ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" лютого 2022 р. м. Рівне Справа № 918/1090/21

Господарський суд Рівненської області у складі судді Н.Церковної при секретарі судового засідання С.Оліфер, розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи за позовом Фізичної особи підприємця Марчука Віктора Юрійовича ( АДРЕСА_1 , НОМЕР_1 ) до відповідача Фізичної особи - підприємця Фурдись Назара Романовича ( АДРЕСА_2 , РНКОПП НОМЕР_2 ) про стягнення в сумі 190 213, 10 грн

учасники провадження не забезпечили явку представників в судове засідання

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Марчук Віктор Юрійович (далі - Позивач) звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Фурдись Назара Романовича (далі - Відповідач), в якій просить про повернення сплаченої попередньої оплати та штрафу в розмірі 190 213, 10 грн.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позовні вимоги Позивач обґрунтовує тим, що 21.04.2021 року між Фізичною особою-підприємцем Марчук Віктором Юрійовичем та Фізичною особою-підприємцем Фурдись Назаром Романовичем було укладено договір №01/21-04 щодо поставки товару - паливних гранул (пелети).

На виконання вищевказаного Договору поставки, Позивач здійснив проплату товару згідно виставлених Відповідачем рахунків-фактури на загальну суму 156 026, 25 грн.

Станом на 22.09.2021 року оплата згідно виставлених рахунків здійснена Позивачем у повному обсязі, що в загальному підрахунку згідно платіжних доручень дорівнює 156 026, 25 грн.

Однак, в силу укладеного договору про поставку товару, Відповідачем станом на 22.11.2021 року не було вчинено жодних дій щодо виконання зазначених умов, зокрема і поставки придбаного товару, а саме паливних гранул (пелет), попри повне виконання Позивачем оплати товару, згідно виставлених рахунків.

Зазначає, що Відповідачем порушено п. 4.7 та п. 7.4 Договору поставки №01/21-04 від 21.04.2021 року, що призвело до утворення з боку Фізичної особи-підприємця Фурдись Назара Романовича заборгованості перед Фізичною особою-підприємцем Марчуком Віктором Юрійовичем.

В подальшому 23.09.2021 року Позивачем направлено на адресу Відповідача претензію за №22/09, в якій Позивач висловив прохання до Відповідача добровільно перерахувати суму сплаченого авансу, що складає 156 026, 25 грн. впродовж 10 днів, а саме до 03.10.2021 року або у вказаний строк поставити для Позивача обумовлений Товар.

Вказана претензія Позивача залишилась без відповіді та задоволення, що і стало підставою для звернення до суду.

Сторони узгодили, що поставка товару здійснюється на умовах попередньої оплати, яка враховуючи суму виставлених рахунків-фактури на оплату становить 156 026, 25 грн.

Позивач перерахував Відповідачу передоплату у розмірі 156026,25 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень та банківськими виписками. Отже, Позивач виконав передбачені договором умови для виконання Відповідачем своїх зобов`язань.

Відповідач відзиву на позовну заяву до суду не подав.

Прийняті у справі судові рішення та інші процесуальні дії.

Ухвалою суду від 01.12.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження.

Представник Відповідача в судове засідання 21.12.2021 року не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідна ухвала суду надсилалася на адресу зазначену позивачем у позовній заяві та зазначену у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 33028, Рівненська область, м. Рівне, вул. Чорновола В`ячеслава буд.4 кв.14.

Ухвалою суду від 21.12.2021 року розгляд справи відкладено на 05 січня 2022 року.

В судовому засіданні 05.01.2022 року оголошено перерву до 19.01.2022 року та продовжено з власної ініціативи процесуальний строк відповідачу на подачу відзиву відповідно до ст.119 ГПК України.

Судове засідання призначене на 19.01.2022 року не відбулося, у зв`язку з перебуванням судді Н.Церковноїна лікарняному.

Ухвалою суду від 01.02.2022 року розгляд справи призначено на 08.02. 2022 року.

08 лютого 2022 року від представника Відповідача надійшло клопотання про відкладення судового засіданні у зв`язку із його зайнятістю в іншому судовому засіданні.

Суд, розглянувши клопотання Відповідача про відкладення розгляду справи, вважає за необхідне зазначити таке.

