додаткової угоди до Договору з наступними істотними умовами: термін дії Договору - 7 (сім) років, орендна плата - 12 (дванадцять) відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Враховуючи викладене вище, у разі наміру в майбутньому використовувати земельну ділянку на умовах оренди, Головне управління Держгеокадастру у Волинській області повідомило про необхідність поновлення Договору шляхом підписання додаткової угоди. Для продовження дії Договору запропоновано звернутися до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області не пізніше 25 червня 2021 року з відповідним клопотанням та підписаними примірниками додаткової угоди.

ОСОБА_1 на підставі вказаного листа направлено на адресу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області заяву про продовження Договір оренди земельної ділянки площею 47,3979га, (кадастровий номер :04:000:1816) від 18 червня 2014 року номер запису про інше речове право 6166272 від 27 червня 2014 року на 7 (сім) років., з додатками, а саме: Додатковою угодою про продовження дії договору оренди землі підписана ОСОБА_1 ; копією паспорта ОСОБА_1 ; копією Договору оренди землі від 18 червня 2014 року; копією витягу з Державного, реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права; копією Витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки.

Наказом ГУ Держгеокадастру у Волинській області "Про поновлення договору оренди землі" №3-702/15-21-СГ від 22 березня 2021 року поновлено договір оренди землі від 18 червня 2014 року, укладений між ГУ Держземагенства у Волинській області та ОСОБА_1 , предметом якого є земельна ділянка сільськогосподарського призначення площею 47,3979 га з кадастровим номером :04:000:1816. Пункти 5, 9 договору викладено у такій редакції: "Нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 03 березня 2021 року становить 1 198 078 грн. 21 коп. і підлягає щорічній індексації", "Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки та становить 143 769 грн. 39 коп. в рік". Додано пункт 8.1 "договір поновлено на новий строк 7 років" /т.1, а.с. 30/.

Додатковою угодою від 23 березня 2021 року сторони поновили договір оренди землі від 18 червня 2014 року. Пункт 5 договору викладено у такій редакції: "Нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 03 березня 2021 року становить 1 198 078 грн. 21 коп. і підлягає щорічній індексації". Доповнили договір пунктом 8.1, згідно якого договір поновлено на новий строк 7 років /т.1, а.с. 33/.

Предметом спору у справі є вимога позивача до відповідача про:

- визнання протиправною бездіяльності щодо неприйняття наказу про передачу у власність територіальної громади земельної ділянки площею 47,3979 га, кадастровий номер :04:000:1816, яка розташована за межами населених пунктів Луцької міської територіальної громади Луцького району;

- зобов`язання відповідача прийняти наказ про передачу у власність позивача земельної ділянки площею 47,3979 га, кадастровий номер :04:000:1816, яка розташована за межами населених пунктів Луцької міської територіальної громади Луцького району та направити на адресу позивача акт приймання-передачі земельної ділянки;

- визнання протиправним та скасування наказу відповідача від 22 березня 2021 року №3-702/15-21-СГ про поновлення договору оренди земельної ділянки площею 47,3979 га, кадастровий номер :04:000:1816;

- визнання недійсною додаткової угоди від 23 березня 2021 року до договору оренди земельної ділянки площею 47,3979 га, кадастровий номер :04:000:1816.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, на підставі встановлених фактичних обставин справи, колегія суддів зазначає наступне.

Щодо вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо неприйняття наказу про передачу у власність Луцької міської територіальної громади спірної земельної ділянки та зобов`язання відповідача прийняти наказ в порядку частини 1 статті 117 Земельного кодексу України та направити на адресу Луцької міської ради акт приймання-передачі вказаної земельної ділянки, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом статті 55 Конституції України, статті 15 Цивільного кодексу України, статті 4 ГПК України звернення до господарського суду з позовною заявою є засобом захисту порушеного прав і охоронюваних законом інтересів, право на що є гарантованим.

Реалізуючи це право, особа при зверненні до суду вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 ЦК України).

При цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З огляду на зміст та підстави позовних вимог, предметом дослідження та встановлення судом у цій справі є, зокрема, обставини бездіяльності відповідача щодо неприйняття наказу про передачу у власність Луцької міської територіальної громади спірної земельної ділянки та зобов`язання прийняти такий наказ в порядку частини 1 статті 117 Земельного кодексу України.

Суд апеляційної інстанції вказує, що Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово визначала, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень слід розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Водночас для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту несвоєчасного виконання обов`язкових дій, а важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів особи.

