ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2022 р. Справа№ 925/1255/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Куксова В.В.

Тищенко А.І.

Розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

на рішення Господарського суду Черкаської області від 22.11.2021

у справі №925/1255/21 (суддя Чевгуз О.В.)

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до Уманського комунального підприємства «Уманьтеплокомуненерго», м. Умань, Черкаська область

про стягнення 102 112, 22 грн збитків за неналежне виконання договору постачання природного газу.

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2021 року Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - АТ «НАК «Нафтогаз України», позивач) звернулося до Уманського комунального підприємства «Уманьтеплокомуненерго» (далі - УКП «Уманьтеплокомуненерго», відповідач) про стягнення збитків в сумі 102 112,22 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням умов договору постачання природного газу № 1583/18-ТЕ-36 від 11.10.2018.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 22.11.2021 у справі №925/1255/21 у позові відмовлено повністю.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у позові з огляду на те, що позивач не надав доказів на підтвердження реальності понесення останнім збитків та не довів втрат, спричинених відхиленням від обумовлених обсягів спожитого природного газу з боку відповідача.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, АТ «НАК «Нафтогаз України» звернулося з апеляційною скаргою, у якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 22.11.2021 у справі № 925/1255/21, позов задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник покликається на те, що: суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права (застосував норми статей 224, 225 ГК України, що не належать до застосування, натомість не застосував норми статей 546-551 ЦК України, що належать до застосування); вчинив порушення норм процесуального права в контексті забезпечення повноти і всебічності з`ясування обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

На переконання скаржника, суд не врахував, що:

- умови Договору постачання, які узгоджуються з приписами Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2496 (далі - Правила) встановлюють порядок відшкодування збитків та вирішення спорів у разі допущення споживачем невідповідності фактично використаного об`єму замовленим споживачем і визначеним договором обсягам споживання природного газу;

- в березні та квітні 2019 року відповідач спожив газу у меншому розмірі від запланованого;

- ст. 231 ГК передбачає можливість встановлення розміру штрафних санкцій і за інші види правопорушень у окремих видах господарських зобов`язань;

- у редакції ГК України до 01.05.2016, нормою частини п`ятої 225 ГК України передбачалося визначення розміру збитків у твердій сумі чи у вигляді відсоткових ставок;

- перелік забезпечувальних заходів для належного виконання зобов`язання не є вичерпним, а отже сторони можуть встановити інші заходи, окрім зазначених у ст. 546 ЦК України;

- за правовою природою визначені п. 3.13 Договору грошові нарахування є штрафною санкцією, а не відшкодуванням збитків;

- позивач обрав правильний спосіб захисту, оскільки відшкодування збитків передбачено договором, натомість стягнення господарських (штрафних) санкцій договором не передбачено.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.12.2021, справу передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М. Л. - головуючий суддя; судді: Тищенко А. І., Куксов В. В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.12.2021 клопотання Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Черкаської області від 22.11.2021 у справі №925/1255/21 залишено без розгляду; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Черкаської області від 22.11.2021 у справі №925/1255/21; розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Черкаської області від 22.11.2021 у справі №925/1255/21 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи; витребувано у Господарського суду Черкаської області матеріали справи №925/1255/21; встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв (відзивів) та клопотань в письмовій формі протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.

04.01.2022 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій УКП «Уманьтеплокомуненерго» заперечує проти вимог апеляційної скарги та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У відзиві відповідач наголошує, що:

- позивач по суті не зазначає жодної норми права, яку порушив суд першої інстанції при прийнятті рішення;

- для застосування такого виду відповідальності як стягнення збитків, має мати місце наявність усіх чотирьох елементів складу правопорушення;

- право на стягнення збитків, передбачене Правилами не передбачає безумовного стягнення суми у розмірі подвійної облікової ставки НБУ;

- позивач не надав доказів на підтвердження факту понесення збитків, натомість з огляду на те, що закон передбачає повідомлення постачальника про споживання газу за попередню газову добу і на виконання цієї вимоги відповідач повідомляв щоденно про спожитий фактичний обсяг газу, то нарахування збитків за недобір газу є безпідставним.