Коло представників в господарському судовому процесі не обмежене нормами чинного законодавства і представництво юридичних осіб забезпечується згідно із ГПК України - через самопредставництво (ч. 3 ст. 56 ГПК України) або через представника (ч. 1 ст. 58 ГПК України). Неявка у судове засідання будь - якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи за наявними матеріалами справи. Суд нагадує, що ст. 6 Конвенції гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та нарівні з протилежною стороною користуватися правами, передбаченими принципом рівності сторін. Пункт 1 ст. 6 Конвенції надає Державам можливість на власний розсуд обирати засоби гарантування цих прав сторонам провадження. Отже, питання особистої присутності, форми здійснення судового розгляду, усної чи письмової, а також представництва у суді є взаємопов`язаними та мають аналізуватися у більш ширшому контексті «справедливого суду», гарантованого ст. 6 Конвенції. Суд повинен встановити, чи було надано заявнику, стороні цивільного провадження, розумну можливість ознайомитися з зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, та представити свою справу в умовах, що не ставлять його у явно гірше становище порівняно з опонентом протилежною стороною (рішення у справі "Лопушанський проти України"). Згідно з матеріалами справи, провадження у справі відкрите 01.12.2021 року, розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження, у справі проведено 2 судових засідань, Відповідачу забезпечене право на відзив, яким він не скористався, явка сторін не визнавалася обов`язковою. Тобто Відповідач мав достатньо часу для ефективного представлення своєї справи в суді, а тому розгляд справи може здійснюватися без участі представника відповідача за наявними матеріалами.

Суд зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Суд уважає за необхідне також зазначити, що у справі «Смірнова проти України» зазначено, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції. У справі "Union Alimentaria Sanders SA v. Spain" зазначено, що передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

Окрім того, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, а неможлтвість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Зважаючи на викладене, підстави для задоволення клопотання відповідача відсутні.

Суд також приймає до уваги, що за приписами ст. 178 ГПК України подання суду відзиву на позовну заяву є правом Відповідача, і в разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідач відзиву на позовну заяву до суду не подав.

Інших заяв і клопотань від сторін не надходило.

Крім того, в судовому засіданні 08.02.2022 року судом встановлено, що Позивач також в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 вказаної статті).

Враховуючи належне повідомлення учасників справи про судове засідання, призначене на 08.02.2022 року, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представників сторін. У судовому засіданні 08.02.2022 року судом прийнято рішення у даній справі.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

21.04.2021 року між Фізичною особою-підприємцем Фурдись Назаром Романовичем та Фізичною особою-підприємцем Марчуком Віктором Юрійовичем було укладено Договір поставки №01/21-04 (а.с.7-9). На умовах та в порядку, передбачених цим Договором, Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця Товар за номенклатурою згідно розділу 2 цього Договору, а Покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити Постачальнику його вартість (п.1.1 Договору).

Відповідно до п. 4.8 Договору, право власності на Товар переходить до Покупця з моменту фактичного отримання Товару та підписання Сторонами відповідних видаткових накладних.

Покупець здійснює передоплату 100% вартості Товару по факту поставки Товару на умовах цього Договору (п.5.4 Договору).

Пунктом 5.5 Договору передбачено, що при умові отримання неоплаченого Товару, Покупець зобов`язується на протязі 3 (трьох) робочих днів провести остаточний розрахунок з Постачальником. При цьому, відсутність розрахунку за поставлений Товар є підставою для Постачальника відмовити Покупцю у наступних поставках.

Згідно п. 5.6 Договору Покупець має право на підставі рахунку-фактури Постачальника здійснювати авансові платежі за цим Договором за будь яку кількість Товару, у тому числі яка перебільшує вартість мінімальної окремої партії Товару за цим Договором. У такому випадку графік поставки оплаченого Покупцем Товару узгоджується Сторонами безпосередньо перед поставками.

Даний договір підписаний сторонами та скріплений печатками сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання вищезазначеного Договору поставки, Позивач здійснив проплату товару згідно виставлених Відповідачем рахунків-фактури, а саме по: рахунку-фактура на оплату №003 від 20.04.21 року на суму 52 008, 75 грн.; рахунку-фактура на оплату №004 від 20.04.21 року на суму 52 008,75 грн.; рахунку-фактура на оплату №005 від 26.04.21 року на суму 52 008,75 грн. (а.с.10-12).

Відповідачем здійснена проплата згідно платіжного доручення №20 від 22.04.2021 року на суму 52008,75 грн.; платіжного доручення №21 від 23.04.2021 року на суму 52 008,75 грн. та платіжного доручення №22 від 28.04.2021 року на суму 52 008,75 грн. (а.с.13-15).

Станом на 22.09.2021 року оплата згідно виставлених рахунків здійснена Позивачем у повному обсязі, що в загальному підрахунку згідно платіжних доручень дорівнює 156 026, 25 грн. Однак, в силу укладеного договору про поставку товару, Відповідачем станом на 22.11.2021 року не було вчинено жодних дій щодо виконання зазначених умов, зокрема і поставки придбаного товару, а саме паливних гранул (пелет), попри повне виконання Позивачем оплати товару, згідно виставлених рахунків.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно п. 4.7 Договору, поставка товару здійснюється у строк не пізніше 3 (трьох) робочих днів з моменту оплати за Товар відповідно до надісланої Покупцю засобами електронної пошти рахунку-фактури.

23.09.2021 року Позивач звернувся до Відповідача з Претензією вих. №22/09 від 23.09.2021 року з проханням поставити замовлену та оплачену кількість товару або перерахувати (повернути) суму оплачених коштів в розмірі 156 026, 25 грн. та суму штрафу станом на 22.09.2021 року включно в розмірі 22 623, 81 грн. впродовж 10-ти днів, а саме до 03.10.2021 року включно (а.с.22-23).