Самі собою строки поза зв`язком з конкретною правовою ситуацією, набором фактів, умов та обставин, за яких розгорталися події, не мають жодного значення. Сплив чи настання строку набувають (можуть набути) правового сенсу в сукупності з подіями або діями, для здійснення чи утримання від яких встановлюється цей строк.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі №9901/191/19 .

Колегія суддів зазначає, що особливості передачі земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи земельних ділянок комунальної власності у державну власність станом на сьогодні регулюються статтею 117 Земельного кодексу України, відповідно до частини першої якої передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

На підставі рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність складається акт приймання-передачі такої земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність разом з актом приймання-передачі такої земельної ділянки є підставою для державної реєстрації права власності держави, територіальної громади на неї.

Виключення, коли землі державної власності не можуть передаватись у комунальну власність передбачено в частині 2 цієї статті, відповідно до якої до земель державної власності, які не можуть передаватися у комунальну власність, належать земельні ділянки, що використовуються Чорноморським флотом Російської Федерації на території України на підставі міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна державної власності, а також земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, крім випадків передачі таких об`єктів у комунальну власність.

У рішенні органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність зазначаються кадастровий номер земельної ділянки, її місце розташування, площа, цільове призначення, відомості про обтяження речових прав на земельну ділянку, обмеження у її використанні (абзац 2 частини 1 статті 117 Земельного кодексу України).

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Волинській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17 листопада 2016 року №308 визначено, що Головне управління Держгеокадастру в Волинській області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане. Головне управління у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства, дорученнями Прем`єр-міністра України, наказами Міністерства аграрної політики та продовольства України, дорученнями Міністра аграрної політики та продовольства України, його першого заступника та заступників, наказами Держгеокадастру, дорученнями голови Держгеокадастру та його заступників, актами місцевої державної адміністрації та органів місцевого самоврядування, а також цим Положенням. Завданням Головного управління є реалізація повноважень Держгеокадастру на території Волинської області.

Головне управління відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством на території Волинської області; здійснює землеустрій, у тому числі забезпечує проведення державної інвентаризації земель (підпункти 13, 21 пункту 4 Положення).

Указом Президента України №449 від 15 жовтня 2020 року "Про деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин" КМУ доручено: активізувати діяльність із передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності в комунальну власність; опрацювати питання щодо стимулювання оформлення територіальними громадами права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення, передані з державної власності; вжити в установленому порядку заходів щодо врегулювання питання забезпечення набуття гарантованого права громадян на землю під час передачі у комунальну власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, щодо яких громадянам надано дозволи на розроблення документації із землеустрою; забезпечити супроводження законопроектів щодо фінансової підтримки фермерських господарств, удосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин, встановлення прозорого процесу проведення електронних земельних аукціонів; вжити в установленому порядку заходів щодо прискорення створення, функціонування та розвитку національної інфраструктури геопросторових даних України.

16 листопада 2020 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №1113 "Деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин", пунктом 1 якої постановлено Державній службі з питань геодезії, картографії та кадастру забезпечити: прискорення проведення інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності; передачу з 17 листопада 2020 року земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність відповідно до статті 117 Земельного кодексу України; передачу у комунальну власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, включених до переліків земельних ділянок, права на які виставляються на земельні торги, після оприлюднення результатів земельних торгів та укладення договорів оренди (емфітевзису) таких земельних ділянок відповідно до статті 117 Земельного кодексу України; передачу у комунальну власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, щодо яких надано дозволи на розроблення документації із землеустрою, у разі, коли до 15 грудня 2020 року документацію із землеустрою не подано на затвердження до територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру відповідно до статті 117 Земельного кодексу України; у разі відмови органів місцевого самоврядування від підписання акта приймання-передачі земельних ділянок, зазначених у підпункті 1 цього пункту, вжиття заходів до включення відповідних земельних ділянок до переліку земельних ділянок, права на які виставляються на земельні торги з урахуванням вимог Земельного кодексу України.

Таким чином, за приписами вказаних норм саме на Державну службу з питань геодезії, картографії та кадастру покладено обов`язок щодо формування земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, шляхом проведення інвентаризації земель з подальшою передачею їх у комунальну власність.

Тобто, на виконання вказаних норм повинно було здійснено формування земель шляхом інвентаризації та передача після інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність.

