ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 лютого 2022 року м. Харків Справа № 913/871/21
Провадження №1/913/871/21
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Віват Інвест, м. Запоріжжя
до Товариства з обмеженою відповідальністю Лисичанська інженерно-будівельна компанія, м. Попасна Луганської області

Суддя Зюбанова Н.М.
Представники сторін не викликалися
Особливості розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження регулюються ст. 252 ГПК України, згідно з якою суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.
Як свідчать матеріали справи, відповідні клопотання про призначення судового засідання учасниками судового процесу не подавались. У клопотанні від 17.01.2022 № 17/07-1 йшлося про відкладення розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, суд дійшов наступних висновків щодо причин виникнення спору між сторонами.
Так, 21.05.2021 між ТОВ Лисичанська інженерно-будівельна компанія (генпідрядник) і ТОВ Віват Інвест (субпідрядник) був укладений договір № 21/5/21-5 субпідряду на шліфування бетонних покриттів, згідно якого відповідач доручив, а позивач прийняв зобов`язання виконати роботи з шліфування бетонних покриттів, в обсязі, передбаченому затвердженими кошторисами, проектами по об`єкту будівництва: Розкриття і підготовка запасів блоку №11. Комплекс Об`єкти теплової енергії. Об`єкт Компресорна. Шліфування підлог.
Відповідно до п. 2.1. договору терміни виконання робіт за цим договором, а також їх окремих обсягів визначаються графіком виконання робіт, який оформляється у вигляді додатку і є невід`ємною частиною додаткових угод до цього договору.
Термін виконання робіт за цим договором починає обчислюватися з моменту фактично прийняття об`єкта робіт відповідно до п. 5.2 договору.
Додатком № 3 до договору є графік виконання робіт.
Відповідно до п. 3.1. договору вартість робіт за цим договором визначається на підставі договірної ціни, зазначеної в додаткових угодах, які є невід`ємною частиною цього договору.
Відповідно до договірної ціни вартість робіт по договору складає 303033,33 грн.
Відповідно до п. 4.1. договору оплата відповідачем виконаних робіт проводиться поетапно (щомісячно), протягом 45 календарних днів від дати підписання ним актів КБ-2в з додатками до актів КБ-2в, підтверджених довідками КБ-3, на підставі наданих позивачем рахунків і податкових накладних.
Як зазначає позивач, він виконав роботи повністю на суму 295829,66 грн., а відповідач прийняв їх та оплатив на суму 212300,18 грн.
Відповідно до п. 6.3. договору обов`язок по складанню і оформленню актів КБ-2в з додатками і довідками КБ-3 покладено на позивача як субпідрядника.
Відповідно до п. 6.4 договору належним чином оформлені оригінали актів КБ-2в з додатками і довідками КБ-3, передаються генпідряднику в семі екземплярах, після підписання і скріплення печаткою кожного з екземплярів субпідрядником, з вказівкою в адресній частині реквізитів даного договору.
Встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про не повну обґрунтованість позову та його часткове задоволення з огляду на наступне.
Так, правове регулювання правовідносин підряду здійснюється главою 61 Цивільного кодексу України. Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду, одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Згідно зі ст. 838 ЦК України підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник.
При розгляді справи судом встановлено, що Договірна ціна на будівництво Розкриття і підготовка запасів блоку №11. Комплекс Об`єкти теплової енергії. Об`єкт Компресорна. Шліфування підлог складає 303033 грн 30 коп. та розрахунки за договором № 21/5/21-5 субпідряду на шліфування бетонних покриттів проведені сторонами на суму 212300 грн 18 коп. за підписаним актом № 1 приймання виконаних будівельних робіт за червень 2021 року.
Так, згідно з ч. 1 ст. 853 ЦК України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.
За змістом ст. 882 ЦК України замовник, який одержав повідомлення підрядника про готовність до передання робіт, виконаних за договором будівельного підряду, або, якщо це передбачено договором, - етапу робіт, зобов`язаний негайно, розпочати їх прийняття.
