ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2022 р. м. Рівне Справа № 918/1074/21

Господарський суд Рівненської області у складі судді Заголдної Я.В. при секретарі судового засідання Сичик М.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕАСІЛ УКРАЇНА" (01001, м. Київ, вул. Мала Житомирська, буд. 20 літера А, нежиле приміщення групи приміщень 94, ) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сила Життя" (33016, м. Рівне, вул. Коновальця Євгена, будинок 26/20, ) про стягнення заборгованості в сумі 682 264 грн 41 коп.

у судове засідання з розгляду справи по суті з`явилися:

- від позивача: Станіславський Сергій Валерійович (ордер серія АМ № 1017844 від 18.11.2021 року);

- від відповідача: не з`явився.

Відповідно до ст. 240 ГПК України в судовому засіданні 09.02.2022 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до ч. 14 ст. 8, ст. 222 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), при розгляді судової справи здійснювалося фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу програмно-апаратного комплексу "Діловодство суду".

Для архівного зберігання оригіналу звукозапису надано диск CD-R, серійний номер MAP14192506.

ВСТАНОВИВ:

25.11.2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "РЕАСІЛ УКРАЇНА" (далі - ТОВ "РЕАСІЛ УКРАЇНА", позивач) звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сила Життя" (далі - ТОВ "Торговий дім "Сила Життя", відповідач), у якому, посилаючись на ст. ст. 173, 174, 193, 232 Господарського кодексу України, ст. ст. 525, 526, 530, 611, 623, 625, 692 Цивільного кодексу України, просить суд стягнути 682 264 грн 41 коп. (з яких: 468 000 грн 00 коп. - основний борг, 124 927 грн 90 коп. - пеня, 64 023 грн 00 коп. - інфляційні втрати, 25 313 грн 51 коп. - 3 % річних).

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору поставки від 24.01.2020 року № 2401/20 в частині повного та своєчасного проведення розрахунків.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 26.11.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 918/1074/21, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 13.12.2021 року, запропоновано відповідачу у строк протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання даної ухвали подати до суду відзив на позов з урахуванням вимог ст. 165 ГПК України, запропоновано позивачу у строк протягом п`яти днів з дня отримання відзиву подати до суду відповідь на відзив з урахуванням вимог ст. 166 ГПК України, запропоновано відповідачу строк протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив подати до суду заперечення з урахуванням вимог ст. 167 ГПК України.

13.12.2021 року на офіційну електронну пошту Господарського суду Рівненської області від Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕАСІЛ УКРАЇНА" надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання у зв`язку з тим, що між сторонами проводяться перемовини щодо мирного врегулювання спору на підставі взаємних поступок. Таким чином існує потреба сторін у додатковому часі для узгодження умов мирової угоди.

13.12.2021 року учасники справи не забезпечили явку уповноважених представників у судове засідання.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 13.12.2021 року відкладено підготовче засідання на 17.01.2022 року.

Підготовче судове засідання у справі, яке було призначено на "17" січня 2022 р. о 15:30 год. не відбулося у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Заголдної Я.В, про що помічником судді було подано службову записку на ім`я керівника апарату про погодження питання щодо розміщення на веб-сайті суду в мережі Інтернет у розділі «Новини» відповідної інформації для учасників справи та опубліковано на офіційному веб-сайті Господарського суду Рівненської області https://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/pres-centr/novyny/1241881/ повідомлення про те, що у зв`язку із тимчасовою втратою працездатності судді Заголдної Я.В., судові засідання, призначені на 17.01.2022 року, 18.01.2022 року не відбудуться.

Відповідно до п.п.6.1-6.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу Господарського суду Рівненської області (із змінами та доповненнями) та Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України № 17 від 02.03.2018 року (із змінами та доповненнями) та погодженого листом Державної судової адміністрації України № 15-5170/18 від 15.03.2018 року у випадку тимчасової непрацездатності, відрядження, відпустки, тощо головуючого судді на строк що не призводить до порушення строків вирішення справи, повторний автоматичний розподіл не проводиться. Особи, які беруть участь у справі, повідомляються помічником судді (особою, яка виконує його обов`язки) про неможливість проведення судового засідання.

