ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" лютого 2022 р. Справа№ 910/7870/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Іоннікової І.А.

Скрипки І.М.

секретар судового засідання: Білоус О.О.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 01.02.2022,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будремсервіс»

на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2021 (повний текст складено 01.10.2021)

у справі №910/7870/21 (суддя Турчин С.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Динамо Інвест»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будремсервіс»

про стягнення 3 772 436,83 грн,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.09.2021 у справі №910/7870/21, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.02.2022, позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Динамо Інвест» задоволено частково та присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будремсервіс» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Динамо Інвест» заборгованість у сумі 3 242 207,99 грн, пеню у сумі 200 003,98 грн, інфляційні збитки у сумі 270 137,57 грн, 3% річних у сумі 59 275,63 грн, витрати на правову допомогу у сумі 49 989,24 грн та витрати зі сплати судового збору у сумі 56 574,37 грн.

06.09.2021 (згідно вхідного штемпеля суду першої інстанції) позивачем до Господарського суду міста Києва подано заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат, у якій позивач просив стягнути з відповідача частину понесених у зв`язку із розглядом справи №910/7870/21 витрат на правову допомогу у сумі 50 000,00 грн.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 30.09.2021 у справі №910/7870/21 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Динамо Інвест» про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будремсервіс» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Динамо Інвест» витрати на правову допомогу у сумі 49 989,24 грн.

Приймаючи додаткове рішення, суд дійшов висновку, що витрати на правничу допомогу у справі №910/7870/21 в сумі 50 000,00 грн підтверджені позивачем, відповідачем не надано суду заперечень щодо понесених позивачем витрат на правову допомогу та не надано доказів на спростування їх співмірності. Водночас, виходячи з приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України стосовно необхідності розподілу судових витрат пропорційно розміру задоволених вимог, суд, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, встановив, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають витрати на правову допомогу у сумі 49 989,24 грн.

Не погодившись із прийнятим додатковим рішенням, 20.10.2021 (про що свідчить відмітка Укрпошти Стандарт на конверті) Товариство з обмеженою відповідальністю «Будремсервіс» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2021 у справі №910/7870/21.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що відповідачем на адресу суду було направлено заперечення щодо розподілу судових витрат у заявленому позивачем розмірі, а тому твердження суду щодо ненадання відповідачем заперечень щодо понесених позивачем витрат не відповідає дійсним обставинам справи.

Також скаржник зазначає, що положення частини 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України є імперативними та визначають обов`язок сторони, яка звертається до суду із заявою щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу, надати детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Таким чином, висновки суду першої інстанції щодо того, що вартість послуг відповідно до договору №216/21 від 28.04.2021 про надання правової (правничої) допомоги є фіксованою та сторони погодили, що деталізація наданих послуг не потребується (пункт 5 акту приймання-передачі наданих послуг від 03.09.2021), суперечить нормам процесуального закону та є порушенням принципу змагальності сторін.

Відповідач зазначає, що вартість наданих послуг в сумі 100 000,00 грн за представництво інтересів в суді першої інстанції є неспівмірною та нерозумною, враховуючи нескладну категорію справи.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.11.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будремсервіс" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2021 у справі №910/7870/21 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Скрипка І.М., Разіна Т.І.

У зв`язку із перебуванням судді Разіної Т.І., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у період з 08.11.2021 по 12.11.2021, у відпустці, розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/5720/21 від 09.11.2021 призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.11.2021 справу №910/7870/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Скрипка І.М., Іоннікова І.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.11.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Будремсервіс" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2021 у справі №910/7870/21 у складі колегії суддів Північного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Скрипка І.М., Іоннікова І.А., апеляційну скаргу призначено до розгляду на 14.12.2021.

29.11.2021 від позивача через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу на додаткове судове рішення, у якому позивач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржене додаткове рішення без змін.

У відзиві позивач наголосив на тому, що матеріали судової справи, досліджені та оцінені судом, містять позовну заяву, підписану адвокатом, що підтверджує факт надання клієнту таких складових послуги, як аналіз договору між позивачем та відповідачем, аналіз первинної бухгалтерської документації, аналіз інших доказів на підтвердження виконання робіт позивачем, надання правової оцінки доказам та розробка правової позиції у справі, здійснення розрахунку позовних вимог та штрафних санкцій, аналіз судової практики та формулювання позовних вимог, написання позовної заяви та інших проміжних процесуальних документів. Засвідчення адвокатом копій додатків до позовної заяви додатково підтверджує факт опрацювання ним даних документів. Матеріали справи також підтверджують присутність адвоката у всіх без виключення судових засіданнях, де ним реалізовані усі необхідні процесуальні обов`язки позивача, ефективно забезпечено захист його порушених прав та надано суду необхідний обсяг доказів та пояснень до них. Судом при ухваленні оскаржуваного рішення також прийнято до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі. Заявлені позивачем вимоги з боку відповідача заперечувалися, а оскільки ціна позову є значною, адвокат, приймаючи участь у повному циклі судового супроводу справи, приймає на себе увесь обсяг відповідальності за стратегічну та процесуальну правильність кожного прийнятого ним рішення, які у сукупності формують правову позицію та форму її реалізації. Таким чином, оцінка, надана судом обсягу та якості складових правової допомоги, витікає з аналізу матеріалів справи, відтак, додаткової фіксації даних складових у акті приймання-передачі наданих послуг не потребується. У даному контексті позивач посилається на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 28 грудня 2020 року у справі №640/18402/19.