З урахуванням частини першої ст. 270 ГПК України та частини першої ст. 269 ГПК України апеляційний розгляд здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі «Апеляційне провадження». При цьому, до апеляційного розгляду застосовуються положення загального позовного провадження з питань, не врегульованих у Главах «Апеляційне провадження» і «Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження».

Згідно зі ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, відзиву, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення скасуванню чи зміні, з таких підстав.

Згідно з матеріалами справи, 11 жовтня 2018 Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (постачальник), яке надалі перейменовано в АТ «НАК «Нафтогаз України», та УКП «Уманьтеплокомуненерго» (споживач) уклали договір постачання природного газу № 1583/18-ТЕ-36 (далі - Договір), за умовами якого постачальник зобов`язався поставити споживачеві у 2018 році природний газ, а споживач зобов`язався оплатити його на умовах цього Договору (пункт 1.1 договору).

Відповідно до п. 1.2. Договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Згідно з п. 2.1. Договору постачальник передає споживачеві з 01 жовтня 2018 року по 17 жовтня 2018 року (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 500 тисяч кубічних метрів.

Водночас п. 2.1. Договору (в редакції додаткової угоди № 4 від 27.11.2018) сторони визначили період і замовлений споживачем загальний обсяг поставки природного газу, а також погодили щомісячні обсяги поставок природного газу.

Згідно з умовами пункту 2.2. Договору відповідач підтвердив, що замовлені ним обсяги природного газу, які визначені пунктом 2.1. цього Договору, повністю покривають його потреби у відповідних розрахункових періодах, і він самостійно визначає обсяги, зазначені в пункті 2.1. Договору, а також несе відповідальність за правильність їх визначення.

Згідно з пунктом 2.4. Договору перегляд та коригування замовлених відповідачем обсягів природного газу за цим Договором може відбуватися за ініціативою відповідача шляхом підписання додаткової угоди, в тому числі протягом відповідного розрахункового періоду, для цього споживач (відповідач) зобов`язаний надати постачальнику (позивачу) не пізніше ніж за три робочі дні до кінця місяця постачання газу два екземпляри належним чином оформленої додаткової угоди. Споживач при цьому зобов`язався самостійно контролювати обсяги використання природного газу і своєчасно обмежувати (припиняти) використання природного газу у разі перевищення замовлених обсягів або своєчасно надавати додаткові угоди на коригування замовлених обсягів за цим Договором.

Відповідно до п. 3.8. Договору приймання-передача газу, переданого позивачем відповідачу у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Суд установив, що на виконання умов Договору АТ «НАК «Нафтогаз України» у період з жовтня 2018 року квітень 2019 року передав у власність відповідача природний газ, що підтверджується підписаними сторонами Договору актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2018, 30.11.2018, 31.12.2018, 31.01.2019, 28.02.2019, 31.03.2019, 30.04.2019.

Акти приймання-передачі підписані повноважними представниками сторін без зауважень щодо якості й обсягу поставленого природного газу, містять посилання на договір № 1583/18-ТЕ-36 від 11.10.2018.

Додатковою угодою № 5 від 11.03.2019 до Договору сторони погодили застосування з 01.03.2019, зокрема, пунктів 3.13. та 5.7 (в редакції додаткової угоди № 4 від 27.11.2018).

У п. 3.13. Договору (в редакції додаткової угоди № 4 від 27.11.2018) встановлено, що якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг використаного відповідачем природного газу більше ніж на 5 % відрізняється від замовленого обсягу газу на відповідний період (зазначений в пункті 2.1. Договору), відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу збитки в порядку, визначеному пунктом 5.7 Договору.

