РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2022Справа № 910/19157/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., розглянувши матеріали господарської справи

За позовом Комунальної аварійно-рятувальної служби "Київська служба порятунку"

до Акціонерного товариства "Київметробуд"

про стягнення 226 188, 64 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Комунальна аварійно-рятувальна служба "Київська служба порятунку" (далі-позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Київметробуд" (далі-відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 226 188, 64 грн., з яких: 210 000, 00 грн. - основного боргу та 16 188, 64 грн. - інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором № 119/003/2020 на постійне та обов`язкове обслуговування Комунальною аварійно-рятувальною службою "Київська служба порятунку"об`єктів ПАТ "Київметробуд" від 15.04.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, зокрема повідомлено, що відповідач протягом п`яти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі може подати заяву із обгрунтованими запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (у разі їх наявності).

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

16.12.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду відповідач подав клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, в якій зазначає, що представником позивача Журавель Т.С. не було додано до позову жодного іншого документу (договору, довіреності тощо) окрім ордеру, на підставі якого можна встановити, що Журавель Т.С. має право підписувати та подавати позов від імені Комунальної аварійно-рятувальної служби "Київська служба порятунку", а також документу, який підтверджує, що представник є саме адвокатом, у зв`язку з чим просить суд позовну заяву Комунальної аварійно-рятувальної служби "Київська служба порятунку" залишити без розгляду.

Розглянувши клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, суд відзначає наступне.

Відповідно до приписів ст. 226 Господарського процесуального кодексу України, суд залишає позов без розгляду, якщо, зокрема позов подано особою, яка не має процесуальної дієздатності; позовну заяву не підписано або підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано.

Відповідно до ч. 2 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України, позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

З поданої позовної заяви вбачається, що її підписано представником позивача (адвокатом) Журавель Т.С.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Частинами 1, 2 статті 58 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник. При розгляді справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених статтею 59 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлений перелік документів, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, якими можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера (ч. 2 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Частиною 3 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

Згідно з положеннями частини 4 статті 60 Господарського процесуального кодексу України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Так, до позовної заяви на підтвердження своїх повноважень на представництво позивача адвокатом Журавель Т.С. додано ордер серії КС №923071 від 18.11.2021, у якому зазначено про те, що Журавель Т.С. на підставі договору про надання правової допомоги № 25-04 від 24.03.2021 уповноважується на надання правової допомоги у Господарському суді міста Києва.

Частиною 1 та 2 статті 61 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері.

Отже, в господарському судочинстві згідно з вимогами статті 60 ГПК України допустимим доказом повноважень адвоката, є лише довіреність або ордер (ухвали КГС ВС від 31.05.2018 у справі № 922/699/17, від 18.06.2018 у справі № 910/15163/17, від 25.06.2018 у справі № 924/326/17, від 13.08.2018 у справі № 910/2152/18, від 28.09.2018 у справі № 910/2396/18, від 13.04.2018 у справі № 927/675/17, постанова КГС ВС від 21.04.2020 у справі № 910/10156/17 та ін.).

У своїх рішеннях (постанови КГС ВС від 27.09.2018 у справі № 910/6241/18, від 21.11.2018 у справі № 910/9048/18) Верховний Суд дійшов висновку, що в разі коли представнику на підставі довіреності чи ордера були надані повноваження на представництво інтересів особи, у тому числі в судових установах у господарських справах/провадженнях, з усіма правами, які надані законом, без застереження щодо обмеження повноважень такого представника на вчинення певної процесуальної дії, зокрема щодо підписання позовної заяви, такий представник має повноваження на підписання та подання позовної заяви і, отже, відсутні підстави для її повернення.

Отже, законодавець комплексно підійшов до врегулювання питання про підтвердження повноважень адвоката в суді, спростивши порядок підтвердження повноважень адвокатами (наприклад, достатньо подати лише ордер без договору про надання правової допомоги чи витягу з нього)

Тобто, договір про надання правничої допомоги (за відсутності ордера, оформленого відповідно до вимог чинного законодавства) не є достатнім та належним доказом повноважень адвоката в господарському процесі (ухвала КГС ВС від 02.07.2018 у справі № 910/17956/17).

При цьому, відповідно до відомостей у Єдиному реєстрі адвокатів України Журавель Т.С. є адвокатом та має свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю № 001175 від 01.08.2019 (відповідне посилання на свідоцтво міститься також в ордері КС №923071 від 18.11.2021).

Таким чином, суд зазначає, що позовну заяву Комунальної аварійно-рятувальної служби "Київська служба порятунку" подано уповноваженою на те особою, яка діє на підставі ордеру серії КС №923071 від 18.11.2021, а тому відсутні підстави для залишення позову без розгляду, відтак клопотання відповідача не підлягає задоволенню.

