ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" лютого 2022 р. Справа№ 910/9877/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

секретар судового засідання - Добрицька В.С.

учасники справи згідно протоколу судового засідання

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Приватного підприємства "БЕКРИСТОН"

на рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 (повний текст рішення складено 17.11.2021)

та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2021 (повний текст складено та підписано 26.11.2021)

у справі №910/9877/21 (суддя Карабань Я.А.)

за клопотанням Товариства з обмеженою відповідальністю "Контейнер-Рент"

про ухвалення додаткового рішення в справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Контейнер-Рент"

до Приватного підприємства "БЕКРИСТОН"

про стягнення 1 537 082, 22 грн

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Контейнер-Рент" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства "БЕКРИСТОН" про стягнення 1 537 080, 22 грн заборгованості, з яких: 1 368 000, 00 грн основний борг, 93 944, 22 грн пеня, 17 430, 00 грн 3% річних та 57 708, 00 грн інфляційні втрати.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 у справі №910/9877/21 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕКРИСТОН" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Контейнер-Рент" 1 368 000 (один мільйон триста шістдесят вісім тисяч) грн 00 коп. основного боргу, 14 073 (чотирнадцять тисяч сімдесят три) грн 65 коп. пені, 17 430 (сімнадцять тисяч чотириста тридцять) грн 00 коп. 3% річних, 57 708 (п`ятдесят сім тисяч сімсот вісім) грн 00 коп. інфляційних втрат та 21 858 (двадцять одну тисячу вісімсот п`ятдесят вісім) грн 19 коп. судового збору. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що

доказів сплати відповідачем грошових коштів за оренду ящиків матеріали справи не містять та останнім суду таких доказів надано не було.

12.11.2021 до суду першої інстанції від представника позивача надійшло клопотання про ухвалення додаткового рішення, в частині стягнення з відповідача 12 500, 00 грн витрат на правову допомогу.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 23.11.2021 у справі №910/9877/21 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Контейнер-Рент" про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕКРИСТОН" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Контейнер-Рент" 11 850 грн 47 коп. витрат на професійну правничу допомогу. У задоволенні іншої частини клопотання відмовлено.

Виносячи додаткове рішення суд першої інстанції задовольнив витрати на правову допомогу пропорційно задоволеним вимогам, відповідно до норм ст. 129 ГПК України.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Приватне підприємство "БЕКРИСТОН" подало апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 у справі №910/9877/21 та ухвалити нове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги та стягнути з ПП "БЕКРИСТОН" на користь ТОВ "Контейнер-Рент" 266 400,00 грн заборгованості за фактичне надання послуг з передачі майна в оренду за Договором оренди №1 від 02 квітня 2018 року за період з квітня 2018 року по травень 2021 року, яка не заперечується та визнається відповідачем.

В обґрунтування своєї скарги відповідач зазначав, що орендодавець фактично не виконав взяті на себе за умовами п. 1.1. Договору №1 від 02.04.2018 зобов`язання по передачі Орендарю у платне, строкове користування обумовленої партії ящиків у кількості 60 000 штук, і допустив порушення взятого на себе договірного зобов`язання. Не зважаючи на цю обставину, позивачем були заявлені вимоги про сплату йому орендної плати за майно, яке він фактично не передавав у користування відповідачу. На переконання відповідача судом першої інстанції при прийнятті рішення було зроблено хибні та необґрунтовані висновки про те, що сторони шляхом складання специфікації (додатку №1 до Договору) та акту прийому-передачі першої партії ящиків у кількості 12 000 штук (додаток 2), нібито внесли зміни до п.п. 1.1 Договору від 02.04.2020, оскільки судом першої інстанції було залишено без уваги визначені істотні умови, викладені у п. 7.3 Договору, яким чітко та однозначно було визначено порядок та спосіб внесення змін до його умов, узгоджених під час укладання та підписання договору.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.11.2021 апеляційну скаргу Приватного підприємства "БЕКРИСТОН" у справі №910/9877/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Андрієнко В.В. (головуючий суддя), судді Шапран В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2022 апеляційне провадження у справі №910/9877/21 за апеляційною скаргою Приватного підприємства "БЕКРИСТОН". Розгляд справи призначено на 12.01.2022.