Згідно з пп. 3.13.1. п. 3.13. розмір збитків визначається:

якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде менший від замовленого обсягу природного газу, відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу збитки у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний (розрахунковий) період.

Згідно з п. 5.7. Договору відшкодування позивачу збитків, розрахованих відповідно до умов пункту 3.13. Договору, здійснюється у такому порядку:

- позивач на підставі даних, зазначених в акті приймання-передачі та замовлених обсягів, визначених в пункті 2.1. Договору, розраховує збитки відповідно до підпунктів 3.13.1. або 3.13.2. пункту 3.13. Договору;

- позивач після 15 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, надає відповідачу акт-претензію щодо відшкодування збитків та розрахунок збитків;

- відповідач протягом 20 (двадцяти) робочих днів з моменту отримання акту-претензії, зобов`язаний відшкодувати позивачу вартість збитків на рахунок, визначений в акті-претензії.

У пп. 8 пункту 6.2. Договору встановлено, що відповідач зобов`язаний, зокрема, відшкодувати позивачу збитки, розраховані відповідно до пункту 3.13. Договору.

Відповідно до підпункту 4 пункту 6.3. Договору АТ «НАК «Нафтогаз України» має право вимагати від відповідача відшкодування збитків, що виникли через порушення відповідачем умов пункту 2.1. Договору у разі, якщо відхилення фактично використаних відповідачем в розрахунковому періоді обсягів газу більш ніж на 5 % (як в бік збільшення, так і зменшення фактично використаних обсягів) відрізняється від замовлених.

У пункті 2.1. Договору (в редакції додаткової угоди № 6 від 26.03.2019) постачальник повинен був передати природний газ споживачу (відповідачу) протягом березня 2019 року в обсязі 1 870,0 тис. куб. м; протягом квітня 2019 600,0 тис. куб. м.

Суд установив, що на виконання умов Договору позивач фактично передав у власність відповідача природний газ:

- протягом березня 2019 року в обсязі 1 733,81800 тис. куб. м, що підтверджується складеним 31.03.2019 сторонами Договору актом приймання-передачі природного газу;

- протягом квітня 2019 року в обсязі 278,02600 тис. куб. м, що підтверджується складеним 30.04.2019 сторонами Договору актом приймання-передачі природного газу.

Натомість відповідач фактично спожив природний газ:

- в березні 2019 в обсязі, на 136,18200 тис. куб. м (на 7,28 %) меншому від погодженого сторонами в пункті 2.1 Договору;

- в квітні 2019 в обсязі, на 321,97400 тис. куб. м (на 53,66%) меншому від погодженого сторонами в пункті 2.1 Договору.

21.05.2019 з огляду на порушення умов Договору УКП «Уманьтеплокомуненерго» в березні 2019 року, на виконання пункту 3 розділу VI Правил позивач направив відповідачу акт-претензію № 26-1097-19 від 16.05.2019 з вимогою сплатити збитки в розмірі 366 838,85 грн, на підставі пунктів 3.13, 5.7 Договору і пункту 1 розділу VI Правил.

Водночас УКП «Уманьтеплокомуненерго» згідно з листом від 29.05.2019 акт-претензію позивача залишив без задоволення з підстав недоведеності заявником наявності збитків внаслідок неналежного виконання з боку УКП «Уманьтеплокомуненерго» умов Договору.

Надалі через порушення УКП «Уманьтеплокомуненерго» у квітні 2019 року умов Договору позивач на адресу відповідача направив акт-претензію № 26-1667-19 від 05.06.2019 з вимогою про сплату збитків в розмірі 843 222,06 грн на підставі пунктів 3.13, 5.7 Договору і пункту 1 розділу VI Правил.

Натомість УКП «Уманьтеплокомуненерго» вказаний акт-претензію № 26-1667-19 від 05.06.2019 залишив без задоволення через недоведеність заявником наявності збитків внаслідок неналежного виконання з боку відповідача умов Договору (лист від 12.06.2019 № 739).