У судове засідання, призначене на 14.12.2021, з`явився представник позивача, який вважав за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги за відсутності представника відповідача.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.12.2021 розгляд апеляційної скарги на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2021 у справі №910/7870/21 відкладено на 01.02.2022.

У судове засідання 01.02.2022 з`явився представник позивача.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився.

01.02.2022 представник відповідача адвокат Поліщук О.С. подав через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду клопотання про відкладення розгляду справи, мотивоване тим, що відповідно до медичної довідки від 26.01.2022 у нього виявлено коронавірусну хворобу та він перебуває на самоізоляції.

Представник позивача у судовому засіданні заперечив проти задоволення вказаного клопотання про відкладення.

Колегія суддів, розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, ухвалила відмовити у його задоволенні з огляду на наступне.

Згідно частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини 1 статті 216 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 202 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, у разі першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Відповідно до пункту 11 статті 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

За змістом пункту 1 частини 3 статті 202 Цивільного кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Отже, враховуючи зміст наведених правових норм, суд, розглядаючи клопотання учасника справи про відкладення розгляду апеляційної скарги, повинен оцінити обставини, на які останній посилається у ньому як на підставу для відкладення з точки зору їх поважності та за результатами такої оцінки або визнати такі причини неявки поважними і, як наслідок, відкласти розгляд справи, або відмовити у задоволенні такого клопотання у разі визнання причин неявки представника учасника справи неповажними.

Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв`язку з відсутністю його представника (з причин, пов`язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.).

У даному контексті судом враховано, що відповідно до положень частини 3 статті 56 Господарського процесуального кодексу України юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від імені відповідно до закону, статуту, положення (само представництво юридичної особи), або через представника.

Отже, відповідач не був позбавлений права і можливості забезпечити, за необхідності, участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частиною 3 статті 56 Господарського процесуального кодексу України. Водночас, неможливість такої заміни представника, як і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах. Однак, до клопотання про відкладення не додано жодних доказів на підтвердження таких обставин.

При цьому, явка представника відповідача у судове засідання суду апеляційної інстанції, призначене на 01.02.2022, обов`язковою не визнавалась, а в ухвалі Північного апеляційного господарського суду від 14.12.2021 судом було доведено до відома учасників судового процесу, що нез`явлення їх представників у судове засідання не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги.

Також колегія суддів враховує, що це вже друга неявка представника відповідача адвоката Поліщука О.С. у судове засідання з розгляду апеляційної скарги на додаткове рішення суду.

За вищенаведених обставин справи в їх сукупності, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи.

Судом, при цьому, застосовано згідно з частиною 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain») від 07.07.1989). Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 даної Конвенції (§66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Представник позивача у судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги відповідача, додаткове рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, заслухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті додаткового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а оскаржене додаткове рішення місцевого господарського суду скасуванню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені (частина 5 статті 244 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Практична реалізація цього принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Зміст цієї норми може тлумачитися розширено, зокрема як те, що детальний опис робіт (наданих послуг) може міститися як в окремо оформленому документі, поданому стороною до суду, так і в інших наданих стороною доказах. Подання стороною доказів, що містять у собі детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, є таким, що відповідає положенням частин другої та третьої статті 126 та частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України, за змістом яких сторони мають подати суду докази в підтвердження факту понесення судових витрат на професійну правничу допомогу та їх розміру.

Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 19.11.2021 у справі №910/4317/21.

Наведене також підтверджується численною усталеною практикою Верховного Суду, згідно з якою детальний опис робіт (наданих послуг) як окремий документ до суду не подавався, а Верховний Суд брав до уваги те, що такий детальний опис робіт (наданих послуг) міститься в інших наданих стороною доказах та визнавав достатніми надані стороною докази в їх сукупності (серед яких був відсутній детальний опис робіт (наданих послуг) як окремий документ) на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу (постанови та додаткові постанови Верховного Суду від 24.12.2019 у справі №910/18954/17, від 16.06.2021 у справі №904/1672/19, від 18.06.2020 у справі №873/91/19, від 25.11.2020 у справі №911/1006/19, від 07.07.2020 у справі №914/1002/19, від 07.12.2020 у справі №910/11361/19).