28.12.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що вартість наданих послуг визначається на підставі калькуляції вартості обслуговування, проте відповідна калькуляція з боку відповідача не підписана та не погоджена. Крім того, відповідач зазначає, що надані позивачем акти не містять інформації стосовно того, які саме послуги були надані виконавцем, а також вказує, що матеріали справи не містять доказів направлення відповідачу рахунків-фактур на оплату, у зв`язку з чим просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

15.04.2020 між Публічним акціонерним товариство "Київметробуд", перейменоване на Акціонерне товариство "Київметробуд" (далі - замовник) та Комунальною аварійно-рятувальною службою "Київська служба порятунку" (далі - замовник) укладено договір № 119/003/2020 на постійне та обов`язкове обслуговування Комунальною аварійно-рятувальною службою "Київська служба порятунку"об`єктів ПАТ "Київметробуд", умовами якого передбачено, що виконавець організовує цілодобове функціонування своїх структурних підрозділів у режимі постійної готовності до виконання необхідного комплексу аварійно-рятувальних робіт в умовах надзвичайних ситуацій або загрози їх виникнення, забезпечує і виконує аварійно-рятувальні роботи та заходи, спрямовані на запобігання та профілактику виникнення надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, у кількості 1 (однієї) оперативної одиниці згідно з нормативами виїзду на об`єкті замовника: «будівництво Ссирецько-Печерської лінії метрополітену від станції «Сирець» на житловий масив Виноградар з електродепо у Подільському районі». Об`єкт розташований у Подільському районі міста Києва.

Виконавець здійснює аварійно-рятувальне обслуговування об`єкта (Послуги пожежних і рятувальних служб, код 75250000-3 за ДК 021:2015) замовника аварійно-рятувальними засобами.

Відповідно др п. 3.13 договору, замовник зобов`язаний своєчасно оплачувати, відповідно до умов договору, постійне та обов`язкове обслуговування виконавцем об`єкта.

Згідно п. 4.1. договору, вартість послуг за цим договорм становить 35 000, 00 грн без ПДВ на місяць. Вартість наданих виконавцем послуг визначається згідно з калькуляцією вартості обслуговування, яка є невід`ємною частиною цього договору (додаток 1).

Пунктом 4.2. договору передбачено, що замовник здійснює розрахунок за виконані послуги на підставі виписаного рахунку-фактури та акту виконаних робіт.

За умовами п. 4.3. договору, плату за надання послуг замовник здійснює щомісячно на підставі підписаного сторонами акту виконаних робіт.

Договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до 31.12.2021 (п. 6.1. договору).

Як зазначає позивач, на виконання умов договору ним надані відповідачу послуги на загальну суму 210 000, 00 грн, на підтвердження чого надає акти виконання умов договору № 119/003/2020 від 15.04.2020 за листопад 2020 від 30.11.2020 на суму 35 000, 00 грн, за грудень 2020 року від 31.12.2020 на суму 35 000, 00 грн, за січень 2021 від 31.01.2021 на суму 35 000, 00 грн, за лютий 2021 від 28.02.2021 на суму 35 000, 00 грн, за березень 2021 від 31.03.2021 на суму 35 000, 00 грн., які підписані представниками сторін та скріплені печатками товариств, а також акт виконання умов договору № 119/003/2020 від 15.04.2020 за жовтень 2020 року від 30.10.200 на суму 35 000, 00 грн, який не містить підпису та печатки відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що вказані акти були надані відповідачу разом з претензіями від 10.06.2021 № 224-148 та від 31.08.2021 № 224-236 щодо сплати заборгованості за договором № 119/003/2020 від 15.04.2020, в яких позивач просив відповідача протягом 7 календарних днів з дня отримання претензії оплатити заборгованість за договором у розмірі 210 000, 00 грн, які отримані відповідачем 10.06.2021 та 31.08.2021 згідно відтиску печатки вхідної кореспонденції позивача за №№ 921 та 1520 на вказаних претензіях.

Проте, відповідач не підписав акт виконання умов договору № 119/003/2020 від 15.04.2020 за жовтень 2020 року від 30.10.200 на суму 35 000, 00 грн, вмотивовану відмову від його підписання не надав, у зв`язку з чим за відповідачем утворилась заборгованість на загальну суму 210 000, 00 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконує зобов`язання щодо оплати наданих послуг, зокрема погашення заборгованості у розмірі 210 000, 00 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 16 188, 64 грн. - інфляційних втрат за період з 01.11.2020 по 22.11.2021.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № 119/003/2020 від 15.04.2020 , суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором про надання послуг.

Так, згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 ст. 901 Цивільного кодексу України визначено, що положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно ст. 902 Цивільного кодексу України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (ч. 2 ст. 193 Цивільного кодексу України).

