ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"02" лютого 2022 р.м. Одеса Справа № 916/4011/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Петренко Н.Д.

за участю секретаря судового засідання Потребенко О.М.,

розглянувши справу № 916/4011/21 у порядку загального позовного провадження

за позовом: Болградської районної ради Одеської області /, адреса 68702, Одеська обл., м. Болград, пр-т. Соборний, 149, e-mail: /

до відповідача: Теплицької сільської ради Болградського району Одеської області /, адреса 68421, Одеська обл., Болградський р., с. Теплиця, вул. Центральна, 135/

про визнання права власності на транспортний засіб

за участю представників:

від позивача: не з`явився, повідомлений належним чином, причини неявки невідомі;

від відповідача: не з`явився, повідомлений належним чином, надано заяву про розгляд справи за його відсутності /вх. № 2846/22 від 01.02.2022 року/.

ВСТАНОВИВ:

28.12.2021 року Болградська районна рада Одеської області звернулася до Господарського суду Одеської області з позовною заявою /вх. № 4143/21/ до Теплицької сільської ради Болградського району Одеської області про визнання права власності на транспортний засіб автобус пасажирський марки I-VAN, моделі А07А1-10, 2011 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що спірний транспортний засіб перебував на балансі відділу освіти, молоді та спорту Арцизької районної державної адміністрації Одеської області. Позивач вказує, що з метою передачі шкільного автобуса відповідачу, позивач повинен спочатку здійснити перереєстрацію транспортного засобу за собою, але через відсутність рішення власника Арцизької районної ради про передачу автобуса позивачу, така дія є неможливою. Оскільки відповідач немає законних підстав для володіння спірним майном, то не може провести перереєстрацію автобуса за собою у сервісних центрах МВС.

Позов пред`явлено на підставі ст.ст. 317, 319, 392 ЦК України, Закону України Про місцеве самоврядування, Закону України Про дорожній рух.

Ухвалою суду від 29.12.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/4011/21; постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 02.02.2022 р. о 11:30 год.

01.02.2022 року на електронну адресу суду надійшов лист відповідача за підписом сільського голови /вх. № 2846/22/, в якому відповідач просить розглядати справу за його відсутності та не заперечує проти позовних вимог, просить визнати право власності за позивачем.

Статтею 42 ГПК України визначено перелік прав та обов`язків учасників справи.

Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 46 ГПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

За правилами ч.ч. 3, 4 ст. 185 ГПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 191, 192 цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 191 ГПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

До судового засідання сторони не з`явилися, повідомлені належним чином.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, з урахуванням заяви відповідача про визнання позовних вимог, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у порядку ч. 4 ст. 191 ГПК України, виходячи з наступного.

Як встановлено у судовому засіданні при безпосередньому дослідженні доказів, транспортний засіб автобус пасажирський марки I-VAN, моделі А07А1-10, 2011 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 зареєстрований 15.12.2011 року за Арцизькою районною радою, що вбачається із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

Згідно довідки про балансову вартість № 419 від 15.12.2021 року балансова вартість транспортного засобу складає 48 313,00 грн.

Вказаний транспортний засіб знаходився у Теплицькому закладу загальної середньої освіти 1-ІІІ ступенів Теплицької сільської ради Одеської області та перебував на балансі відділу освіти, молоді та спорту Арцизької районної державної адміністрації Одеської області.

Болградська районна рада Одеської області відповідно до постанови Верховної Ради Україні від 17.07.2020 року № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» є правонаступником Арцизької районної ради Одеської області.

Відповідно до пункту 6-2 розділу V «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»:

- повноваження районних рад, які представляли спільні інтереси територіальних громад районів, ліквідованих Верховною Радою України, закінчуються в день набуття повноважень обраними на відповідних перших місцевих виборах районними радами районів, утворених Верховною Радою України;

- районна рада, яка представляє спільні інтереси територіальних громад новоутвореного району, з дня набуття нею повноважень є правонаступником всього майна, прав та обов`язків районних рад, які представляли спільні інтереси територіальних громад ліквідованих районів, території яких включені до складу новоутвореного району, якщо інше не передбачено цим Законом.

Болградська районна рада Одеської області, яка представляє спільні інтереси територіальних громад ліквідованих Арцизького та Тарутинського районів Одеської області, прийняла рішення 25.11.2020 року №7-VlII «Про реорганізацію та припинення Арцизької районної ради» та створила комісію з реорганізації та припинення юридичної особи - Арцизької районної ради.

Комісією з реорганізації було проведено інвентаризації майна, інших активів та зобов`язань Арцизької районної ради і складено 19.02.2021 року передавальний акт балансових рахунків, матеріальних цінностей, активів та документації Арцизької районної ради.

Судом встановлено, що шкільний автобус не був внесений до передавального акту від 19.02.2021 року.