Крім того, не погодившись із прийнятим додатковим рішенням, Приватне підприємство "БЕКРИСТОН" 06.12.2021 в установлений процесуальний строк засобами поштового зв`язку подало апеляційну скаргу, у якій просить суд скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2021 у справі №910/9877/21 та ухвалити нове рішення в частині визначення судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за наслідками розгляду справи, яким відмовити у задоволені клопотання (заяви) позивача про стягнення з ПП "БЕКРИСТОН" на користь ТОВ "Контейнер-Рент" витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування своєї скарги відповідач зазначав, що висновки суду першої інстанції, викладені у додатковому рішенні є хибними з огляду на їх невідповідність обставинам справи та вимогам ГПК України, які мають в обов`язковому порядку ураховуватись при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат.

Згідно протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 09.12.2021 апеляційну скаргу Приватного підприємства "БЕКРИСТОН" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2021 у справі №910/9877/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Андрієнко В.В. (головуючий суддя), судді Буравльов С.І., Шапран В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства "БЕКРИСТОН" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2021 у справі №910/9877/21. Об`єднано апеляційні скарги Приватного підприємства "БЕКРИСТОН" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2021 в одне апеляційне провадження для спільного розгляду. Розгляд справи призначено на 12.01.2022.

11.01.2022 на адресу суду від Приватного підприємства "БЕКРИСТОН" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Крім того, 11.01.2022 на електронну адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Контейнер-Рент" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У судове засідання, яке відбулось 12.01.2022 з`явився представник відповідача (апелянта), представник позивача не з`явився.

Головуючий суддя ставив на обговорення подані клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник відповідача подане ним клопотання не підтримав, проти задоволення клопотання позивача заперечував. Також, присутній представник відповідача надав суду пояснення по апеляційних скаргах.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.01.2022 відкладено розгляд справи на 02.02.2022.

Позивач у своєму відзиві на апеляційну скаргу відповідача на рішення суду першої інстанції просив суд апеляційну скаргу ПП "БЕКРИСТОН" залишити без задоволення, рішення Господарського суду м. Києва від 09.11.2021 у справі №910/9877/21 без змін.

В обґрунтування свого відзиву позивач зазначав, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, винесеним з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а апеляційна скарга є такою, що не відповідає дійсним обставинам справи та спрямована виключно на затягування судового процесу, і як наслідок, відстрочення виконання грошового зобов`язання відповідачем.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).

З матеріалів господарської справи убачається наступне, що 02.04.2018 між позивачем (орендодавець) та відповідачем (орендар) було укладено договір оренди №1 (надалі - договір) відповідно до пункту 1.1. якого орендодавець в порядку та на умовах, визначених цим договором, зобов`язується передати орендарю в платне строкове користування (оренду) ящики в кількості 60 000, 00 грн, що є власністю орендодавця, зазначені в додатку №1 (специфікація) до цього договору, а орендар зобов`язується прийняти ящики та сплачувати орендодавцю за користування ящиками плату (орендну плату) в порядку і розмірі, передбачених цим договором.

Найменування, кількість, відновлювальна вартість ящиків, а також вартість орендної плати за ящики, що передаються у користування за цим договором, зазначаються в додатку №1, який є невід`ємною частиною цього договору (п.1.2. договору).

Відповідно до пункту 2.1. договору ящик отримується орендарем на підставі акту приймання-передачі, який підписується уповноваженими представниками та скріплюється печатками сторін. Ящик вважається переданим в оренду орендарю з моменту підписання акта приймання-передачі.

Орендар повертає орендовані ящики орендодавцю на умовах і в строк визначений договором. Повернення ящиків здійснюється за рахунок та силами орендаря, у належному стані (вимиті, складені на євро піддони, обмотані стретч-плівкою). Повернення ящиків з оренди, оформлюється актом приймання-передачі (повернення) між орендарем і орендодавцем. Підтвердженням факту повернення ящиків є належним чином оформлений, підписаний уповноваженими представниками та скріплений печатками орендаря та орендодавця акт приймання-передачі (повернення). Обов`язок складання акта приймання-передачі (повернення) покладається на орендаря (п.2.2. договору).