Відповідно до п. 6.8. укладеного договору генпідрядник протягом 3 (трьох) діб перевіряє акти виконаних робіт і підписує їх, або надає мотивовані заперечення в письмовому вигляді.
Виходячи зі змісту вказаного правового регулювання спірних правовідносин, підрядник не повинен вчиняти жодних дій щодо спонукання замовника до підписання акта виконаних робіт, а має лише констатувати факт відмови від підписання акта. З цього можливо зробити висновок, якщо замовник не підписав акт та не висловив заперечення щодо виконаних робіт, то такі роботи вважаються прийнятими. При цьому сам по собі факт відсутності підписаних сторонами актів передачі-приймання виконаних робіт не є визначальним для висновку про невиконання позивачем робіт.
- п. 52. Колегія суддів зазначає, що, враховуючи положення 853, 882 Цивільного кодексу України, обов`язок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт негайно про них заявити (у тому числі шляхом мотивованої відмови від підписання акта виконаних робіт) законом покладений саме на замовника. Проте відповідач свої обов`язки з прийняття спірних робіт не виконав, акти та довідки залишив непідписаними без належних пояснень. Подібний правовий висновок щодо застосування вказаних норм права, якими унормовуються спірні правовідносини в цій справі, викладено у постановах Верховного Суду від 24.10.2018 у справі № 910/2184/18 та від 16.09.2019 у справі № 921/254/18, правовідносини в яких є подібними з правовідносинами у справі, судові рішення в якій переглядаються в касаційному порядку.
Як зазначено у позові, у вересні 2021 року позивач цінним листом з описом вкладення направив на адресу відповідача лист № 652 від 24.09.2021 з вимогою прийняти виконані роботи і підписати акт № 2 приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2021 року. Вказані вище документи були додані до цього листа, який відповідач отримав 01.10.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Проте відповідач зазначає, що це було друге звернення до нього позивача, а вперше такі документи були надіслані йому 17.08.2021.
Таким чином, постало питання, коли, дійсно, були виконані роботи субпідрядником на заявлену до стягнення суму, оскільки ч. 11 статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який має відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Положення частин 1, 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачають, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
У відповіді на відзив № 59 від 10.02.2022 позивач вказує, що спірні роботи були виконані у червні 2021 року, а документи він надіслав відповідачу 11.08.2021, що співпадає з поясненнями останнього про отримання документів 17.08.2021.
У подальшому, як вказано у позові та відповіді на відзив, були надіслані документи 24.09.2021 з додатками, серед яких акт форми КБ-2в та довідка КБ-3 за вересень 2021 року.
Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За укладеним договором сторони передбачили, що розрахунки за виконані роботи здійснюються протягом 45 календарних днів від дати підписання генеральним підрядником актів КБ-2в з додатками (п. 4.1 договору).
Відповідно до ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.
Стандарт доказування вірогідності доказів, на відміну від достатності доказів, підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 78 ГПК України).
Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Суд звертає увагу позивача, що для встановлення юридичних фактів прострочення виконання грошового зобов`язання та прострочення генпідрядника у констатуванні відмови від підписання акту необхідно оцінити доказ існування боргу - первинний документ - акт форми КБ-2в, який має відомості про відповідну господарську операцію, її дату (період).
Порушенням зобов`язання у відповідності до ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, тобто неналежне виконання.
За таких обставин позовні вимоги не підтверджуються належними та достовірними доказами, а тому у задоволенні позову слід відмовити з віднесенням судових витрат на позивача згідно із ст. 129 ГПК України.
Вказана відмова не позбавляє позивача права на звернення до суду вдруге з іншими підставами позову (існування боргу за актом форми КБ-2в за серпень 2021 року).
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 129, 232-233, 236-241, 247 ГПК України, суд
в и р і ш и в:
2. Судові витрати покласти на позивача.
У відповідності до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно зі ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 20 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення виготовлене 11.02.2022.
Суддя Наталія ЗЮБАНОВА