24.12.2020 року Болградська районна рада прийняла рішення № 34-VIII «Про вихід зі складу засновників та безоплатну передачу майна Теплицькій сільській раді Белградського району». Вказаним рішенням Болградська районна рада передала безоплатно Теплицькій сільській раді Одеської області права засновника на юридичні особи - комунальні організації, заклади, установи, у тому числі Теплицьку загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів Арцизької районної ради Одеської області, разом з закріпленим за нею майном (основними засобами, фондами та матеріальними цінностями), правами та обов`язками відповідно до вимог чинного законодавства.

На підставі цього рішення Теплицька сільська рада Одеської області прийняла рішення 24.12.2020 року № 26-VIII «Про вхід до складу засновників та безоплатний прийом майна Теплицькою сільською радою Арцизького району Одеської області» та створила комісію з прийому-передачі майна спільної власності територіальних громад м. Арциз та сіл Арцизького району, управління яким здійснювала Арцизька районна рада.

24.02.2021 року комісією був складений акт приймання-передачі майна спільної власності територіальних громад м. Арциз та сіл Арцизького району, управління яким здійснювала Арцизька районна рада, до комунальної власності Теплицької сільської ради Одеської області і у переліку майна, що передається, вказано спірний шкільний автобус марки І-VAN А07АЫ0, 2011 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

22.07.2021 року Теплицька сільська рада зверталася до позивача із листом № 02-10/857 з проханням допомогти у вирішенні питання щодо перереєстрації транспортного засобу, який зареєстрований за Арцизькою районною радою, яка ліквідована, шляхом приєднання до Болградської районної ради.

21.09.2021 року Теплицька сільська рада зверталася до позивача із листом № 1092/02-10 з проханням на найближчій сесії районної ради прийняти рішення щодо прийняття автобусу на баланс Болградської районної ради з подальшою його перереєстрацією. Теплицька сільська рада вказує, що Болградська районна рада фактично прийняла на свій баланс все майно, яке належало ліквідованим районним радам, у тому числі спірний автобус, який не було включено у передавальний акт, який складався при ліквідації Арцизької районної ради.

Господарський суд зазначає, що предметом позову у даній справі є визнання права власності на автобус пасажирський марки I-VAN, моделі А07А1-10, 2011 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Загальні способи захисту права власності визначені ч. 2 ЦК України і ч. 2 ст. 20 ГК України. Так, зокрема частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Отже, визначальною ознакою для захисту права на підставі зазначеної норми є наявність у позивача права власності та встановлених судом перешкод у користуванні власником своєю власністю.

При цьому, позивачем за позовом про визнання права власності може бути будь-який учасник цивільних правовідносин, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів з боку інших осіб, претензіями на майно цих осіб, необхідністю одержати правовстановлюючі документи. У свою чергу, відповідачем такого позову має бути особа, яка сумнівається у приналежності майна позивачу, або не визнає за позивачем права здійснювати правомочності володіння, користування і розпорядження таким майном, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин. Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду У країни від 07.12.2016 у справі № 920/607/15.

Верховним Судом України у постановах від 07.11.2012 у справі № 6- 107цс 12, від 04.12.2012 у справі № 26/133 та від 29.04.2015 у справі № 903/134/13-г було висловлено аналогічну правову позицію щодо застосування статті 392 Цивільного кодексу України, відповідно до якої у разі, якщо особа, яка вважає себе власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього майна сумнівів або претензій з боку третіх осіб, то відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України, права такої особи підлягають захисту шляхом визнання права власності на належне цій особі майно. Від такої правової позиції не відступив Верховний Суд та підтримав її у Постанові від 05.07.2018 у справі №910/16594/15.

Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Верховного суду від 04.06.2019 у справі № 54 112-Б-10.

Згідно з ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. При цьому, реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть, якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Відтак ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

При цьому, норма ст. 392 ЦК України не породжує право власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його.

Вищевказана правова позиція викладена у постановах Верховного суду від 02.05.2018 у справі № 914/904/17, від 22.05.2018 у справі № 923/1283/16 та від 27.06.2018 у справі № 904/8186/17.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Враховуючи наведені норми чинного законодавства, правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Відповідно до 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності насувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути, протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ч. 1 ст. 329 ЦК України юридична особа публічного права набуває право власності на майно, передане їй у власність, та на майно, набуте нею у власність на підставах, не заборонених за кодом.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового. або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цих прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права.

Згідно з ст. 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Також, відповідно до ст. 317 ЦК України зміст права власності полягає у праві власника володіти, користуватись та розпоряджатись майном.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту даної правової норми, право на звернення до суду з позовом про захист речових прав на майно встановлюється за позивачем, коли у інших осіб виникають сумніви у належності йому цього майна, та створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності у зв`язку з наявністю таких сумнівів чи втратою належних правовстановлюючих документів на майно. Тобто у позивача є право власності на певне майно, і має місце факт оспорювання належного позивачу права.

Отже, на підтвердження наявності у позивача суб`єктивного права, на захист якого подано позов, останній повинен надати суду відповідні докази, що підтверджують його право на вказане майно, тобто право власності.

Господарський суд зазначає, що матеріалами справи підтверджено право власності позивача на спірний транспортний засіб, який зареєстрований за Арцизькою районною радою, правонаступником якої є позивач.