У зв`язку з тим, що закінчились обставини, які зумовлювали неможливість проведення судового розгляду справи, ухвалою Господарського суду Рівненської області від 24.01.2022 року призначено підготовче засідання у справі № 918/1074/21 на 02.02.2022 року.

02.02.2022 року судом встановлено, що відповідач у справі не забезпечив явку уповноваженого представника у підготовче засідання, належним чином повідомлений про час, дату та місце його проведення.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 02.02.2022 року закрито підготовче провадження у справі № 918/1074/21 та призначено її до розгляду у судовому засіданні з розгляду справи по суті на 09.02.2022 року.

09.02.2022 року судом встановлено, що відповідач у справі не забезпечив явку уповноваженого представника у підготовче засідання, належним чином повідомлений про час, дату та місце його проведення, що підтверджується довідкою про доставку ухвали Господарського суду Рівненської області від 02.02.2022 року на його офіційну електронну адресу.

Відповідно до п. 17 розділу ІІІ положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішення Вищої ради правосуддя 17.08.2021 року за №1845/0/15-21 встановлено, що особам, які зареєстрували Електронний кабінет, суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Явка представників у судове засідання з розгляду справи № 918/1074/21 по суті обов`язковою не визнавалася.

Також судом встановлено, що відповідач у справі не скористався своїм процесуальним правом на подання письмового відзиву на позовну заяву.

Відповідно до ч. 1 ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Окрім того, відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

На підставі п. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, господарський суд проводить судове засідання з розгляду справи по суті без участі представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сила Життя".

Крім того, господарський суд дійшов висновку, що дана справа може бути розглянута за наявними у ній матеріалами та містить достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються аргументи позивача, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 24.01.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "РЕАСІЛ УКРАЇНА" (далі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сила Життя" (далі - покупець) укладено Договір поставки № 2401/20 (далі - Договір).

Відповідно до умов п. 1.1. Договору Постачальник зобов`язується передати (поставити) у власність Покупцю кормовий матеріал на основі леонардіту "REASIL HUMIC HEALTH" та/або кормовий матеріал на основі леонардіту "REASIL HUMIC VET", а Покупець, в свою чергу, зобов`язується прийняти та оплатити продукцію на умовах даного договору.

Умови поставки, ціни на продукцію погоджуються сторонами в специфікаціях, які є невід`ємними додатками до цього договору. Сторони домовились, що поставка продукції може здійснюватись без оформлення специфікації, в такому разі приймання продукції Покупцем здійснюється в кількості та по цінах, вказаних у товаросупроводжувальних документах, та є згодою Покупця на купівлю продукції (п. 1.2 Договору).

Згідно з п. 1.3. Договору обсяг (кількість) кожної партії продукції (під "партією" продукції сторони розуміють обсяг (кількість) продукції, вказаний в одній видатковій накладній), узгоджується сторонами на підставі заяви покупця та вказується у видатковій накладній. На підтвердження узгодження заяви покупця, постачальник виставляє рахунок-фактуру на оплату замовленої продукції.

Поставка Постачальником продукції здійснюється автомобільним транспортом на умовах FCA (Інкотермс - 2010) склад покупця або на умовах EXW (Інкотермс - 2010) склад постачальника. За домовленістю сторін, поставка постачальником продукції може здійснюватись на інших умовах, що зазначаються в Специфікаціях до Договору (п. 2.1 Договору).

Згідно з п. 2.3. Договору датою поставки продукції вважається дата, вказана у видатковій накладній.

Відповідно до п. 3.1 Договору ціна продукції, що буде поставлятися Постачальником протягом строку дії Договору, погоджується Сторонами та вказується в рахунку-фактурі та/або видатковій накладній та/або специфікації.