Відповідно до п.2.4. договору у випадку виявлення орендодавцем пошкоджених ящиків орендар несе відповідальність відповідно до умов даного договору. Ящик, який орендар не повернув з оренди, вважається втраченим, а орендар несе відповідальність відповідно до умов даного договору. У випадку виявлення розбіжностей між фактичною кількістю, якістю, асортиментом ящиків та даними, зазначеними в акті прийому-передачі, складається акт про виявлені розбіжності у якому вказуються виявлені розбіжності, зауваження. Зразком акту про виявлені розбіжності при отриманні/повернені ящика є додаток №2 до даного договору. Відповідальність за складання акту про виявлені розбіжності лягає на сторону, яка приймає ящики. Акт про виявлені розбіжності складається та надсилається не пізніше 2 діб з моменту отримання ящиків. У разі ненадання акту про виявлені розбіжності у встановлений строк, ящики вважаються прийнятими за актом отримання ящиків без зауважень.

У відповідності до п.п.3.1., 3.2. договору строк оренди ящиків складає 5 років з можливістю продовження (пролонгації). Відлік строку оренди розпочинається з дати підписання акта приймання-передачі. В день закінчення строку оренди (дата повернення) орендар зобов`язаний повернути ящики орендодавцю. Фактичною датою повернення ящиків вважається дата, зазначена в акті приймання-передачі (повернення). У випадку прострочення дати повернення ящиків орендар несе відповідальність встановлену договором.

Орендар сплачує орендодавцю щомісячно орендну плату, яку зазначено в додатку №1 до даного договору (п.4.1. договору).

Згідно із п.4.2. договору орендар здійснює плату за оренду ящиків на підставі виставленого орендодавцем рахунку на оплату не пізніше 14 числа поточного місяця шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок орендодавця. Орендодавець передає орендарю рахунок на оплату, акт наданих послуг та податкові накладні не пізніше 10 числа наступного за розрахунковим. Якщо сума зазначена орендодавцем у рахунку на оплату перевищує суму отриману шляхом розрахунку за формулою зазначеною в додатку №1 до даного договору, рахунок на оплату вважається недійсним та підлягає оформленню у відповідній редакції, а орендар здійснює платіж за оренду ящиків у сумі розрахованій за формулою зазначеною в додатку №1 до даного договору.

Відповідно до п.6.3. договору у разі порушення строків оплати будь-яких платежів вказаних у цьому договорі орендар за вимогою орендодавця сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від суми простроченої оплати, за кожен день прострочення.

Згідно із п.7.1. договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом п`яти років. У випадку, якщо жодна із сторін за 30 календарних днів не повідомила про розірвання даного договору, строк дії договору вважається автоматично продовженим на наступний рік на тих самих умовах. Кількість пролонгацій необмежена.

Також сторонами було підписано додаток № 1 до договору - специфікація ящиків, які передаються в оренду орендарю відповідно до якого погоджено, зокрема, кількість ящиків - 12 000 шт., відновлювальну вартість за одиницю - 150, 00 грн та вартість щомісячної оренди за користування ящиками в розмірі 36 000, 00 грн.

02.04.2018 між відповідачем та позивачем підписано акт приймання-передачі до договору, згідно із яким позивач передав, а відповідач прийняв за адресою: місто Бровари вулиця Олега Оникієнка, 61 у платне строкове користування 12 000 шт. ящиків. Указаний акт підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками підприємств без будь-яких заперечень і зауважень.

Зі змісту позовної заяви убачається, що спір у виник у зв`язку з неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем свого грошового зобов`язання за договором у частині повної та своєчасної сплати орендних платежів.

Частинами 1, 2 статті 509 Цивільного кодексу України установлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч.1 ст.762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої установлюється договором найму.

Відповідно до ч.4 ст.286 Господарського кодексу України строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, ураховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не установлено договором або законом.

Зі змісту апеляційної скарги убачається, що відповідач визнає факт укладення договору та отримання за ним у оренду 12 000 шт. ящиків, однак указує, що позивачем передано не всі ящики передбачені договором, а тому щомісячна орендна плата та сума боргу є невірною, а також відповідач не отримував від позивача рахунки на оплату, акти та податкові накладні, що позбавляє позивача права вимагати стягнення суми заборгованості.