Колегія суддів вказує, що пункт 1 наказу Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру №485 від 17 листопада 2020 року "Деякі питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності до комунальної власності" визначено керівникам головних управлінь Держгеокадастру в областях передати земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність відповідно до статті 117 Земельного кодексу України з 17 листопада 2020 року.

Як встановлено колегією суддів, в результаті інвентаризації серед інших і була сформована земельна ділянка площею 47,3979 га, кадастровий номер :04:000:1816, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Луцького району за межами населених пунктів (колишня Одерадівська сільська рада) та передана в оренду ОСОБА_1 .

В свою чергу, наказом ГУ Держгеокадастру у Волинській області "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність" від 11 грудня 2020 року №47-ОТГ передано Луцькій територіальній громаді в особі Луцької міської ради Луцького району у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 594,4057 га (в тому числі земельна ділянка площею 47,3979 га з кадастровим номером :04:000:1816) та згідно акта приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність /т.1, а.с. 34-35/.

11 грудня 2020 року ГУ Держгеокадастру у Волинській області складено акт №47-ОТГ приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність /т.1, а.с. 36/.

Колегія суддів вказує, що Головне управління Держгеокадастру Волинській області, в порядку частини 1 статті 117 Земельного кодексу України направило на адресу Луцької міської ради наказ від 11 грудня 2020 року №47-ОТГ та акт приймання-передачі №47-ОТГ від 11 грудня 2020 року, що містив перелік земельних ділянок, зокрема до акта було включено 138 у власність Луцької міської територіальної громади, від імені якої діє Луцька міська рада, включаючи земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:1816.

В свою чергу, Луцька міська рада у листах-відповідях від 24 грудня 2020 року №1.1-30/5847/2020, від 26 січня 2021 року №1.1-30/407/2021, від 29 квітня 2021 року №1.1-30/2265/2021 повідомила ГУ Держгеокадастру у Волинській області, що в процесі вивчення та опрацювання переліку визначених у наказі від 11 грудня 2020 року та акті приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність земельних ділянок загальною площею 594,4057 га, які планується передати з державної у комунальну власність, виявлено суттєві недоліки та неточності по земельних ділянках сільськогосподарського призначення, зокрема, повністю відсутня інформація щодо земельних ділянок, які плануються передати в комунальну власність по колишній Княгининівській ОТГ та Прилуцькому старостинському окрузі; на території колишньої Заборолівської ОТГ та Жидичиської ОТГ є земельні ділянки, які не включені до акта приймання-передачі; у перелік включені земельні ділянки, які перебувають у приватній власності, які відсутні в Державному земельному кадастрі України та Публічній кадастровій карті України та на яких розміщені об`єкти нерухомого майна /т.1, а.с. 43-48/.

Тобто, із вказаного слідує, що зауваження щодо спірної земельної ділянки площею 47,3979 га з кадастровим номером :04:000:1816 у позивача були відсутні. Будь-яких неточностей щодо саме земельної ділянки площею 47,3979 га з кадастровим номером :04:000:1816 в обґрунтуванні позовної заяви позивачем не наведено.

В свою чергу, колегія суддів бере до уваги те, що листами від 15 грудня 2020 року №18-3-0.32-8401/2-20, від 23 грудня 2020 року №18-3-0.32-8644/2-20, ГУ Держгеокадастру у Волинській області інформувало Луцьку міську раду про визначення дати підписання акта приймання-передачі земельних ділянок, опрацювання недоліків при формуванні переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які будуть включені до акта приймання-передачі /т.1, а.с.76-86/.

Тобто із встановлених судом апеляційної інстанції обставин вбачається, що відповідач повідомляв позивача про те, що інформація про недоліки була опрацьована при формуванні переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які будуть включені до акта приймання-передачі земельних ділянок. Даний перелік було надіслано позивачу.

Однак, акт приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність Луцькою міською радою не був підписаний /т.1, а.с. 36/.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами протиправної бездіяльності відповідача неприйняття наказу про передачу у власність Луцької міської територіальної громади спірної земельної ділянки. В даному випадку, при виконанні своїх обов`язків (щодо передачі земельної ділянки у комунальну власність), суб`єктом владних повноважень було прийнято наказ та складено акт приймання-передачі земельних ділянок, що говорить про відсутність бездіяльності зі сторони відповідача.

