ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2022 р. Справа№ 910/19481/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Мальченко А.О.

Куксова В.В.

за участю секретаря судового засідання: Гончаренка О.С.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 09.02.2022 року у справі №910/19481/21 (в матеріалах справи).

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги комунального підприємства "Київтранспарксервіс"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.12.2021 за заявою товариства з обмеженою відповідальністю "СЛ-Плюс" про забезпечення позову у справі №910/19481/21 (суддя Мудрий С.М.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "СЛ-Плюс"

до комунального підприємства "Київтранспарксервіс"

про визнання недійсним одностороннього розірвання договору.

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2021 року товариство з обмеженою відповідальністю "СЛ-Плюс" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом (з урахування уточнення) до комунального підприємства "Київтранспарксервіс" (далі-відповідач) про визнання недійсним одностороннього правочину по достроковому розірванні договору №ДНП-2017-1233 про надання на експлуатацію фіксованих місць паркування транспортних засобів від 01.12.2017 року, викладений в листах №053/05-4005 від 06.09.2021 та №053/05-3463 від 04.08.2021.

Також позивач звернувся до суду першої інстанції із заявою про забезпечення позову, в якій просить:

- заборонити КП «Київтранспарксервіс» до набрання законної сили судовим рішенням вчиняти будь-які дії щодо обмеження чи унеможливлення користування товариством з обмеженою відповідальністю "СЛ-Плюс" 154 місцями для платного паркування транспортних засобів, а також 17 спеціальними місцями для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять осіб з інвалідністю, що розташовані на майданчиках для паркування за адресою: м. Київ, Дарницький район, просп. Бажана, майданчик № 1 (між вул. Л. Руденко та просп. П. Григоренка) та майданчик № 2 (між вул. Л. Руденко та просп. П. Григоренка) в межах III територіальної зони паркування м. Києва;

- заборонити КП «Київтранспарксервіс» до набрання законної сили судовим рішенням вчиняти будь-які дії, спрямовані на передачу третім особам права на організацію та в експлуатацію 154 місця для платного паркування транспортних засобів, а також 17 спеціальних місць для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять осіб з інвалідністю, що розташовані на майданчиках для паркування за адресою: м. Київ, Дарницький район, просп. Бажана, майданчик № 1 (між вул. Л. Руденко та просп. П. Григоренка) та майданчик № 2 (між вул. Л. Руденко та просп. П. Григоренка) в межах III територіальної зони паркування м. Києва.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову, заявником зазначено, що незважаючи на належне виконання умов договору позивачем, 06.09.2021 відповідач направив на його адресу лист №053/05-4005, в якому зазначив, що ним прийняте рішення про дострокове розірвання договору в односторонньому порядку з 01.09.2021 та вимагав звільнити «фіксовані місця для паркування» протягом 30-ти днів з моменту розірвання договору.

Позивачу стало відомо, що відповідачем вчиняються дії по підготовці передачі права на експлуатацію паркувального майданчику третім особам, який є предметом даного судового спору.

Так, передача третім особам вищевказаного права на організацію та експлуатацію паркомісць на Майданчику для паркування значно ускладнить виконання рішення суду в разі задоволення позову та зумовить необхідність позивача в подальшому звертатися до суду з новим позовом про визнання недійсним договору між відповідачем та третіми особами стосовно організації місць для паркування на майданчику паркування та усунення перешкод у користуванні майном.

З огляду на що, позивач вважає, що на даний час існує необхідність у забезпеченні позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.12.2021 задоволено заяву товариства з обмеженою відповідальністю "СЛ-Плюс" про забезпечення позову у справі №910/19481/21.

Приймаючи вказане судове рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що вжиття заходів забезпечення позову, які просить вжити позивач, зберігає баланс інтересів сторін а також, наявний прямий зв`язок між обраними заявником заходом забезпечення позову і предметом позову, а саме обраний захід забезпечення позову спроможний забезпечити ефективний захист прав та інтересів заявника.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.12.2021 та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову. Крім того, скаржником в апеляційній скарзі заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 09.12.2021 у справі №910/19481/21.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається на те, що оскаржуване судове рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Крім того, скаржник стверджує, що доводи, наведені позивачем в обґрунтування заяви про забезпечення позову є безпідставними та не відповідають дійсності, оскільки не підтверджуються жодними належними доказами.

Також скаржник стверджує, що оскаржуваним судовим рішенням фактично вирішено спір по суті.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.12.2021, вказану вище апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Куксов В.В., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.01.2022 поновлено комунальному підприємству "Київтранспарксервіс" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 09.12.2021 у справі №910/19481/21; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою комунального підприємства "Київтранспарксервіс" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.12.2021 у справі №910/19481/21; розгляд апеляційної скарги комунального підприємства "Київтранспарксервіс" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.12.2021 у справі №910/19481/21 призначено на 09.02.2022 о 09:50 год.; витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали оскарження по справі №910/19481/21.

19.01.2022 від Господарського суду міста Києва до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали оскарження по даній справі.

08.02.2022 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій останній просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, як таке, що прийнято у повній відповідності до вимог законодавства України.

09.02.2022 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов клопотання, в якому просить долучити до матеріалів справи лист відповідача від 12.01.2022 за №053/05-147.