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов`язання за договором належним чином, надав передбачені договором послуги на загальну суму 210 000, 00 грн, на підтвердження чого надав акти виконання умов договору № 119/003/2020 від 15.04.2020 за листопад 2020 від 30.11.2020 на суму 35 000, 00 грн, за грудень 2020 року від 31.12.2020 на суму 35 000, 00 грн, за січень 2021 від 31.01.2021 на суму 35 000, 00 грн, за лютий 2021 від 28.02.2021 на суму 35 000, 00 грн, за березень 2021 від 31.03.2021 на суму 35 000, 00 грн., які підписані представниками сторін та скріплені печатками товариств, а також акт виконання умов договору № 119/003/2020 від 15.04.2020 за жовтень 2020 року від 30.10.200 на суму 35 000, 00 грн, який не містить підпису та печатки відповідача.

Судом також встановлено, що вказані акти були надані відповідачу разом з претензіями від 10.06.2021 № 224-148 та від 31.08.2021 № 224-236 щодо сплати заборгованості за договором № 119/003/2020 від 15.04.2020 та які отримані відповідачем 10.06.2021 та 31.08.2021 згідно відтиску печатки вхідної кореспонденції позивача за №№ 921 та 1520 на вказаних претензіях.

Проте, суд зазначає, що непідписання замовником акту виконання умов договору № 119/003/2020 від 15.04.2020 за жовтень 2020 року від 30.10.200 на суму 35 000, 00 грн, за умови відсутності письмової вмотивованої відмови, є фактом визнання замовником повного виконання виконавцем своїх зобов`язань, послуги/роботи вважаються наданими/виконаними у повному обсязі та прийнятими замовником без зауважень.

За змістом статей 598, 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином.

Щодо заперечень відповідача викладених у відзиві на позовну заяву, суд відзначає наступне.

Так, відповідач вказує, що вартість наданих послуг визначається на підставі калькуляції вартості обслуговування, проте відповідна калькуляція з боку відповідача не підписана та не погоджена, отже, на думку відповідача, вартість договору сторонами не погоджена.

Проте, суд зазначає, що вартість послуг визначена сторонами у пункті 4.1. договору, відповідно до якого вартість послуг за цим договорм становить 35 000, 00 грн без ПДВ на місяць.

При цьому, у пункті 4.1. договору зазначено що вартість наданих виконавцем послуг визначається згідно з калькуляцією вартості обслуговування, яка є невід`ємною частиною цього договору (додаток 1).

Тобто, умови договору не містять посилання на те, що вартість наданих послуг погоджується сторонами шляхом підписання калькуляції, а лише вказано, що така вартість визначається згідно з калькуляцією вартості обслуговування, при цьому додатком № 1 до договору є саме калькуляція вартості обслуговування оперативним підрозділом КАРС «Київська служба порятунку», яка підписана заступником головного бухгатера позивача та відповідно до якої витрати на обслуговування підрозділом КАРС «Київська служба порятунку» розраховані відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318 зі змінами.

У той же час, відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Суд зазначає, що на момент винесення рішення у даній справі, суду не надано доказів визнання договору № 119/003/2020 від 15.04.2020 та додатку № 1 до договору недійсним в судовому порядку.

Суд також не приймає до уваги твердження відповідача щодо невідповідності актів виконання умов договору приписами ст. 9 Закону Украни «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», з огляду на наступне.

Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, акт виконання умов договору (у даному випадку) є первинним документом, який фіксує факт здійснення господарських операцій та факт встановлення договірних відносин.

Так, відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Підприємство вживає всіх необхідних заходів для запобігання несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних документах і регістрах бухгалтерського обліку та забезпечує їх належне зберігання протягом встановленого строку.

Вимоги, щодо оформлення первинних документів наведені також у Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року N 88, відповідно до якого первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Суд зазначає, що акти виконання умов договору № 119/003/2020 від 15.04.2020 за жовтень 2020 року від 30.10.200 на суму 35 000, 00 грн, за листопад 2020 від 30.11.2020 на суму 35 000, 00 грн, за грудень 2020 року від 31.12.2020 на суму 35 000, 00 грн, за січень 2021 від 31.01.2021 на суму 35 000, 00 грн, за лютий 2021 від 28.02.2021 на суму 35 000, 00 грн, за березень 2021 від 31.03.2021 на суму 35 000, 00 грн відповідають вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року N 88, в частині зазначення обов`язкових в них реквізитів.

При цьому суд зазначає, що акти виконання умов договору № 119/003/2020 від 15.04.2020 за листопад 2020 від 30.11.2020 на суму 35 000, 00 грн, за грудень 2020 року від 31.12.2020 на суму 35 000, 00 грн, за січень 2021 від 31.01.2021 на суму 35 000, 00 грн, за лютий 2021 від 28.02.2021 на суму 35 000, 00 грн, за березень 2021 від 31.03.2021 на суму 35 000, 00 грн підписані відповідачем без зауважень за заперечень щодо наданих послуг.