Відтак, саме лише посилання скаржника в апеляційній скарзі на відсутність у матеріалах справи детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, як окремого документу, не є безумовною підставою для відмови у розподілі між сторонами витрат на правничу допомогу.

Водночас, за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою №58442/00 щодо судових витрат, зазначено, що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», п.п. 79 і 112).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Тобто, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

У разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, у розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Водночас, колегія суддів наголошує, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.12.2019 у справі №910/353/19.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції позивачем надано у матеріали справи: договір №216/21 від 28.04.2021 про надання правової (правничої) допомоги, укладений з Адвокатським об`єднанням «ЄУКОН»; додаткову угоду №1 від 28.04.2021 до договору №216/21 від 28.04.2021 про надання правової (правничої) допомоги; платіжне доручення №2633 від 13.05.2021 на суму 50 000,00 грн; ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АІ №1113890.

Відповідно до додаткової угоди №1 від 28.04.2021 до договору №216/21 від 28.04.2021 про надання правової (правничої) допомоги Об`єднання зобов`язується надати правову допомогу, а клієнт зобов`язується прийняти належним чином та оплатити її в повному обсязі відповідно до пункту 2 цієї угоди.

Згідно із пунктом 1.1. додаткової угоди №1 від 28.04.2021 до договору №216/21 від 28.04.2021 про надання правової (правничої) допомоги клієнт замовляє виконання і оплачує, а Об`єднання зобов`язується надати послуги щодо представництва інтересів клієнта у судовій справі про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будремсервіс» заборгованості за договором підряду №03/07 від 15.07.2020 у суді першої інстанції.

У відповідності до пункту 2.1. договору вартість послуг (гонорар) Об`єднання, передбачених пунктом 1.1. даної додаткової угоди, становить 100 000,00 грн, з яких: 50 000,00 грн - авансовий платіж.

Позивачем здійснено оплату авансового платежу у сумі 50 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №2633 від 13.05.2021.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.09.2021 витрати на правничу допомогу в частині авансового платежу присуджені до стягнення з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених вимог у сумі 49 989,24 грн.

До заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат у справі №910/7870/21 позивачем надано акт приймання-передачі наданих послуг від 03.09.2021 та платіжне доручення №3147 від 03.09.2021 на суму 50 000,00 грн.

Згідно з актом приймання-передачі наданих послуг від 03.09.2021, підписаним між позивачем та Адвокатським об`єднанням «ЄУКОН», вартість послуг, наданих Об`єднанням у період з 28.04.2021 по 03.09.2021, становить 100 000,00 грн, з яких: 50 000,00 грн сплачена клієнтом 13.05.2021, а інша частина суми у розмірі 50 000,00 грн підлягає сплаті після отримання рахунку на оплату.

Вартість послуг Об`єднання відповідно до договору №216/21 від 28.04.2021 про надання правової (правничої) допомоги є фіксованою та сторони погодили, що деталізація наданих послуг не потребується (пункт 5 акту приймання-передачі наданих послуг від 03.09.2021).

Отже, сторони договору №216/21 від 28.04.2021 про надання правової (правничої) допомоги погодили фіксований розмір гонорару.

Оплата другої частини витрат на правову допомогу у сумі 50 000,00 грн підтверджується платіжним дорученням №3147 від 03.09.2021.

Суд першої інстанції, приймаючи додаткове рішення від 30.09.2021, дійшов висновку, що у даному випадку розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 50 000,00 грн, які заявлені після прийняття основного рішення, є доведеним та оскільки позовні вимоги у даній справі задоволені частково, то з відповідача згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України підлягають стягненню витрати позивача на оплату правничої допомоги пропорційно розміру задоволених вимог, а саме у сумі 49 989,24 грн.

У свою чергу, колегія суддів, враховуючи заперечення відповідача, зазначає, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №912/1025/20).

Посилання позивача на постанову Верховного Суду від 28.12.2020 у справі №640/18402/19, в якій міститься висновок про те, що розмір винагороди за надання правової допомоги, визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу, не приймаються судом до уваги, оскільки господарським процесуальним законом визначені процесуальні механізми забезпечення єдності судової практики, що полягають у використанні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду. Логіка побудови й мета існування цих процесуальних механізмів указує на те, що з метою застосування норм права в подібних правовідносинах за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції необхідно виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати Касаційного господарського суду, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки об`єднаної палати Касаційного господарського суду - над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду - над висновками об`єднаної палати, судової палати й колегії суддів Касаційного господарського суду.