09.02.2022 в судовому засіданні представник позивача заперечив проти вимог апеляційної скарг та підтримав доводи викладенні у відзиві на апеляційну скаргу.

В свою чергу, представник відповідача підтримав доводи викладенні в апеляційній скарзі.

Відповідно до ч.1 ст.271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні, з наступних підстав.

У відповідності до ст.136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову; забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. (ч.1 ст.137 ГПК України).

Отже, забезпечення позову - це, по суті обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Враховуючи положення ч.11 ст.137 ГПК України, суд зобов`язаний з`ясувати, чи тотожні за змістом заявлені заходи забезпечення позову задоволенню заявлених позовних вимог, та не повинен вживати заходів забезпечення позову, якщо здійснення таких заходів забезпечення позову практично є задоволенням заявлених позовних вимог, і при цьому спір не вирішується по суті.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у справах № 906/824/17 (ухвала від 07.08.2018 ) та № 902/483/18 (постанова від 21.01.2019).

У немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, яка викладена у постанові від 16.08.2018 по справі №910/1040/18.

Статтею 129-1 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення ГПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому, відповідно до статті 136 ГПК України Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові №6-605цс16 від 25.05.2016, в якій, зокрема, Верховний Суд України вказав, що забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). У постанові Верховного Суду України №6-2552цс16 від 18.01.2017 зазначається, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Крім того, за приписами ст. 9 Конституції України, статті 19 Закону України "Про міжнародні договори України" і статті 4 ГПК України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами документів, ратифікованих законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Н. проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору у даній справі є вимоги про визнання недійсним одностороннього правочину по достроковому розірванні договору №ДНП-2017-1233 про надання на експлуатацію фіксованих місць паркування транспортних засобів від 01.12.2017 року, викладений в листах №053/05-4005 від 06.09.2021 та №053/05-3463 від 04.08.2021.

Відтак, оскільки у цій справі позивач звернувся до суду з позовною вимогою немайнового характеру, тому судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то у цьому випадку така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не підлягає дослідженню, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, яка викладена у постанові від 16.08.2018 по справі №910/1040/18.

Як свідчать матеріали оскарження по даній справі та доводи апеляційної скарги, не зважаючи на перебування даного спору в суді, відповідач наполягає на правомірності дій щодо розірвання в односторонньому порядку вказаного вище правочину.

Тобто, відповідач фактично вважає, що вказаний вище правочин є розірваним, а позивач перешкоджає йому здійснювати господарську діяльність на спірних паркувальних майданчиках.

Більше того, позивачем було додано до матеріалів справи копію листа відповідача №053/05-147 від 12.01.2022, якими додатково підтверджує вказані вище обставини, а також наміри відповідача укласти договір на експлуатацію спірних паркувальних майданчиків з третіми особами. Вказаний лист, колегію суддів приймаються до увагу як додатковий доказ, а причини його не подання визнаються поважними та обґрунтованими.

Таким чином, враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що між обраним позивачем заходом забезпечення позову і предметом позову наявний прямий зв`язок, а також через невжиття заходів до забезпечення позову виконання рішення за його позовом, може бути утруднене або порушене його право отримати ефективний захист, та зумовити необхідність здійснення ним інших судових проваджень. Крім того, не вжиття таких заходів до забезпечення позову можуть завдати збитків самому скаржнику у разі задоволення позову.

При цьому, вжиття заявлених позивачем у заяві заходів забезпечення позову не зумовлює вирішення спору по суті.

Відтак, з метою запобігання ускладненню/неможливості ефективного захисту/поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, а також враховуючи, що невжиття заходів до забезпечення позову може фактично унеможливити захист порушених прав і інтересів в обраний заявником спосіб, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про правомірність задоволення судом першої інстанції заяви про забезпечення позову.

Порушень судом першої інстанції норм процесуального права в розумінні частини третьої ст.277 ГПК України, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, а також неправильного застосування норм матеріального права колегією суддів під час перегляду справи не встановлено.

Крім того, аналізуючи повноту дослідження судом першої інстанції обставин справи та обґрунтування оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції дотримано обов`язок щодо надання оцінки аргументам учасників справи, що відносяться до предмету спору, та не вбачає порушення останнім норм процесуального права, в частині надання оцінки доводам позивача. До того ж, у оскаржуваному судовому рішенні належним чином зазначені підстави, на яких останнє ґрунтується, що відповідає усталеній практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя.

Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи, а також не впливають на висновки суду апеляційної інстанції. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст.277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване судове рішення, яким задоволено заяву про забезпечення позову, відповідає законодавству та матеріалам справи, а тому відсутні підстави для його скасування чи зміни. Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судові витрати на підставі ст.129 ГПК України покладаються на скаржника.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 129, 252, 255, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1.Апеляційну скаргу комунального підприємства "Київтранспарксервіс" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.12.2021 у справі №910/19481/21 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.12.2021 у справі №910/19481/21 залишити без змін.

3.Судові витрати покласти на комунальне підприємство "Київтранспарксервіс".

4.Матеріали справи №910/19481/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 10.02.2022.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді А.О. Мальченко

В.В. Куксов