Покупець, відповідно до п. 4.2 Договору зобов`язався оплатити продукцію зазначену у відповідній специфікації шляхом здійснення 100% передоплати - протягом 3 банківських днів з дати підписання відповідної Специфікації або виставлення Постачальником рахунку-фактури, якщо інші умови не зазначені в специфікації.

Сторони погодились, що датою оплати продукції буде вважатись дата зарахування грошових коштів в сумі здійсненого платежу на поточний рахунок Постачальника вказаний в розділі 11 цього договору (п. 4.4 Договору).

Згідно з п. 7.1. Договору в разі невиконання чи неналежного виконання сторонами умов цього Договору винна сторона несе відповідальність відповідно до діючого законодавства України та умов даного Договору.

Відповідно до п. 10.1, 10.2 Договору цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін. Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 10.1 цього Договору та закінчується 31.12.2020 року.

Закінчення строку цього договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору (п. 10.4 Договору).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У відповідності до положень ст. ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Судом встановлено, що Договір є укладеним, підписаний уповноваженими сторонами (директорами юридичних осіб) та скріплений відтисками печаток покупця та постачальника, на час розгляду справи доказів недійсності договору, зокрема відповідних судових рішень, суду не надано.

Як вбачається із матеріалів справи, додатком до Договору є специфікація від 24.01.2020 року, згідно з якою постачальник зобов`язується передати у власність покупця відповідно до п. 1.1. Договору наступну продукцію: кормовий матеріал на основі леонардіту "REASIL HUMIС HEALTH" в обсязі 7 500 кг, ціна продукції з ПДВ 62, 40 грн за 1 кг. Загальна вартість продукції за цією специфікацією остаточно буде визначатися, як сума вартостей продукції зазначених у видаткових накладних, підписаних сторонами.

Отже, судом встановлено, що 24.01.2020 року сторони Договору підписали специфікацію на загальну суму товару 468 000 грн 00 коп., відтак згідно з п. 4.2 Договору, у Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сила Життя" виник обов`язок із оплати товару шляхом здійснення 100% передоплати - протягом 3 банківських днів з дати підписання даної Специфікації, тобто до 29.01.2020 року включно.

Позивач у позовній заяві зазначає, що відповідачем не було здійснено 100% передоплати товару у строк, обумовлений сторонами.

При цьому, як вбачається із матеріалів справи, на виконання умов Договору Постачальником було поставлено Покупцю продукцію на загальну суму 468 000 грн 00 коп., що підтверджується видатковою накладною № 1 від 03.02.2020 року, яка підписана директором відповідача В.В. Андрієвським, а також відповідною товаро-транспортною накладною № Р1 від 03.02.2020 року та податковою накладною № 1 від 03.02.2020 року (реєстраційний номер документа ). (том 1, а.с. 17-20).

Судом встановлено, що відповідачем не виконано умов Договору поставки від 24.01.2020 року № 2401/20 в частині повного та своєчасного проведення розрахунків, що стало підставою для звернення позивача до господарського суду із даним позовом для захисту своїх порушених прав.

Судом встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли на підставі укладеного правочину, який за своєю правовою природою є договором поставки.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ч. 1 ст. 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 3, ст. 627 ЦК України, встановлено принцип свободи договору, який передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписом ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно - правовими актами щодо окремих видів договорів.

Однією з загальних засад цивільного законодавства згідно зі ст. 3 ЦК України є свобода договору.

Сторони Договору на підставі вільного волевиявлення домовилися, погодили та зафіксували у п. 4.2. Договору, що покупець зобов`язаний оплатити продукцію зазначену у відповідній специфікації шляхом здійснення 100% передоплати - протягом 3 банківських днів з дати підписання відповідної Специфікації або виставлення Постачальником рахунку-фактури, якщо інші умови не зазначені в специфікації.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, при цьому ст. 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач не виконав свого обов`язку із 100% передоплати товару у строк, обумовлений сторонами - протягом 3 банківських днів з дати підписання відповідної Специфікації, тобто до 29.01.2020 року включно.