Разом з тим, суд вказує, що 27 травня 2021 року набрав чинності Закон України від 28 квітня 2021 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин", який вніс зміни до ряду законодавчих актів у земельній сфері, в тому числі Земельного кодексу України. Зокрема, розділ X Перехідних положень Кодексу доповнено пунктом 24, відповідно до якого, з дня набрання чинності вищевказаним законом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад (крім земель оборони, природно - заповідного призначення та ін.)

А відтак, земельні ділянки державної власності сільськогосподарського призначення, в тому числі, земельна ділянка площею 47,3979 га з кадастровим номером :04:000:1816, в силу вимог закону стали комунальною власністю, тому відповідач, на даний час, не має права здійснювати розпорядження даною земельною ділянкою.

Отже, встановлена законом заборона для відповідача розпоряджатися земельною ділянкою площею 47,3979 га з кадастровим номером :04:000:1816 свідчить про неможливість задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача прийняти наказ про передачу у власність Луцької міської територіальної громади даної земельної ділянки та направити на адресу Луцької міської ради акт приймання-передачі земельної ділянки.

Окрім того, згідно абзацу 9 пункту 24 розділу X Перехідних положень Земельного кодексу України земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.

З дня набрання чинності цим пунктом до Державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними (абзац 12 пункту 24 Земельного кодексу України).

Таким чином, з огляду на вказані норми права, позивач не позбавлений права здійснити державну реєстрацію права комунальної власності на таку земельну ділянку. Однак, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували звернення Луцької міської ради з такою вимогою, як і відсутні докази відмови в цьому.

Щодо вимоги позивача про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 22 березня 2021 року №3-702/15-21-СГ про поновлення договору оренди земельної ділянки площею 47,3979 га, кадастровий номер :04:000:1816, колегія суддів вказує наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те що, не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадови особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Як встановлено апеляційним судом, наказом Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 22 березня 2021 року № 3-702/15-21-СГ було поновлено договір оренди земельної ділянки площею 47,3979 га, кадастровий номер :04:000:1816.

Матеріалами справи стверджується, що на момент винесення спірного наказу про поновлення договору оренди земельної ділянки площею 47,3979 га, кадастровий номер :04:000:1816, Головне управління Держгеокадастру у Волинській області було розпорядником земель державної власності, розташованих за межами населених пунктів сільськогосподарського призначення, а тому діяло в межах власної компетенції.

Позивачем не доведено суду, а судом апеляційної інстанції не встановлено обставин невідповідності спірного наказу відповідача від 22 березня 2021 року №3-702/15-21-СГ вимогам чинного законодавства та/або визначеної законом компетенції органу, який його видав.

За таких обставин, наказ Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 22 березня 2021 року №3-702/15-21-СГ про поновлення договору оренди земельної ділянки площею 47,3979 га, кадастровий номер :04:000:1816 прийнятий відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом, що є підставою для відмови в позові про визнання його протиправним та скасування.

Щодо вимоги позивача про визнання недійсною додаткової угоди від 23 березня 2021 року до договору оренди земельної ділянки площею 47,3979 га, кадастровий номер :04:000:1816, колегія суддів вказує наступне.

Частиною сьомою статті 179 Господарського кодексу України унормовано, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

За умовами частини першої статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Таким чином, загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлено статтею 203 Цивільного кодексу України, згідно з частинами 1-6 якої: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

При розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи.

Згідно із статтями 4, 10 та 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та Цивільного кодексу України, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд встановлює наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому певно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

За змістом частини 2 статті 21 Закону України "Про оренду землі" розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін (частина 1 статті 23 Закону).

Згідно вимог пункту 288.5 Податкового кодексу України розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою за розмір земельного податку та не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки, а також може перевищувати граничний розмір орендної плати, встановлений у підпункті 288.5.2, у разі визначення орендаря на конкурентних засадах.

Згідно статті 33 Закону України "Про оренду землі" після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.

Аналогічні положення визначені пунктом 8 договору оренди землі від 18 червня 2014 року.

Згідно статті 134 Земельного кодексу України не підлягають продажу, передачі в користування на конкурентних засадах (на земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності у разі, зокрема поновлення договорів оренди землі, укладення договорів оренди землі на новий строк з використанням переважного права орендаря.

Згідно абзацу 11 пункту 24 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України перехід земельних ділянок із державної власності у комунальну власність згідно з вимогами цього пункту не є підставою для припинення права оренди та інших речових прав, похідних від права власності, на такі земельні ділянки. Внесення змін до договору оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту із зазначенням нового органу, що здійснює розпорядження такою земельною ділянкою, не вимагається і здійснюється лише за згодою сторін договору.