Відтак, при вирішенні питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу колегія суддів враховує висновки, викладені саме у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №912/1025/20, згідно з якими для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат і вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність.

Таким чином, подані позивачем документи на підтвердження факту понесення ним витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування їх в зазначеному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути не лише доведений, документально обґрунтований, а й відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Як вбачається із матеріалів справи, після призначення згідно ухвали Господарського суду міста Києва від 07.09.2021 до розгляду заяви позивача про ухвалення додаткового судового рішення, 23.09.2021 (згідно відмітки поштового штемпеля на конверті) відповідачем на адресу суду були направлені заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат, у яких відповідач наголосив на неспівмірності та нерозумності заявлених до стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу позивача у сумі 50 000,00 грн.

Наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 №958 затверджені нормативи і нормативні строки пересилання поштових відправлень, згідно якого нормативні строки пересилання місцевої простої письмової кореспонденції операторами поштового зв`язку (без урахування вихідних днів об`єктів поштового зв`язку): Д+2, пріоритетної - Д+1,

де Д - день подання поштового відправлення до пересилання в об`єкті поштового зв`язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання;

1, 2, 3, 4, 5 - кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення.

При пересиланні рекомендованої письмової кореспонденції зазначені в пункті 1 цього розділу нормативні строки пересилання збільшуються на один день.

Отже, оскільки ТОВ «Будремсервіс», яке знаходиться у місті Києві, направило вищевказані заперечення до Господарського суду міста Києва 23.09.2021 рекомендованим листом, останні, враховуючи нормативні строки пересилання поштових відправлень, мали надійти до суду 28.09.2021 (враховуючи вихідний день - неділю), а відтак відповідач мав законне право очікувати, що його заперечення проти ухвалення додаткового судового рішення будуть взяті судом до уваги.

Однак, вказані заперечення надійшли до суду лише 06.10.2021, тобто вже після прийняття 30.09.2021 оскаржуваного додаткового рішення.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів вважає за необхідне врахувати під час апеляційного перегляду додаткового судового рішення заперечення відповідача щодо неспівмірності заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу позивача, які аналогічні викладеним у поданій апеляційній скарзі на додаткове судове рішення.

Дослідивши заперечення відповідача проти розподілу витрат на правничу допомогу, викладені у поданих до суду першої інстанції письмових запереченнях та в апеляційній скарзі на додаткове судове рішення, вирішуючи чи є розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу, понесених ним під час розгляду справи судом першої інстанції, обґрунтованим та пропорційним до предмета спору у даній справі, апеляційний господарський суд доходить висновку, що такі витрати не відповідають критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру.

На переконання колегії суддів, присуджені до стягнення із відповідача за рішенням Господарського суду міста Києва від 02.09.2021 у справі №910/7870/21, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.02.2022, витрати на правову допомогу у сумі 49 989,24 грн є достатніми та співрозмірними з наданими адвокатом позивача послугами під час розгляду справи судом першої інстанції, про які він зазначає у відзиві на апеляційну скаргу (аналіз договору між позивачем та відповідачем, аналіз первинної бухгалтерської документації на підтвердження виконання робіт позивачем, надання правової оцінки доказам та розробка правової позиції у справі, здійснення розрахунку позовних вимог та штрафних санкцій, написання позовної заяви та заяви про зменшення позовних вимог, участь адвоката у чотирьох судових засіданнях).

При цьому матеріали справи не містять великої кількості документів та не вбачається значної кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягали дослідженню адвокатом, враховуючи характер спірних правовідносин та рівень складності даної справи. Позовна заява не містить відомостей про аналіз позивачем судової практики для формулювання позовних вимог, про який зазначає позивач у відзиві на апеляційну скаргу.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката (у тому числі, в разі визначення у договорі розміру гонорару у фіксованому розмірі), якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи.

Отже, відповідно до вимог статей 123, 126, 129 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням наведених у даній постанові позицій Верховного Суду та з огляду на критерії «необхідності і обґрунтованості», заява позивача про ухвалення додаткового судового рішення про розподіл судових витрат у сумі 50 000,00 грн задоволенню не підлягає.

Відповідно до частин 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За змістом пункту 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині.

Відповідно до статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неправильне застосування норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає додаткове рішення суду у даній справі таким, що підлягає скасуванню із прийняттям рішення про відмову у задоволенні заяви позивача про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат у сумі 50 000,00 грн в повному обсязі. Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Будремсервіс» підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 2 частини 1 статті 275, статтями 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будремсервіс» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2021 у справі №910/7870/21 задовольнити.

Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2021 у справі №910/7870/21 скасувати.

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Динамо Інвест» про ухвалення додаткового рішення відмовити повністю.

Матеріали справи №910/7870/21 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 17.02.2022.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді І.А. Іоннікова

І.М. Скрипка