Правове регулювання відносин, пов`язаних з безоплатною передачею транспортних засобів, здійснюється на підставі положень постанов Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» та від 21 вересня 1998 року №1482 «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» з урахуванням загальних положень спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Закону України «Про дорожній рух».

Закон України «Про дорожній рух» визначає правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища.

Згідно зі ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників.

Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх марок, типів і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок та інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів затверджено постановою КМУ від 07.09.1998р. № 1388. Відповідно до п. 8 цього Порядку державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників та документів, які підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін в реєстраційні документи.

Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку:

- договори купівлі продажу, укладені на товарних біржах на зареєстрованих в уповноваженому органі МВС бланках;

- договори, укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів: договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб;

- нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортні засоби договори купівлі-продажу транспортних засобів, що підлягають першій державній реєстрації в сервісних центрах МВС, за якими продавцями виступають суб`єкти господарювання, що здійснюють оптову та роздрібну торгівлю транспортними засобами, і які підписані від імені таких суб`єктів уповноваженою особою і скріплені печаткою;

- договір комісії між власником транспортного засобу і суб`єктом господарювання, який за таким договором є комісіонером, та договір купівлі- продажу транспортного засобу, за яким продавцем є такий суб`єкт господарювання, які підписані від імені суб`єкта господарювання уповноваженою особою та скріплені печаткою (за її наявності), у разі продажу транспортних засобів суб`єктами господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії, укладеного з власником транспортного засобу;

- свідоцтва про право на спадщину, видані нотаріусом або консульською установою, чи їх дублікати;

- рішення про закріплення транспортних засобів на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняті власниками транспортних засобів чи особами, уповноваженими управляти таким майном;

- рішеннями власників майна, уповноважених ними органів про передачу транспортних засобів з державної в комунальну власність чи з комунальної власності в державну власність;

- копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин;

- довідка органу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що виділили автомобіль або мотоколяску;

- акт приймання-передачі транспортних засобів за формою згідно з додатком 6, виданий підприємством-виробником або підприємством, яке переобладнало чи встановило па транспортний засіб спеціальний пристрій згідно із свідоцтвом про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, із зазначенням ідентифікаційних номерів транспортного засобу та конкретного одержувача;

- митна декларація на бланку єдиного адміністративного документа па паперовому носії або електронна митна декларація, або видане органом доходів і зборів посвідчення про реєстрацію в уповноваженому органах МВС транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери;

- договір фінансового лізингу;

- акт про проведені електронні торги або постанова та акт про передачу майна стягуваного в рахунок погашення боргу, видані органом державної виконавчої служби або приватним виконавцем.

Таким чином, законодавцем визначений спеціальний порядок відчуження та набуття права власності на транспортні засоби, який невід`ємно пов`язаний з обов`язковою реєстрацією власником придбаного автомобіля у відповідних органах.

Відповідно до частини першої, третьої статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частин першої, третьої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до статті 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (стаття 79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини п`ятої статті 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Проаналізувавши встановлені обставини, враховуючи визнання відповідачем позовних вимог у повному обсязі, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги Болградської районної ради Одеської області підлягають задоволенню, так як позивачем підтверджено право власності на спірний автобус, набуте раніше на законних підставах.

Позивач при пред`явленні позову сплатив судовий збір у розмірі 2 270,00 грн, що вбачається із платіжного доручення № 456 від 20.12.2021 року (а.с. 11).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 130 ГПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

З урахування вказаного, враховуючи висновок суду про задоволення позовних вимог Болградської районної ради Одеської області у повному обсязі у зв`язку із визнанням відповідачем позовних вимог, суд зазначає, що на підставі ч. 1 ст. 130 ГПК України позивачу підлягає поверненню з державного бюджету 50 % сплаченого судового збору, а саме у розмірі 1 135,00 грн. Також з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 135,00 грн.

За правилами ч. 5 ст. 7 Закону України „Про судовий збір сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила.

З урахуванням вказаного, господарський суд зазначає, що сума сплаченого судового збору на підставі ст. 7 Закону України „Про судовий збір може бути повернута позивачу за його клопотанням.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 74-75, 129, ч. 3 ст. 185, ст.ст. 191, 237-241 Господарського процесуального кодексу України суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Болградської районної ради Одеської області задовольнити у повному обсязі.

2. Визнати за Болградською районною радою Одеської області /, адреса 68702, Одеська обл., м. Болград, пр-т. Соборний, 149, e-mail: / право власності на транспортний засіб автобус пасажирський марки I-VAN, моделі А07А1-10, 2011 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

3. Стягнути з Теплицької сільської ради Болградського району Одеської області /, адреса 68421, Одеська обл., Болградський р., с. Теплиця, вул. Центральна, 135/ на користь Болградської районної ради Одеської області /, адреса 68702, Одеська обл., м. Болград, пр-т. Соборний, 149, e-mail: / судовий збір у розмірі 1 135,00 грн /одна тисяча сто тридцять п`ять гривень 00 копійок/.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 14 лютого 2022 р.

Суддя Н.Д. Петренко