Судом установлено, що у пункті 1.2. договору сторони погодили, найменування, кількість, відновлювальна вартість ящиків, а також вартість орендної плати за ящики, що передаються у користування за цим договором, зазначаються в додатку №1, який є невід`ємною частиною цього договору.

На виконання указаного пункту між позивачем та відповідачем підписано додаток № 1 до договору - специфікацію ящиків, які передаються в оренду орендарю відповідно до якого погоджено, зокрема, кількість ящиків - 12 000 шт. та вартість щомісячної оренди за користування ящиками в розмірі 36 000, 00 грн.

З матеріалів справи убачається, що 02.04.2018 між відповідачем та позивачем підписано акт приймання-передачі до договору, згідно із яким позивач передав, а відповідач прийняв у платне строкове користування 12 000 шт. ящиків.

Указаний акт підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками підприємств без будь-яких заперечень і зауважень.

У відповідності до п.2.4. договору у випадку виявлення розбіжностей між фактичною кількістю, якістю, асортиментом ящиків та даними, зазначеними в акті прийому-передачі, складається акт про виявлені розбіжності у якому вказуються виявлені розбіжності, зауваження. Відповідальність за складання акту про виявлені розбіжності лягає на сторону, яка приймає ящики.

Колегія суддів зазначає, що акт розбіжностей відповідно до пункту 2.4. у матеріалах справи відсутній та відповідачем суду не надавався. Також в матеріалах справи відсутні докази звернення відповідача щодо надання іншої частини ящиків (48 000 шт.) чи погодження специфікації щодо надання в оренду вказаних ящиків.

З урахуванням вищенаведеного суд дійшов висновку, що доводи відповідача у апеляційній скарзі, про те, що позивачем було не додано кількість ящиків, визначених у договорі і додатку №1 є необґрунтовані, оскільки суперечать самій поведінці відповідача у частині виконання п.2.4. договору, підписання додатку до договору без зауважень, відсутність претензій тощо.

Отже, сторонами самостійно погоджено в додатку №1 до договору кількість ящиків (12 000 шт.), а також вартість орендної плати за користування вказаними ящиками (щомісячно 36 000, 00 грн),

Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами п.4.2. договору орендар здійснює плату за оренду ящиків на підставі виставленого орендодавцем рахунку на оплату не пізніше 14 числа поточного місяця шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок орендодавця.

Водночас суд наголошує, що не виставлення/не направлення позивачем рахунку на оплату не звільняє відповідача від обов`язку оплатити послуги, надані позивачем. Ненадання рахунку (рахунку-фактури) не є відкладальною умовою у розумінні приписів ст. 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора у розумінні ст. 613 Цивільного кодексу України. Тому наявність або відсутність рахунка - фактури не звільняє відповідача від обов`язку сплатити грошові кошти за договором.

За своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. Рахунок є розрахунковим документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти.

Відповідно така правова позиція є сталою в судовій практиці і викладена в постановах Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №910/32579/15, від 22.05.2018 у справі №923/712/17, від 21.01.2019 у справі №925/2028/15, від 02.07.2019 у справі №918/537/18, від 29.08.2019 у справі №905/2245/17, від 26.02.2020 у справі №915/400/18 від 07.02.2018 у справі №910/49/17, від 29.04.2020 зі справи № 915/641/19.

Відповідно до п. 4.2. сторони погодили строк оплати (не пізніше 14 числа поточного місяця) та в додатку №1 суму щомісячної орендної плати (36 000, 00 грн), а тому посилання відповідача на неотримання рахунків, як на підставу звільнення від сплати заборгованості за договором є необґрунтованими.

Окрім того, як убачається з матеріалів справи 17.05.2021 позивачем, разом з претензію за вих.№1 від 12.05.2021, було направлено відповідачу рахунки фактури та акти приймання передачі за договором за період з квітня 2018 року по квітень 2021 року, що підтверджується описом вкладення в цінний лист та накладною Укрпошти з фіскальним чеком №410, які отриманні останнім 19.05.2021, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №410 (т1. а.с.101-105). Доказів підписання указаних актів матеріали справи не містять.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із п.4.2. договору орендар здійснює плату за оренду ящиків на підставі виставленого орендодавцем рахунку на оплату не пізніше 14 числа поточного місяця шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок орендодавця.

