РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.02.2022Справа № 910/20725/21

Господарський суд міста Києва в складі судді Привалова А.І., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників справи

справу №910/20725/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОЛАЙМ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Національні інформаційні системи"

про стягнення 483952,55 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "АВТОЛАЙМ" з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Національні інформаційні системи" про стягнення 483 952,55 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за Договором №210204 про надання послуг від 16.02.2021, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 441600,00 грн, за порушення строків сплати якої нараховані пеня в сумі 33077,66 грн та інфляційних втрат у сумі 9274,89 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.12.2021 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі №910/20725/21. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

18.01.2022 на адресу суду від відповідача надійшов лист, у якому він повідомив, що пропонує позивачу укласти мирову угоду та додав проект даної мирової угоди.

Станом на дату винесення рішення від сторін не надійшло заяви про затвердження мирової угоди, а відповідачем не подано суду відзиву на позовну заяву.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва

УСТАНОВИВ:

16.02.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "АВТОЛАЙМ" (за договором - Виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Національні інформаційні системи" (за договором - Замовник) було укладено Договір №210204 про надання послуг (далі - договір), за умовами п. 1.1. якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Виконавець зобов`язується надавати Замовнику послуги з технічного забезпечення останнього спеціальною операторською технікою, в подальшому - «Обладнання», для створення телевізійної програми «Акцент НТН », в подальшому - «Технічні послуги».

Згідно п. 1.2. договору, Місце надання Технічних послуг - м. Київ, вул. Щусева, 26.

У п. 1.3. договору зазначено, що перелік і кількість обладнання, на якому надаються Технічні послуги, строк надання Технічних послуг, вартість Технічних послуг за відповідний період, а також інші істотні умови за узгодженням Сторін, зазначаються в Додаткових угодах до цього Договору.

Відповідно до п. 1.4. договору, Замовник приймає на себе зобов`язання в порядку та на умовах, викладених у цьому Договорі, сплачувати на користь Виконавця вартість наданих Технічних послуг.

Згідно п. 3.1. договору, вартість Технічних послуг за відповідний період надання Технічних послуг є договірною та зазначається у відповідних додаткових угодах до цього Договору.

Умовами Додаткової угоди № 1 від 16.02.2021 до Договору визначено, що вартість послуги технічного забезпечення однієї зміни послуги з технічного забезпечення секційним операторським краном "СОК-10" в комплекті з гіростабілізованою головкою "Active Head" становить 22 080,00 грн. з ПДВ.

Згідно Додаткової угоди № 4 від 05.05.2021 до Договору, вартість послуги технічного забезпечення секційним операторським краном "СОК-10" в комплекті з гіростабілізованою головкою "Active Head" становить 198 720,00 грн, в т.ч. ПДВ 20% - 33 120,00 грн.

Замовник оплачує виконавцеві вартість Технічних послуг в порядку, передбаченому договором не пізніше 31 травня 2021 року.

У Додатковій угоді №5 від 01.06.2021 до Договору сторони погодили, що вартість послуги технічного забезпечення секційним операторським краном "СОК-10" в комплекті з гіростабілізованою головкою "Active Head" становить 66 240,00 грн, в т.ч. ПДВ 20% - 11 040,00 грн.

Замовник оплачує Виконавцеві вартість Технічних послуг в порядку, передбаченому Договором, не пізніше 30 червня 2021 року.

Відповідно до Додаткової угоди № 6 від 07.06.2021 до Договору, вартість послуги технічного забезпечення секційним операторським краном "СОК-10" в комплекті з гіростабілізованою головкою "Active Head" становить 66 240,00 грн, в т.ч. ПДВ 20% - 11 040,00 грн.

Замовник оплачує Виконавцеві вартість Технічних послуг в порядку, передбаченому Договором, не пізніше 30 червня 2021 року.

Замовник зобов`язується сплачувати Виконавцю вартість Технічних послуг за відповідний період на підставі рахунків-фактур Виконавця в строк, що вказується в Додаткових угодах до цього Договору (п. 3.2. договору).

Пунктом 3.6. договору встановлено, що надання Технічних послуг Виконавцем та приймання їх результатів Замовником за відповідною Додатковою угодою до Договору оформляється Актом прийому-передачі наданих послуг, який підписується повноважними представниками Сторін протягом 5 (п`яти) робочих днів після закінчення строку надання послуг за відповідною Додатковою угодою до Договору.

У п. 3.7. договору сторони погодили, що підписання Акту прийому-передачі надання послуг представником Замовника є підтвердженням відсутності претензій з його сторони. Якщо у встановлений термін Виконавець не отримає підписаний Замовником Акт виконаних робіт (наданих послуг) або вмотивовану відмову від прийняття наданих послуг, Технічні послуги вважаються прийнятими Замовником в повному обсязі та такими, що надані відповідно до умов цього Договору в день передачі Замовнику відповідного Акту прийому-передачі наданих послуг.

Відповідно до п. 5.5. договору, за порушення строків оплати наданих Технічних послуг, встановлених цим Договором, Замовник сплачує Виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від несплаченої суми за кожний день прострочення виконання зобов`язань.

Цей Договір набирає чинності з 16 лютого 2021 року (п. 8.1. договору).