Однак, незважаючи на нездійснення відповідачем передоплати, позивачем на виконання умов Договору було поставлено покупцю продукцію на загальну суму 468 000 грн 00 коп., що підтверджується видатковою накладною № 1 від 03.02.2020 року, яка підписана директором відповідача В.В. Андрієвським, а також відповідною товаро-транспортною накладною № Р1 від 03.02.2020 року та податковою накладною № 1 від 03.02.2020 року (реєстраційний номер документа ). (том 1, а.с. 17-20).

Отримання відповідачем продукції за видатковою накладною № 1 від 03.02.2020 року без заперечень на склад, свідчить про вчинення відповідачем конклюдентних дій на підтвердження факту здійснення сторонами господарської операції поставки та прийняття продукції на виконання договірних зобов`язань за Договором поставки № 2401/20 від 24.01.2020 року.

Також як свідчать матеріали справи, замовник (покупець, відповідач) не відмовився прийняти товар, заперечень щодо ціни, кількості, якості чи комплектності товару не має.

Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 693 ЦК України, у разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення ст. 538 цього Кодексу.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 538 ЦК України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту.

Згідно з п. 4.3. Договору в разі, якщо покупець прострочить виконання своїх зобов`язань за цим Договором в частині оплати поставленої продукції та не здійснить в повному обсязі оплату поставленої на його користь продукції протягом строку, вказаного у п. 4.2. Договору, постачальник має право повністю припинити поставку продукції за цим договором до моменту повної оплати покупцем виниклої заборгованості.

Здійснивши системний аналіз вищезазначених норм ЦК України суд констатує, що кваліфікуючими ознаками договору купівлі-продажу є: передання (продаж) майна продавцем та оплата (прийняття) такого майна покупцем.

"Попередньою оплатою" визначається встановлений договором обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем.

Зміст приписів статей 692-693 ЦК України свідчить, що умова стосовно обов`язку покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем має бути передбачена договором. Ключовою відмінністю попередньої оплати є сплата як усієї вартості товару, так і її частини (авансу) до моменту передачі товару.

При цьому, у разі нездійснення покупцем оплати товару, зобов`язання продавця щодо передачі майна не виникає, а при переданні майна у такому разі, продавець несе всі ризики невиконання зобов`язання зі сторони покупця.

Виконання сторонами договору купівлі-продажу своїх обов`язків має зустрічний характер, тому невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару є підставою застосування ст. 538 ЦК України, відповідно до положень якої продавець має право зупинити виконання своїх обов`язків за договором або відмовитися від його виконання частково або повністю. Водночас, ст. 538 ЦК України не містить положень щодо звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, яке мало місце під час дії договору.

Згідно з ч. 2 ст. 538 ЦК України при зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту.

Враховуючи, що відповідач в порушення вимог Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Договору взяті на себе зобов`язання із попередньої оплати товару не виконав, до спірних правовідносин застосовуються положення ст. ст. 693 та 538 ЦК України, та господарський суд дійшов висновку, що строк оплати за Договором настав із 27.01.2020 року по 29.01.2020 року.

Враховуючи, що відповідач в порушення ст. 525, 526, 693 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України взяті на себе зобов`язання не виконав, за товар своєчасно (шляхом передоплати) не розрахувався, відтак відповідач із 30.01.2020 року вважається таким, що прострочив оплату товару.

Відтак суд дійшов висновку, що позивач обґрунтовано звернувся з позовом про стягнення несплаченої суми основного боргу у розмірі 468 000 грн 00 коп.

Стосовно позовних вимог в частині стягнення 124 927 грн 90 коп. - пені, 64 023 грн 00 коп. - інфляційних втрат, 25 313 грн 51 коп. - 3 % річних, нарахованих позивачем на суму заборгованості, за період з 30.01.2020 року по 18.11.2021 року, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Негативні наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання, виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (ч. 1 ст. 216 ГК України).

У силу вимог ч.ч. 1, 2 ст. 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Згідно з ч. 1. ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Отже, одним із видів господарських санкцій згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено пеню.

Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 546, ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Як вбачається із ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

З аналізу чинних норм законодавства вбачається, що неустойка може бути договірною та позадоговірною (законною). Умову про договірну неустойку має бути зазначено в договорі (ч. 1 ст. 547 ЦКУ). Недотримання письмової форми зазначення в договорі умови про сплату неустойки робить його нікчемним (ч. 2 ст. 547 ЦКУ). Стосовно позадоговірної неустойки відповідно до ч. 1 ст. 231 ГКУ законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначено розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Велика Палата Верховного Суду у постанові № 904/4156/18 від 10.12.2019 року зазначає, що господарське правопорушення може полягати як у порушенні нормативно встановлених правил здійснення господарської діяльності, так і у порушенні договірних зобов`язань. Господарсько-правова відповідальність за порушення договірних зобов`язань також поділяється на встановлену законом і договірну. Необхідною умовою застосування такої відповідальності є визнання у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, виду порушення, за вчинення якого застосовується відповідальність, штрафні санкції і конкретний їх розмір.

Судом встановлено, що сторони на підставі вільного волевиявлення та свободи договору узгодили між собою та зафіксували у п. 7.2 Договору, що в разі порушення Покупцем строків оплати продукції, встановлених в п. 4.2 цього Договору, Покупець зобов`язаний відшкодувати постачальнику в повному обсязі збитки, які виникли в останнього в результаті такого порушення, та сплатити Постачальнику неустойку у вигляді пені в розмірі подвійного розміру облікової ставки НБУ, яка діяла під час прострочення оплати, за кожен день такого прострочення оплати. Неустойка (пеня) нараховується на розмір несплачених покупцем грошових сум, починаючи з першого дня прострочення оплати, та нараховується за весь період прострочення оплати покупцем, а її нарахування припиняється в день повного погашення заборгованості покупцем.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняться через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 7.3 Сторони погодились, що неустойки/штрафи за цим Договором стягуються за весь період прострочення, без урахування норми ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України стосовно обмеження такого строку шістьма місяцями.

Оскільки сторони, укладаючи Договір, погодили відповідальність за несвоєчасне виконання покупцем зобов`язань по оплаті товару у вигляді пені, то вимоги позивача про стягнення з відповідача пені підлягають задоволенню.

Судом перевірено розрахунки пені, інфляційних втрат та 3 % річних долучені позивачем до матеріалів справи за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу (з 30.01.2020 року по 18.11.2021 року) та встановлено, що останні не є арифметично вірними в частині стягнення пені та інфляційних втрат, та обґрунтований розмір стягнення з відповідача пені становить 124 919 грн 08 коп., інфляційних втрат - 68 279 грн 19 коп., а також 3 % річних - 25 313 грн 51 коп.

Розрахунок пені, інфляційних втрат та 3 % річних, які здійснено господарським судом, долучено до матеріалів справи.

Відтак господарський суд відмовляє у стягненні 08 грн 82 коп. пені.

Оскільки позивач просить суд стягнути 64 023 грн 00 коп. інфляційних втрат, а обґрунтований розмір стягнення з відповідача інфляційних втрат становить 68 279 грн 19 коп., господарський суд задовольняє позовні вимоги щодо стягнення інфляційних втрат у розмірі, визначеному позивачем.

У відповідності до п. 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач позовні вимоги позивача не спростував.

Висновки суду за результатами вирішення спору.

За результатами з`ясування обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. ст. 75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та про стягнення з відповідача на користь позивача 682 255 грн 59 коп. (з яких - з яких: 468 000 грн 00 коп. - основний борг, 124 919 грн 08 коп -пеня., 64 023 грн 00 коп. - інфляційні втрати, 25 313 грн 51 коп. - 3 % річних).

У задоволенні позовних вимог про стягнення 08 грн 82 коп. пені господарський суд відмовляє.

Розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством, передбачено справляння судового збору.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

У відповідності до п. п. 1, 2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; позовної заяви немайнового характеру становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом спору у даній справі при поданні позовної заяви є стягнення з відповідача 682 264 грн 41 коп.