Суд також не приймає до уваги заперечення відповідача щодо не надіслання позивачем рахунків-фактури на оплату, з огляду на наступне.

Так, пунктом 4.2. договору передбачено, що замовник здійснює розрахунок за виконані послуги на підставі виписаного рахунку-фактури та акту виконаних робіт.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦК України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Згідно з ч. 1 ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора (ч. 2 ст. 613 ЦК України).

Разом з тим, рахунок-фактура є документом, який містить лише платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти; ненадання рахунку-фактури не є відкладальною обставиною у розумінні ст. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 ЦК України; тому наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обов`язку сплатити належні за договором платежі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 29.09.2009 у справі № 37/405, постанові Вищого господарського суду України від 08.04.2015 у справі № 910/15918/14 та у постановах Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 923/712/17, від 21.01.2019 у справі № 925/2028/15.

При цьому, за умовами п. 4.3. договору, плату за надання послуг замовник здійснює щомісячно на підставі підписаного сторонами акту виконаних робіт.

Таким чином, у даному випадку підставою для оплати є саме акти виконання робіт.

Як встановлено ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до відповідача з претензіями від 10.06.2021 № 224-148 та від 31.08.2021 № 224-236 щодо сплати заборгованості за договором № 119/003/2020 від 15.04.2020, в яких позивач просив відповідача протягом 7 календарних днів з дня отримання претензії оплатити заборгованість за договором у розмірі 210 000, 00 грн, які отримані відповідачем 10.06.2021 та 31.08.2021 згідно відтиску печатки вхідної кореспонденції позивача за №№ 921 та 1520 на вказаних претензіях.

Враховуючи вищенаведене, з урахуванням положень ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, суд зазначає, що відповідач зобов`язаний був оплатити надані послуги протягом у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, тобто у строк до 17.06.2021, тож починаючи з18.06.2021 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач не надав суду доказів належного виконання свого зобов`язання щодо оплати наданих послуг, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договору № 119/003/2020 на постійне та обов`язкове обслуговування Комунальною аварійно-рятувальною службою "Київська служба порятунку"об`єктів ПАТ "Київметробуд" від 15.04.2020 і положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 210 000, 00 грн. підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 16 188, 64 грн. - інфляційних втрат за період з 01.11.2020 по 22.11.2021.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань до повного виконання грошового зобов`язання.

Разом із тим, суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Крім того, необхідно враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справі № 924/312/18 від 13.02.2019 р., у справі № 910/5625/18 від 24.04.2019 р., у справі №910/21564/16 від 10.07.2019 р.

Судом перевірено правильність наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат і встановлено, що позивачем допущено помилку у визначенні періоду та, відповідно, розміру нарахування інфляційних втрат.

За розрахунком суду, обґрунтованою є сума інфляційних втрат у розмірі 5 931, 56 грн яка розрахована з моменту виникнення прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 18.06.2021 по 22.11.2021 нараховані на суму боргу 210 000, 00 грн, а тому вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

З огляду на викладене, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, при подачі позову до Господарського суду міста Києва позивачем було переплачено судовий збір в сумі 7, 17 грн., так як, виходячи із заявленого розміру позовних вимог у даній справі, в силу вимог ст. 4 Закону України «Про судовий збір» позивач зобов`язаний сплатити судовий збір в сумі 3 392, 83 грн., однак сплатив - 3 400, 00 грн.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; повернення заяви або скарги; відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі; залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням); закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Таким чином, приймаючи до уваги положення ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", враховуючи те, що клопотання про повернення зайво сплаченої суми судового збору позивачем не заявлено, повернення судового збору, не здійснюється.

При цьому, суд звертає увагу, що позивач не позбавлений права звернутися до суду з відповідним клопотанням у порядку передбаченому ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Комунальної аварійно-рятувальної служби "Київська служба порятунку" - задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Київметробуд" (вул. Сурикова, буд. 3, корпус 8б, поверх 5, м. Київ, 03035, ідентифікаційний код - 01387432) на користь Комунальної аварійно-рятувальної служби "Київська служба порятунку" (вул. Вишгородська, буд. 21, м. Київ, 04074, ідентифікаційний код - 33153784) 210 000 (двісті десять тисяч) грн 00 коп. - заборгованості, 5 931 (п`ять тисяч дев`ятсот тридцять одну) грн 56 коп. - інфляційних втрат та 3 238 (три тисячі двісті тридцять вісім) грн 97 коп. - судового збору.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду або через відповідний місцевий господарський суд.

Суддя С. О. Щербаков