Доказів сплати відповідачем грошових коштів за оренду ящиків матеріали справи не містять та останнім суду таких доказів надано не було.

Згідно із ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не установлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Беручи до уваги вищенаведені обставини колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимогу у частині стягнення з відповідача 1 368 000, 00 грн (38 місяців х 36 000, 00 грн) підлягають задоволенню з підстав доведеності обставин.

Крім того, зі змісту позовної заяви убачається, що позивачем було нараховано до стягнення з відповідача, за порушення виконання грошового зобов`язання 93 944, 22 грн пені за загальний період з 02.12.2020 по 01.06.2021.

Відповідно до ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

За приписами ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно із ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань установлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідальність у вигляді пені за невиконання умов договору в разі порушення строків оплати будь-яких платежів вказаних у цьому договорі передбачена в пункті 6.3. договору відповідно до якого орендар за вимогою орендодавця сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від суми простроченої оплати, за кожен день прострочення.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не установлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Отже, законодавець передбачив право сторін визначати в договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Згідно зі ст. 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Статтею 252 Цивільного кодексу України передбачено, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Пунктом 6.3. договору сторонами погоджено, що пеня за прострочення оплати за договором нараховується за кожен день прострочення.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що пункт 6.2. договору не містить ні іншого строку, відмінного від установленого частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України, наприклад, який є меншим або більшим шести місяців, ні указівки на подію, що має неминуче настати, ні зазначенням "до дати фактичного виконання", тощо.

Отже, умову, передбачену в п. 6.3. договору неможливо визнати такою, що установлює інший строк нарахування штрафних санкцій, ніж передбачений ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верхового Суду від 15.11.2019 у справі № 904/1148/19 та від 12.12.2019 у справі № 911/634/19.

Судом було здійснено перевірку розрахунку пені наданого позивачем у розмірі 93 944, 22 грн і установлено, що зазначений розрахунок є невірним, оскільки позивачем при здійснені розрахунку не враховано положення ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України щодо нарахування пені в межах шести місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано за кожним місяцем.

Отже, з метою повного і всебічного розгляду справи, суд здійснивши перевірку розрахунку, ураховуючи строк оплати по кожному місяцю оренди відповідно до пункту 4.2. та положення ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, обмежуючись періодом визначеним позивачем, установив, що строк нарахування пені за період користування ящиками з квітня 2018 року по травень 2020 року повністю закінчився, в зв`язку з чим судом здійснено власний перерахунок пені за кожним місяцем, а саме:

Період орендиЗаборгованість (грн)Період нарахування пені Розмір пені (грн)
Червень 2020 року36 000, 0002.12.2020-15.12.2021165, 25
Липень 2020 року36 000, 0002.12.2020-15.01.2021531, 15
Серпень 2020 року36 000, 0002.12.2020-15.02.2021897, 86
Вересень 2020 року36 000, 0002.12.2020-15.03.20211 240,10
Жовтень 2020 року36 000, 0002.12.2020-15.04.20211 637, 58
Листопад 2020 року36 000, 0002.12.2020-15.05.20212 081, 42
Грудень 2020 року36 000, 0015.12.2020-01.06.20212 179, 48
Січень 2021 року36 000, 0015.01.2021-01.06.20211 813, 81
Лютий 2021 року36 000, 0015.02.2021-01.06.20211 446, 90
Березень 2021 року36 000, 0015.03.2021-01.06.20211 105, 64
Квітень 2021 року36 000, 0015.04.2021-01.06.2021708, 16
Травень 2021 року36 000, 0015.05.2021-01.06.2021266, 30
Всього 14 073, 65
Беручи до уваги вищенаведене, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню пеня у загальному розмірі 14 073, 65 грн, а тому позов у цій частині підлягає частковому задоволенню в розмірі визначеному судом.

Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем свого грошового зобов`язання позивачем було заявлено до стягнення з останнього 3% річних у сумі 17 430, 00 грн за період з 02.12.2020 по 01.06.2021 та 57 708, 00 грн інфляційних втрат, розрахованих за загальний період з грудня 2020 року по березень 2021 року.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми за користування коштами.

Отже, передбачені викладеними вище нормами законодавства, наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Дії відповідача, які полягають в порушенні зобов`язання щодо своєчасної оплати товару, є порушенням умов договору, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Указана позиція також викладена в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної Палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19.