Як встановлено апеляційним судом, наказом ГУ Держгеокадастру у Волинській області "Про поновлення договору оренди землі" від 22 березня 2021 року №3-702/15-21-СГ, який, як встановлено апеляційним судом прийнятий відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом, було поновлено на 7 років договір оренди землі від 18 червня 2014 року, який укладений між Головним управлінням Держгеокадастру у Волинській області та ОСОБА_2 .

На підставі даного наказу, 23 березня 2021 року між ОСОБА_2 та Головним управлінням Держгеокадастру у Волинській області укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 18 червня 2014 року, якою сторони внесли зміни до пунктів 5, 9 договору виклавши їх в такій редакції: пункт 5. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 03 березня 2021 року становить 1 198 078,21 грн і підлягає щорічній індексації; пункт 9. Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки та становить 143769,39 грн в рік. Доповнено договір пунктом 8.1, згідно якого договір поновлено на новий строк 7 років.

Апелянтом, всупереч статей 76, 77 ГПК України, не надано суду доказів, що зміст додаткової угоди від 23 березня 2021 року до договору оренди земельної ділянки площею 47,3979 га, кадастровий номер :04:000:1816, суперечить вимогам чинного законодавства, інтересам держави чи суспільства, його моральним засадам або ж даний договір вчинений особою, що не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності, волевиявлення сторін договору не було вільним або не відповідало їх внутрішній волі або ж оспорюваний договір не спрямований на реальне настання правових наслідків, які обумовлені ним, що могло мати наслідки визнання цього пункту недійсним.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для визнання недійсною додаткової угоди від 23 березня 2021 року до договору оренди земельної ділянки площею 47,3979 га, кадастровий номер :04:000:1816.

Колегія суддів також вказує, що в матеріалах справи відсутні докази реєстрації прав на земельну ділянку площею 47,3979 га, кадастровий номер :04:000:1816 за Луцькою міською радою, а тому пролонгація договору оренди земельної ділянки 22 березня 2021 року не може порушувати вимоги чинного законодавства та законні права чи інтереси позивача.

Доводи позивача, що наказ відповідача від 22 березня 2021 року №3-702/15-21-СГ та додаткова угода від 23 березня 2021 року про поновлення договору оренди землі прийняті всупереч інтересам Луцької міської територіальної громади, оскільки встановлений зазначеним вище наказом та додатковою угодою розмір орендної плати, міг бути значно збільшеним у випадку проведення земельних торгів (аукціону) з продажу права оренди спірної земельної ділянки, колегія суддів вважає безпідставними, так як, в даному випадку, продовження договору оренди землі здійснено в порядку переважного права орендаря (третьої особи у справі) на поновлення договору, що виключає можливість проведення земельних торгів.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

До господарського суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено, не визнається, оспорюється, тобто має значення лише суб`єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту.

Звертаючись до суду з відповідним позовом, позивач самостійно визначає предмет, підстави позову, обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, зазначає суб`єктний склад у судовому процесі. Позовом є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову як вимоги про захист порушеного або оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу є спосіб захисту цього права чи інтересу. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності та характеру спірних правовідносин між сторонами, суб`єктний склад цих конкретних спірних правовідносин, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку.

Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Адже, рішенням суду має вирішуватись питання про захист визначених, конкретних прав та охоронюваних законом інтересів учасників господарських правовідносин, а не ілюзорних та абстрактних, тобто ним мають усуватись перешкоди, які виникли на шляху здійснення особою, яка звернулася з позовом, свого права.

Під час розгляду справи суд має перевірити вищевказане у розрізі доводів та доказів як позивачів так і відповідачів, з огляду на тягар доказування, ураховуючи принцип змагальності та диспозитивності, завдань господарського судочинства в цілому.

Поняття "сторона у спорі" може не бути тотожним за змістом поняттю "сторона у господарському (судовому) процесі": сторонами в господарському (судовому) процесі є такі її учасники: позивач і відповідач, особи, які вказані у статті 4 ГПК України (частина 1 статті 45 ГПК України); тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16, від 29 травня 2019 року у справі №367/2022/15-ц, від 07 липня 2020 року у справі №712/8916/17.