Враховуючи положення Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви з майновими вимогами у розмірі 682 264 грн 41 коп. позивачу слід сплатити судовий збір в розмірі 10 233 грн 97 коп.

Судом встановлено, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі, більшому, аніж потрібно - 10 250 грн 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 44 від 15.11.2021 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відтак суд дійшов висновку про необхідність роз`яснення позивачеві про можливість повернення з Державного бюджету судового збору в сумі, що переплачена - 16 грн 03 коп., за його клопотанням.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 682 255 грн 59 коп., то розмір судового збору пропорційно частині задоволеної вимоги становить 10 233 грн 84 коп., який покладається на відповідача.

Судовий збір у розмірі 00 грн 13 коп. залишається за позивачем.

Крім того, 09.02.2022 року через відділ канцелярії та документального забезпечення Господарського суду Рівненської області від позивача надійшла заява про розподіл судових витрат у справі.

У судовому засіданні 09.02.2022 року присутній представник позивача просив суд стягнути з відповідача 12 000 грн 00 коп. витрат на оплату професійної правової (правничої) допомоги.

Господарський суд, розглянувши заяву позивача про розподіл судових витрат, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, дійшов висновку про її часткове задоволення, виходячи з такого.

У позовній заяві позивачем зазначено попередній орієнтований розрахунок судових витрат, відповідно до якого, окрім судового збору позивач передбачав понесення витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 40 000,00 грн.

Відповідно до п.9 ч.3 ст.162 ГПК України позовна заява повинна містити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

У положеннях ГПК України закріплено вимогу до кожної із сторін процесу подавати до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи (ст. 124 ГПК). Попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат є обов`язковою складовою позовної заяви, оскільки з огляду на положення ч.ч. 5-7 ст. 129 ГПК попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат враховується судом під час вирішення питання про розподіл судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Суд зазначає, що подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, забезпечує дотримання принципу змагальності, сприяє обізнаності іншої сторони про приблизну суму судових витрат, яка може бути покладена на неї за результатами розгляду справи, надає можливість іншій стороні підготуватися до спростування чи доведення неспівмірності судових витрат, остаточний розмір яких, проте, може визначатись та доводитись в процесі розгляду справи та не відповідати розміру, вказаному у попередньому розрахунку.

Згідно з заявою про розподіл судових витрат позивач вказує на зменшення суми понесених витрат над тими, що зазначені у орієнтовному розрахунку (40 000 грн 00 коп.) та просить суд стягнути з відповідача 12 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката, підтвердження понесення таких витрат подав відповідні докази.

З матеріалів справи судом встановлено, що правова допомога та представництво інтересів позивача в суді під час розгляду даної справи здійснювалось адвокатом Станіславським С.В., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЖТ №000777 від 27.04.2016 року, на підтвердження чого останнім до позовної заяви додано копію свідоцтва та ордеру серія АМ № 1017844.

На підтвердження понесення витрат в сумі 12 000,00 грн позивачем надані копії актів приймання-передачі наданих послуг та платіжні доручення.

Позивач зменшив розмір витрат на професійну правничу допомогу у даній справі в порівнянні з тим, що були вказані у орієнтовному розрахунку судових витрат на 28 000 грн 00 коп.

Як вбачається із матеріалів справи, у актах приймання-передачі сторони узгодили між собою, що вартість підготовки позовної заяви складає 6 000 грн 00 коп., а участь представника у судовому засіданні складає 3 000 грн 00 коп.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідачем клопотання про зменшення витрат позивача понесених на професійну правову допомогу адвоката чи їх не співмірність не подавалось.

Статтею 123 ГПК України визначено види судових витрат. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Договором про надання правової допомоги є домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність").

За приписами ст. 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Згідно зі ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 126 ГПК України, розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частинами 1-3 ст. 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. ч. 4, 5 ст. 126 ГПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Отже, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має, зокрема, враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору.