Відповідач Претензію залишив поза увагою і не надав жодних пояснень.

Порушення зобов`язання за даним Договором є його повне/часткове невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом даного Договору (п.7.2 Договору).

Відповідно до п. 7.3 та п. 7.4 Договору за порушення строків оплати Товару, Покупець сплачує пеню у розмірі 0,1% від вартості неоплаченого в належний термін Товару за кожен день прострочення. За порушення строків поставки Товару Постачальник повинен сплатити Покупцеві штраф в розмірі 0,1% від вартості непоставленої в строк партії Товару за кожен день затримки поставки Товару.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

В силу приписів статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно норми статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Крім того, статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України, частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України, статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України.

У відповідності до вказаних норм, у пункті 7 Договору сторони передбачили, що за порушення строків оплати Товару, Покупець сплачує пеню у розмірі 0,1% від вартості неоплаченого в належний термін Товару за кожен день прострочення. За порушення строків поставки Товару Постачальник повинен сплатити Покупцеві штраф в розмірі 0,1% від вартості непоставленої в строк партії Товару за кожен день затримки поставки Товару.

При цьому, оскільки обов`язок Відповідача щодо поставки товару не є грошовим зобов`язанням, а та обставина, що за порушення строку поставки товару за договором постачальник зобов`язаний сплатити покупцю пеню в розмірі 0,1% від вартості непоставленого товару за кожен день прострочення поставки, не перетворює визначену договором пеню у пеню за порушення грошового зобов`язання, до спірних правовідносин не підлягають застосуванню вимоги Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", яким передбачено застосування відповідальності за невиконання грошового зобов`язання.

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною 2 статті 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України .

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України .

В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання, або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Судом враховано, що відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

При цьому, Конституційний Суд України у справі про відповідальність юридичних осіб (рішення № 7-рп/2001 від 30.05.2001 року у справі № 1-22/2001) дійшов висновку що загальновизнаним є поділ юридичної відповідальності за галузевою структурою права на такі основні види: цивільно-правову, кримінальну, адміністративну та дисциплінарну. Виходячи зі змісту цього тлумачення не можуть бути ототожнені поняття санкцій та вид відповідальності. Пеня та штраф не є окремими видами відповідальності, а є різновидом штрафних санкцій. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Таким чином, згідно з нормами статті 61 Конституції України не обмежується розмір санкцій чи їх набір при притягненні до одного виду юридичної відповідальності.

Крім того, можливість одночасного застосування штрафу та пені прямо вбачається із Господарського кодексу України (стаття 231 Господарського кодексу України), який передбачає можливість одночасного застосування пені та штрафу.

В даному випадку, обидві сторони спірного правочину є суб`єктами господарювання, Відповідачем було порушено саме господарське зобов`язання, а тому згідно з приписами статті 9 Цивільного кодексу України та статті 4 Господарського кодексу України до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Господарського кодексу України, як спеціального закону в частині відповідальності за порушення у сфері господарювання. Отже, суд вважає, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить приписам статті 61 Конституції України.

Так, як неодноразово наголошував Верховний Суд, можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України, а одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить приписам статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Зокрема, останній такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 23.07.2019 року у справі № 910/7398/18. Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 09.02.2018 у справі № 911/2813/17, а відповідно до частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує відповідні висновки, викладені в постановах Верховного Суду.

Матеріали справи не містять доказів, які свідчили про здійснення ВІідповідачем поставки товару позивачу у строки та в порядку згідно Договору, а відтак Відповідач не здійснив поставку товару позивачу в обумовлений Договором строк, а тому порушив взяті на себе договірні зобов`язання.

Згідно статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку пені та штрафу, зробленого позивачем, та встановлено, що розрахунок проведено правильно.

Суд дійшов висновку про правомірність застосування відповідальності, встановленої договором.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення заборгованості в розмірі 156 026, 25 грн., суму штрафу в розмірі 32 141, 41 грн., суму інфляційних витрат в розмірі 1 404, 24 грн. та 3% річних в розмірі 641, 20 грн. є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на Відповідача. Стягненню з Відповідача на користь Позивача підлягають 2853,20 грн. витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст.ст. 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити в повному обсязі.

2.Стягнути з Фізичної особи - підприємця Фурдися Назара Романовича ( АДРЕСА_2 , РНКОПП НОМЕР_2 ) на користь Фізичної особи підприємця Марчука Віктора Юрійовича ( АДРЕСА_1 , НОМЕР_1 ) 190 213,10 з яких: 156 026,25 грн основного боргу; 32 141,41 грн штрафу; 1 404,24 грн інфляційні втрати; 641,20 3% річних та 2853,20 судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повний текст рішення складено та підписано 09.02.2022 року

Суддя Н.Церковна