Визначення відповідачів як одного із видів суб`єктів господарського процесу є правом позивача. Проте саме суд на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ГПК України, ураховуючи завдання господарського судочинства має визначити характер спірних правовідносин та суб`єктів, які є учасниками цих правовідносин (сторони спору), і за результатами цього вирішити відповідний спір.

За змістом наведених норм сторони - це суб`єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів і на яких поширюється законна сила судового рішення. Позивачем є особа, яка має право вимоги (кредитор), а відповідачем - особа, яка повинна виконати зобов`язання (боржник). При цьому відповідач має бути такою юридичною чи фізичною особою, за рахунок якої, в принципі, можливо було б задовольнити позовні вимоги.

З огляду на зміст наведених норм захисту в судовому порядку підлягають порушене право й охоронювані законом інтереси позивача саме від відповідача.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі №910/17792/17.

Отже належним відповідачем є така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, тоді як неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Звідси належним суб`єктним складом відповідачів є склад відповідачів, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи не визнаного матеріального правовідношення.

Згідно положень статті 16 Цивільного кодексу України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачено статтею 215 цього ж Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 202 Цивільного кодексу України правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина 4 цієї ж статті Цивільного кодексу України).

Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (що і має місце у даній справі), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи, чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість заінтересованої особи законно реалізувати свої права.

Як неодноразово вказував Верховний Суд (див. наприклад постанови від 30 липня 2020 року у справі №670/23/18, від 18 листопада 2020 року у справі №318/1345/17, від 14 квітня 2021 року у справі №552/3469/18) у справі за позовом заінтересованої особи про визнання недійсним договору як відповідачі мають залучатись всі сторони правочину, а тому належними відповідачами є сторони оспорюваного договору, а не одна із них.

Водночас у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц вказано, що за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо відповідача належного.

Так, предметом позову у даній справі є, серед іншого, вимога Луцької міської ради про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі, що укладені відповідачем з ОСОБА_1 , а тому з урахуванням наведеного вище, належними співвідповідачами за такими вимогами мали бути усі зазначені особи.

Позаяк позивачем при оспорюванні згаданої додаткової угоди в якості відповідача було визначено лише одну із сторін оспорюваного правочину, а залучення ОСОБА_1 в якості співвідповідачів у місцевому суді не відбулося, у задоволенні заявленого у цій частині позову слід відмовити. Повноважень самостійно залучити таких осіб в якості співвідповідачів суд не має, позаяк такі процесуальні дії належить вчиняти у підготовчому провадженні господарському суду першої інстанції і лише за клопотанням позивача.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 квітня 2021 року у справі №925/440/18.

Залучення ОСОБА_1 третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача не нівелює обставин розгляду спору про права та обов`язки вказаної особи за відсутності у неї необхідного процесуального статусу відповідачів у справі.

Колегія суддів відмічає, що у розумінні статті 50 ГПК України підставою участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору є їх заінтересованість у результатах вирішення спору, а саме - ймовірність виникнення в них у майбутньому права на позов або можливості пред`явлення до них позовних вимог зі сторони позивача чи відповідача. Водночас предмет спору повинен перебувати поза межами цих правовідносин, в іншому разі такі особи можуть мати самостійні вимоги на предмет спору. Для таких третіх осіб у принципі неможливий спір про право з протилежною стороною у відповідному судовому процесі. Якщо зазначений спір допускається, то ця особа обов`язково повинна мати процесуальний статус (становище) співвідповідача у справі, а не третьої особи (див. правовий висновок Верховного Суду у постановах від 20 серпня 2019 року у справі №910/13209/18, від 26 травня 2020 року у справі № 922/2743/18).

Таким чином, незалучення ОСОБА_1 в якості відповідача у справі є самостійною підставою для відмови у вимозі про визнання недійсною додаткової угоди від 23 березня 2021 року до договору оренди земельної ділянки площею 47,3979, кадастровий номер :04:000:1816.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, Північно-західний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення Господарського суду Волинської області від 22 вересня 2021 року у справі №903/451/21 необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу Луцької міської ради - без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на позивача згідно статей 129, 282 ГПК України.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Луцької міської ради на рішення Господарського суду Волинської області від 06 жовтня 2021 року у справі № 903/451/21 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Волинської області від 06 жовтня 2021 року у справі №903/451/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №903/451/21 повернути до Господарського суду Волинської області.

Повний текст постанови складений "15" лютого 2022 р.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Розізнана І.В.

Суддя Василишин А.Р.