При визначенні суми відшкодування суд має також виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

Відтак суд дійшов висновку, що заявлені до стягнення витрати на професійну правничу допомогу адвоката відповідають критеріям співмірності із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Приписами ст. 126 ГПК України унормовано, зокрема, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Як вбачається із матеріалів справи, 25.11.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Реасіл Україна" (далі - замовник) та фізичною особою-підприємцем Станіславським Сергієм Валерійовичем (далі - виконавець) складено акт про те, що відповідно до Договору про надання юридичних послуг № 01/10-21 від 07.10.2021 року виконавцем було надано такі послуги: надання юридичних послуг згідно Договору про надання юридичних послуг № 01/10-21 від 07.10.2021 року (за підготовку позовної заяви про стягнення боргу з ТОВ "Торговий дім "сила життя" в розмірі 468 000 грн 000 коп. (основний борг) на загальну суму 6 000 грн 00 коп. без ПДВ. Сторони претензій одна до іншої щодо обсягу, строків та якості наданих послуг не мають.

02.02.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Реасіл Україна" (далі - замовник) та фізичною особою-підприємцем Станіславським Сергієм Валерійовичем (далі - виконавець) складено акт про те, що виконавцем було надано такі послуги: надання юридичних послуг згідно Договору про надання юридичних послуг № 01/10-21 від 07.10.2021 року (представництво інтересів замовника (позивача) в Господарському суді Рівненської області по справі № 918/1074/21 у судовому засіданні 02.02.2022) на загальну суму 3 000 грн 00 коп. без ПДВ. Сторони претензій одна до іншої щодо обсягу, строків та якості наданих послуг не мають.

09.02.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Реасіл Україна" (далі - замовник) та фізичною особою-підприємцем Станіславським Сергієм Валерійовичем (далі - виконавець) складено акт про те, що виконавцем було надано такі послуги: надання юридичних послуг згідно Договору про надання юридичних послуг № 01/10-21 від 07.10.2021 року (представництво інтересів замовника (позивача) в Господарському суді Рівненської області по справі № 918/1074/21 у судовому засіданні 09.02.2022) на загальну суму 3 000 грн 00 коп. без ПДВ. Сторони претензій одна до іншої щодо обсягу, строків та якості наданих послуг не мають.

Судом встановлено, що позивачем оплачено для ФОП Станіславського С.В. 12 000 грн 00 коп., що підтверджується платіжними дорученнями № 21 від 04.02.2022 року на суму 3 000 грн 00 коп., № 22 від 04.02.2022 року на суму 6 000 грн 00 коп., № 24 від 07.02.2022 року на суму 3 000 грн 00 коп. (призначення платежу оплата за надання юрпослуг згідно Дог. № 01/10-21 від 07.10.2021 (за пред-во інтересів позивача в Господарському суді Рівненської області по справі № 918/1074/21).

Отже, як вбачається із матеріалів справи, позивачем на підтвердження суми витрат на професійну правничу допомогу подано акти приймання-передачі наданих послуг від 25.11.2021 року, від 02.02.2021 року, від 09.02.2022 року, та платіжні доручення № 21 від 04.02.2022 року на суму 3 000 грн 00 коп., № 22 від 04.02.2022 року на суму 6 000 грн 00 коп., № 24 від 07.02.2022 року на суму 3 000 грн 00 коп.

При цьому в матеріалах справи відсутній договір № 01/10-21 від 07.10.2021 року про надання юридичних послуг.

Оцінка достатності доказів, поданих у підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу чи тих, які будуть понесені, перебуває у межах дискреції суду.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного у справі № 755/7943/20-ц, в якій досліджував питання підтвердження витрат на правничу допомогу, виклав позицію, що та обставина, що заявник не надав суду примірника договору про надання правової допомоги адвокатом не спростовує факту понесення ним витрат на правничу допомогу саме у цій справі, а не іншій, оскільки заявником на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу надано інші належні та допустимі докази.

