ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2022 р. Справа№ 910/11756/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гарник Л.Л.

суддів: Грека Б.М.

Полякова Б.М.

секретар судового засідання Ковган О.І.

учасники справи у судове засідання не з`явились

розглянувши апеляційну скаргу Громадської спілки «Коаліція аудіовізуальних і музичних прав»

на рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2021

у справі №910/11756/21

за позовом Громадської спілки «Коаліція аудіовізуальних і музичних прав»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Віка-ТВ»

про укладення договору

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 у справі №910/11756/21 у задоволенні позову Громадської спілки «Коаліція аудіовізуальних і музичних прав» (далі ГО «Коаліція аудіовізуальних і музичних прав», позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Віка-ТВ» (далі ТОВ «Віка-ТВ», відповідач) про укладення договору відмовлено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що обраний позивачем предмет позову не відповідає встановленим законом способам захисту прав.

Також суд першої інстанції дійшов висновку про те, що підставою для виникнення договірного зобов`язання між сторонами є судове рішення про визнання укладеним договору; водночас, суд не може самостійно укласти договір, стороною якого він не є.

ГС «Коаліція аудіовізуальних і музичних прав» звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 у справі № 910/11756/21, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, судові витрати покласти на відповідача.

Апеляційна скарга, з посиланням на статтю 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), постанови Верховного Суду від 04.12.2020 у справі № 917/1739/17, від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15, від 23.10.2019 у справі № 761/6144/15-ц, від 13.02.2021 у справі № 904/349/19, від 18.11.2021 у справі № 922/3649/20, від 18.11.2021 у справі № 922/3649/20 та інші, мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував сталу судову практику застосування принципу jura novit curia (суд знає закони) та не дослідив в повному обсязі обставини справи щодо спірних правовідносин сторін, правомірності умов проекту запрпопонованого до укладення договору.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.12.2021 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Гарник Л.Л. (головуючий суддя), Доманська М.Л., Пантелієнко В.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2021 відкладено вирішення питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ГС «Коаліція аудіовізуальних і музичних прав» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 у справі № 910/11756/21, повернення даної апеляційної скарги або залишення її без руху до надходження матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду; витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/11756/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.01.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГС «Коаліція аудіовізуальних і музичних прав» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 у справі № 910/11756/21, справу призначено до розгляду.

17.01.2022 від ГС «Коаліція аудіовізуальних і музичних прав» надійшла заява про участь ОСОБА_1 у судовому засіданні 09.02.2022 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програми Easycon за електронною адресою - @mail.gov.ua.

У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Доманської М.Л., перебуванням у відпустці судді Пантелієнка В.О., відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.02.2022 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Гарник Л.Л. (головуючий суддя), Грек Б.М., Поляков Б.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.02.2022 справу №910/11756/21 прийнято до провадження визначеною колегією суддів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.02.2022 заяву ГО «Коаліція аудіовізуальних і музичних прав» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду по справі № 910/11756/21 задоволено.

Учасники справи право на участь у судовому засіданні, в тому числі в режимі відеоконференції, відповідно до статті 197 ГПК України, не реалізували.

Про дату, час і місце судового засідання учасники справи повідомлені належним чином.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні чи скасуванню, з наступних підстав.

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ГПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Позивач звертаючись до суду з позовом самостійно визначає у ній, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (аналогічні висновки викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18).

У постанові Верховного Суду від 12.10.2021 у справі №742/1034/19 (провадження №61-1001св21) вказано, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №925/1265/16 (провадження №12-158гс18). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі №338/180/17 (провадження №14-144цс18) зазначено, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 року у справі №916/1415/19 (провадження №12-80гс20) вказано, що відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до частин першої, другої статті 5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. З наведених норм права вбачається, що держава забезпечує захист порушених або оспорюваних прав суб`єктів господарювання. Такі права захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Отже, розглядаючи справу суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, у разі відмови в укладенні договору, таке право підлягає захисту судом на підставі пункту 1 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України шляхом визнання договору укладеним на умовах, визначених стороною.

Предметом судового розгляду у цій справі є вимоги, згідно з яким позивач просить суд укласти між сторонами договір № 09-29/04/21 про надання дозволу на кабельну ретрансляцію об`єктів авторського і суміжних прав, крім прав організацій мовлення на програми організацій мовлення на запропонованих позивачем умовах.

Позов мотивано тим, що позивач - це є єдина в Україні акредитована організація у сфері обов`язкового колективного управління - кабельна ретрансляція об`єктів авторського права і (або) суміжних прав; відповідач здійснює на території України діяльність провайдера програмної послуги, а тому на підставі ст. 20 Закону України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права» зобов`язаний укласти з відповідачем договір про надання дозволу на кабельну ретрансляцію об`єктів авторського і суміжних прав, крім прав організацій мовлення на програми організацій мовлення.

Колегія суддів, враховуючи викладене, погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обраний стороною предмет позову не відповідає встановленим законом способам захисту прав, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Також заслуговує на увагу з`ясування судом першої інстанції відсутності підстав для застосування на підставі ст. 5 ГПК України належного та ефективного способу захисту з огляду на те, що у відповіді на відзив позивач заперечував проти тверджень відповідача про неналежно обраний спосіб захисту та, власне, наполягав на тому, що ним обрано належний спосіб захисту порушеного права з посиланням на ст. 187 ГК України, та не зазначав про можливість застосування судом на власний розсуд ефективного способу захисту на підставі норм ст. 5 ГПК України.

З наведених підстав Північний апеляційний господарський суд доходить висновку про те, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому оскаржуване рішення суду відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Та обставина, що суд першої інстанції, на думку скаржника, не дослідив в повному обсязі обставини справи щодо спірних правовідносин сторін, не впливає на результат розгляду даної справи, оскільки скаржнику надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин.

Аргументи апеляційної скарги про неврахування судом сталої судової практики не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення, а наведені в апеляційній скарзі доводи щодо неврахування судом першої інстанції висновків Верховного Суду не дає підстав для висновку про неврахування судом першої інстанції в цьому випадку висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, оскільки на висновки у відповідних справах скаржник послався, виокремивши їх із контексту судових рішень та не урахувавши обставин даної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, позиція суду апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 129 ГПК України, покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Громадської спілки «Коаліція аудіовізуальних і музичних прав» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 у справі №910/11756/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 14.02.2022.

Головуючий суддя Л.Л. Гарник

Судді Б.М. Грек

Б.М. Поляков