Здійснивши перерахунок 3% річних у сумі 17 430, 00 грн за період з 02.12.2020 по 01.06.2021 судом установлено, що указаний розрахунок є арифметично вірним та обґрунтованим, а тому позов у цій частині підлягає задоволенню.

Крім того, судом було перевірено здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат за загальний період з грудня 2020 року по березень 2021 року в розмірі 57 708, 00 грн, та визнано його обґрунтованим та арифметично вірними, а тому позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 1 368 000, 00 грн основного боргу, 14 073, 00 грн пені, 17 430, 00 грн 3% річних та 57 708, 00 грн інфляційних втрат.

Стосовно додаткового рішення Господарського суду м. Києва від 23.11.2021 та апеляційної скарги відповідача на нього, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи убачається, 12.11.2021 від представника позивача надійшло клопотання про ухвалення додаткового рішення, в частині стягнення з відповідача 12 500, 00 грн витрат на правову допомогу.

Згідно частини першої статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; судом не вирішено питання про судові витрати.

Розглянувши доводи апелянта, надані докази на підтвердження понесення судових витрат у контексті обставин справи, колегія суддів відзначає, що відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, є однієї з основних засад (принципів) господарського судочинства (пункт 12 частини третьої статті 2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

На підтвердження факту понесення таких витрат позивачем до суду надано: копію договору №257/юр про надання правничих послуг та відповідальне зберігання документів від 07.05.2021, укладеного з Адвокатським об`єднанням "АДВОКАТСЬКА КОМПАНІЯ "ПАРИТЕТ", ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АА №1093207 від 15.06.2021 на ім`я адвоката Шульги К.В., копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №2999, акт №1/07 наданих адвокатських (юридичних послуг від 06.07.2021, з переліком наданих послуг на суму 12 500, 00 грн, рахунок-фактуру №СФ-000031 від 30.06.2021 на суму 12 500, 00 грн та копію платіжного доручення №1973363 від 06.07.2021 про оплату послуг на підставі зазначеного рахунку на суму 12 500, 00 грн.

Відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність":

- договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1);

- гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30).

Норми Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачають таке:

стаття 15:

- суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо;

стаття 16:

- учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом;

стаття 123:

- судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду;

частина перша-п`ята статті 126:

- витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами;

частини п`ята та восьма статті 129:

- під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись;

- розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду;

пункт 3 частини першої статті 244:

- суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Аналіз наведених норм частини четвертої статті 126 ГПК України, а також статті 129 цього Кодексу дає підстави для висновку, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має ураховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість витрат та їх пропорційність предмету спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно указати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має ураховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

При винесені додаткового рішення у даній справі судом першої інстанції було ураховано, що відповідачем не було подано до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження неспівмірності витрат на правничу допомогу у заявленому позивачем розмірі.

Ураховуючи те, що позивачем підтверджено правовий статус адвоката, наявність доказів фактичного надання послуг на підставі договору про надання правової допомоги, а також співмірність розміру витрат з наданими послугами, суд дійшов висновку, що витрати позивача на професійну правову допомогу в розмірі 12 500, 00 грн є обґрунтованими.

Водночас, відповідно до пункту 3 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки рішенням Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 у справі №910/9877/21 позов задоволено частково, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають покладенню на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що висновки суду першої інстанції про часткове задоволення клопотання позивача про стягнення з відповідача судових витрат на правничу допомогу адвоката, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 11 850, 47 грн.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Ураховуючи наведене, рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2021 у справі №910/9877/21 відповідають матеріалам справи, є законними та обґрунтованими, підстави, передбачені ст.ст. 277-278 ГПК України для їх скасування, відсутні.

Судові витрати, згідно до ст. 129 ГПК України покласти на Приватне підприємство "БЕКРИСТОН".

Керуючись ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "БЕКРИСТОН" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2021 у справі №910/9877/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 у справі №910/9877/21 залишити без змін.

3. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2021 у справі №910/9877/21 залишити без змін.

4. Витрати по сплаті судового збору покласти на Приватне підприємство "БЕКРИСТОН".

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 11.02.2022.

Головуючий суддя В.В.Андрієнко

Судді С.І. Буравльов

В.В. Шапран