Суд дійшов висновку, що витрати, які поніс позивач, сплативши згідно з платіжними дорученнями № 21 від 04.02.2022 року на суму 3 000 грн 00 коп., № 22 від 04.02.2022 року на суму 6 000 грн 00 коп., № 24 від 07.02.2022 року на суму 3 000 грн 00 коп. є витратами на професійну правничу допомогу у справі № 918/1074/21 відповідно до ст. ст. 123, 126, 129 ГПК України, при цьому згідно з ст. ст. 126, 129 ГПК України - стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує за рахунок іншої сторони витрати на професійну правничу допомогу.

Процесуальним законом від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, а достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, навіть без обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії (правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 16.05.2019 року у справі № 823/2638/18 та від 09.07.2019 року у справі № 923/726/18).

Господарський суд розцінює вимогу Товариства з обмеженою відповідальністю "Реасіл Україна" як таку, що відповідає критеріям розумності, а заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката Станіславського Сергія Валерійовича є таким, що співмірний із складністю справи та виконаною адвокатом роботою, не є надмірним чи завищеним.

Правову позицію щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, викладено в постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, від 22.11.2019 року у справі № 902/347/18, від 06.12.2019 року у справі № 910/353/19.

Також Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч.4 ст. 126 ГПК можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях ст. 627 ЦК, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у ст. 43 Конституції України. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.11.2020 року у справі №910/13071/19, від 09.02.2021 року у справі №922/3628/19.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату адвокатських послуг суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4 ст. 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях у справах "Двойних проти України", "Гімайдуліна і інших проти України", "East/West Alliance Limited" проти України", "Баришевський проти України" зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України) (наведене узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28.10.2020 року у справі № 911/735/19).

Зважаючи на викладене у сукупності, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕАСІЛ УКРАЇНА" про розподіл судових витрат, стягнення з відповідача на користь позивача 11 999 грн 84 коп. витрат на оплату професійної правової (правничої) допомоги пропорційно задоволеним позовним вимогам.

У стягненні 00 грн 16 коп. витрат на оплату професійної правової (правничої) допомоги господарський суд відмовляє.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 119, 120, 123, 126, 129, 202, 233, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сила Життя" (33016, м. Рівне, вул. Коновальця Євгена, будинок 26/20, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕАСІЛ УКРАЇНА" (01001, м. Київ, вул. Мала Житомирська, буд. 20 літера А, нежиле приміщення групи приміщень 94, ) 682 255 (шістсот вісімдесят дві тисячі двісті п`ятдесят п`ять) грн 59 коп. (з яких - з яких: 468 000 (чотириста шістдесят вісім тисяч) грн 00 коп. - основний борг, 124 919 (сто двадцять чотири тисячі дев`ятсот дев`ятнадцять) грн 08 коп. пеня, 64 023 (шістдесят чотири тисячі двадцять три) грн 00 коп. - інфляційні втрати, 25 313 (двадцять п`ять тисяч триста тринадцять) грн 51 коп. - 3 % річних).

3. У задоволенні позовних вимог про стягнення 08 грн 82 коп. пені - відмовити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сила Життя" (33016, м. Рівне, вул. Коновальця Євгена, будинок 26/20, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕАСІЛ УКРАЇНА" (01001, м. Київ, вул. Мала Житомирська, буд. 20 літера А, нежиле приміщення групи приміщень 94, ) 10 233 (десять тисяч двісті тридцять три) грн 84 коп. судового збору.

5. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕАСІЛ УКРАЇНА" про розподіл судових витрат задовольнити частково.

6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сила Життя" (33016, м. Рівне, вул. Коновальця Євгена, будинок 26/20, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕАСІЛ УКРАЇНА" (01001, м. Київ, вул. Мала Житомирська, буд. 20 літера А, нежиле приміщення групи приміщень 94, ) 11 999 (одинадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять) грн 84 коп. витрат на оплату професійної правової (правничої) допомоги.

7. У стягненні 00 грн 16 коп. витрат на оплату професійної правової (правничої) допомоги відмовити.

8. Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 261 ГПК України.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повний текст рішення складено та підписано 09.02.2022 року.

Суддя Заголдна Я.В.