АТ «НАК «Нафтогаз України» направив листи № 26/10-3576-19 від 18.11.2019 та № 26/10-3995-19 від 22.11.2019 з повідомленням про здійснення перерахунку суми збитків, зазначених в актах-претензіях відповідно № 26-1097-19 від 16.05.2019 та № 26-1667-19 від 05.06.2019.

Однак відповідач не надав відповіді на листи № 26/10-3576-19 від 18.11.2019 та № 26/10-3995-19 від 22.11.2019.

З огляду на незадоволення претензій з боку УКП «Уманьтеплокомуненерго», АТ «НАК «Нафтогаз України» звернувся до суду за захистом порушеного права та примусового стягнення збитків у розмірі 102 112, 22 грн.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно з частиною першою ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частин першої та другої ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

У статті 224 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно зі ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною;

неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною;

матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Законом щодо окремих видів господарських зобов`язань може бути встановлено обмежену відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов`язань.

При визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов`язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків.

Виходячи з конкретних обставин, суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ціни на день винесення рішення суду.

Відповідно до п. 6 частини п`ятої ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу» договір постачання повинен містити такі істотні умови як порядок відшкодування та визначення розміру збитків, завданих внаслідок порушення договору постачання.

За приписами п.п. 1, 2, 3 розділуІ Правил, в редакції чинній на момент спірних правовідносин, відшкодування збитків споживачем, що не є побутовим, постачальнику здійснюється таким чином та в таких випадках:

1) якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) споживання природного газу, що закуплений постачальником за договором постачання природного газу, буде менший від підтвердженого обсягу природного газу (за умови, що підтверджений обсяг відповідав замовленому споживачем), постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків у розмірі не більше подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний період;

2) якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) постачання природного газу споживачу його постачальником буде перевищувати підтверджений обсяг природного газу на цей період, постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, що розраховується за формулою

В = (V ф - V п) х Ц х K,

де: V ф - об`єм (обсяг) природного газу, який фактично поставлений постачальником споживачу протягом розрахункового періоду за договором на постачання природного газу;

V п - підтверджений обсяг природного газу на розрахунковий період;

Ц - ціна природного газу за договором постачання природного газу;

K - коефіцієнт, який визначається у договорі постачання та не може перевищувати 0,5.

У договорі постачання між постачальником та споживачем, що не є побутовим, може встановлюватись допустима величина відхилення від підтверджених обсягів природного газу, в межах якої не здійснюються заходи, визначені пунктом 1 цього розділу.

За результатами виявлених порушень представником постачальника складається акт-претензія, який оформлюється з урахуванням таких вимог:

1) форма акта-претензії є довільною;

2) при порушенні, зазначеному в підпункті 3 пункту 1 цього розділу, акт-претензія складається представниками постачальника після пред`явлення ними відповідних посвідчень у присутності уповноваженого представника споживача (власника або наймача) і скріплюється їхніми підписами. У разі відмови споживача від підписання акта-претензії про це зазначається в акті-претензії. Акт-претензія щодо відмови споживача у доступі до території об`єкта споживача вважається дійсним, якщо його підписали представник постачальника та одна незаінтересована особа за умови посвідчення їх осіб або три представники постачальника. У разі відмови споживача від підписання акта-претензії про це робиться відмітка в обох примірниках цього акта, і другий його примірник надсилається споживачеві реєстрованим поштовим відправленням.

Акт-претензія, у якому зазначаються підстави та розмір нарахованих збитків, складається в двох примірниках, один з яких надсилається (надається) споживачу (з позначкою про вручення), а споживач зобов`язаний протягом двадцяти робочих днів з моменту його отримання відшкодувати постачальнику завдані збитки або написати мотивовану відмову від їх повного або часткового відшкодування.

У випадку нереагування у встановлений строк на акт-претензію або невідшкодування завданих збитків постачальник має право звернутись до суду.