Строк цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 8.1 цього Договору, та закінчується 31 грудня 2021 року, але в будь-якому випадку не раніше виконання Сторонами взятих на себе за цим Договором зобов`язань (п. 8.2. договору).

Як слідує з матеріалів справи, позивач на виконання умов договору виконав, а відповідач прийняв послуги на загальну суму 463 680,00 грн, що підтверджується підписаними між сторонами Актами наданих послуг № 96 від 27.05.2021 на суму 220 800,00 грн. та № 114 від 24.06.2021 на суму 242 880,00 грн.

В той же час, відповідач взяте на себе грошове зобов`язання виконав частково, оплативши вартість наданих позивачем послуг у сумі 22 080,00 грн згідно платіжного доручення №818 від 11.05.2021.

Таким чином, заборгованість за вказаними вище актами надання послуг склала 441 600,00 грн.

Вказана заборгованість підтверджується також підписаним сторонами актом звірки взаємних розрахунків станом за період: січень 2021 - жовтень 2021.

З огляду на викладене, позивач стверджує, що відповідачем допущено неналежне виконання зобов`язань за Договором №210204 про надання послуг від 16.02.2021, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 441600,00 грн, за порушення строків сплати якої нараховані пеня в сумі 33077,66 грн та інфляційних втрат у сумі 9274,89 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження обсягу та вартості наданих послуг позивачем було долучено підписані між сторонами Акти надання послуг № 96 від 27.05.2021 на суму 220 800,00 грн та № 114 від 24.06.2021 на суму 242 880,00 грн.

Судом встановлено, що зазначені акти були підписані з боку відповідача без жодних зауважень та заперечень щодо якості та обсягу наданих послуг.

В той же час, відповідач взяте на себе грошове зобов`язання виконав частково, оплативши вартість наданих позивачем послуг у сумі 22 080,00 грн.

Отже, заборгованість за вказаними вище актами надання послуг склала 441 600,00 грн.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що всупереч положенням ст. 530 Цивільного кодексу України та умовам Договору, відповідач свої грошові зобов`язання щодо оплати вартості наданих послуг в повному обсязі не виконав, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість у розмірі 441 600,00 грн, що не було спростовано відповідачем належними засобами доказування та у зв`язку із чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 1 ст. 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися зокрема неустойкою.

При цьому, відповідно до п. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України всі правочини щодо забезпечення виконання зобов`язань боржника перед кредитором повинні здійснюватися виключно у письмовій формі.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно ч. 4 ст. 213 Господарського кодексу України штраф як різновид неустойки, може бути встановлений договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, пені та штрафу не суперечить статті 61 Конституції України.

За приписом частини шостої статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Перевіривши розрахунок пені позивача, суд дійшов висновку про його обґрунтованість, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення пені в сумі 33 077,66 грн підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційні втрати у сумі 9 274,89 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснення нарахування 3% річних та інфляційних втрат на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

В частині нарахування інфляційних втрат судом враховується правовий висновок, викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 20.11.2020 року у справі № 910/13071/19. Зокрема, сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Перевіривши розрахунки інфляційних втрат, судом встановлено, що він є арифметично вірними, а, відтак, позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат в сумі 9 274,89 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем відзиву на позовну заяву, контррозрахунку суми позовних вимог та будь-яких заперечень по суті позовних вимог не надано, доводів позивача у встановленому законом порядку не спростовано.

Таким чином, факт порушення відповідачем зобов`язань за Договором №210204 про надання послуг від 16.02.2021 належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час відповідачем не спростований. Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 500,00 грн.

Відповідно до приписів статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з приписами статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналогічна правова позиція міститься у Постанові Верховного суду від 18.12.2018 у справі №910/4881/18.

Частиною 8 статті 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження витрат у сумі 6 500,00 грн представник позивача надав договір про надання правничої допомоги №06/12-1 від 06.12.2021, рахунок №06/12-1 від 06.12.2021, платіжне доручення №340 від 09.12.2021, акт приймання-передачі наданих послуг від 10.12.2021.

При цьому, судом враховано, що заявлений до відшкодування розмір судових витрат не є надмірним та завищеним, оскільки відповідає як принципам матеріального (договірного) права, так і процесуального права (оскільки висвітлює затрати по роботі адвоката у даній справі), що відповідає правовим позиціям, викладеним Верховним Судом у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 та у постановах від 25.04.2018 у справі №922/3142/17, від 02.05.2018 у справі №910/22350/16, від 11.06.2018 року у справі №923/567/17.

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Однак, відповідачем не було заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги через їх неспівмірність.

Враховуючи вищевикладене, судові витрати позивача по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. 129, 233, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Національні інформаційні системи" (04060, м. Київ, вул. Щусева, 26; ідентифікаційний код 33745910) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОЛАЙМ" (02225, м. Київ, вул. Закревського, 22; ідентифікаційний код 36186566) основну заборгованість у розмірі 441 600 грн, пеню у розмірі 33 077 грн 66 коп., інфляційні втрати в розмірі 9 274 грн 89 коп., судовий збір у розмірі 7 259 грн 29 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6 500 грн.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 10.02.2022.

Суддя А.І. Привалов