Тобто, п. 1 розділу VI Правил передбачає можливість відшкодування споживачем збитків постачальнику. В пункті 3.13. Договору передбачено підстави відшкодування збитків та визначення їх розміру.

Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення:

1) протиправної поведінки;

2) збитків та їх розміру;

3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками;

4) вини.

Відсутність хоча б одного із указаних елементів, що утворюють склад правопорушення, не дає підстави кваліфікувати поведінку боржника як правопорушення та, відповідно, не може бути підставою застосування відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками.

При цьому на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. Натомість вина боржника у порушенні зобов`язання презюмується та не підлягає доведенню кредитором, тобто саме відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Наявність у постачальника такого права не вказує на можливість автоматичного/безумовного стягнення суми збитків у розмірі, встановленому договором та Правилами постачання природного газу, який у випадку перевищення підтвердженого обсягу природного газу розраховується за відповідною формулою.

Колегія суддів звертає увагу, що право на стягнення збитків зі споживача (передбачене пп. 2 п. 1 розд. VI Правил та п. 3.13 Договору) не звільняє постачальника (позивача) від обов`язку доведення наявності таких збитків та їх розміру належними та допустимими доказами у порядку, передбаченому ГПК України.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах: від 25.08.2021 у справі № 911/3215/20, від 21.09.2021 у справі № 904/6992/20, від 26.10.2021 у справі № 904/6985/20, від 14.12.2021 у справі № 924/5/21, від 16.12.2021 у справі № 911/3214/20, від 23.12.2021 у справі № 908/24/21.

Відповідно до частини першої ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною першою ст. 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з першою та другою ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що АТ «НАК «Нафтогаз України» не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження понесення ним збитків (реальних чи упущеної вигоди), спричинених неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором; не доведено наявності причинно-наслідкового зв`язку між наявністю факту більшого обсягу споживання відповідачем природного газу в березні та квітні 2019 року, ніж погоджений, і понесеними у зв`язку з цим збитками. У матеріалах справи відсутні докази, які свідчили б про наявність з боку відповідача повного складу цивільного правопорушення.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що сам факт порушення відповідачем своїх зобов`язань за договором у частині відповідності фактичного обсягу спожитого природного газу замовленим обсягам природного газу на відповідний період не може бути підставою для стягнення з відповідача збитків за умови ненадання позивачем доказів їх фактичного понесення позивачем.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правомірно відмовив АТ «НАК «Нафтогаз України» в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача збитків.

Що стосується арґументів скаржника, то суд апеляційної інстанції зазначає про те, що Верховний Суд неодноразово розглядав подібні спори, у тому числі з урахуванням аналогічних арґументів, що викладені у цій апеляційній скарзі АТ «НАК «Нафтогаз України».

Фактично доводи, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до власного суб`єктивного та законодавчо необґрунтованого тлумачення скаржником норм права, якими врегульовано спірні правовідносини.

Водночас доводи позивача не містить фундаментальних обґрунтувань щодо підстав для відступу від правової позиції Верховного Суду, що викладені у постановах та перелік яких викладений вище.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції опирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", де Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

З огляду на викладене та встановлені фактичні обставини справи, суд апеляційної інстанції надає вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у цій справі та які виникають при кваліфікації спірних правовідносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Щодо решти аргументів скаржника, окрім викладених у мотивувальній частині цієї постанови, суд визнає їх такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у цій справі.

З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції відповідають приписам законодавства та фактичним обставинам справи, а рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення рішення Господарського суду Черкаської області від 22.11.2021 у справі № 925/1255/21 без змін.

Судові витрати (судовий збір) на підставі ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

На підставі викладеного та керуючись ст. 8, 129, 252, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Черкаської області від 22.11.2021 у справі №925/1255/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 22.11.2021 у справі № 925/1255/21 залишити без змін.

3.Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на скаржника.

4.Матеріали справи № 925/1255/21 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді В.В. Куксов

А.І. Тищенко