ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2022 р. м. ХарківСправа № 922/4894/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Новікової Н.А.

розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (вх. № 4894/21 від 17.12.2021)

за позовом Комунального підприємства Харківські теплові мережі, 61037, м.Харків, вул. Мефодіївська, буд. 11, код 31557119;

до Товариства з обмеженою відповідальністю Укр-Біс Сервіс, 61045, м. Харків, вул. 23 Серпня, 13, код 24674223;

про стягнення 32348,85 грн,

ВСТАНОВИВ:

КП Харківські теплові мережі звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до ТОВ Укр-Біс Сервіс, в якому просить стягнути 32348,85 грн, з яких: 17764,95 грн - заборгованості за невиконання договірних зобов`язань по сплаті спожитої теплової енергії за період з жовтня 2016 року по квітень 2021 року включно; 14583,90 грн вартість безпідставно спожитої теплової енергії на потреби опалення за період з жовтня 2016 року по квітень 2021 року, а також просить покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані несплатою відповідачем - ТОВ Укр-Біс Сервіс вартості спожитої теплової енергії у нежитлових приміщеннях, розташованих у житловому будинку літ. «А-5» за адресою: м. Харків, вул. 23 Серпня, 13, які використовуються відповідачем під офіс - площею 31,0 кв. м та під магазин площею 43,5 кв. м, за період з жовтня 2016 року по квітень 2021 року.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 17.12.2021 у справі № 922/4894/21 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження по справі, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Встановлено відповідачу строк 15 днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву та заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Встановлено позивачу строк 5 днів на подання відповіді на відзив з дня його отримання.

Копії зазначеної ухвали 17.12.2021 за вих. № 035191 направлено учасникам справи рекомендованими листами з повідомленнями.

Відповідач - ТОВ Укр-Біс Сервіс відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не подав, ухвала суду від 17.12.2021 про відкриття провадження по справі, що надсилалась відповідачу на юридичну адресу, яка вказана позивачем у позовній заяві та значиться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (61045, м. Харків, вул. 23 Серпня, 13) повернулась до суду з довідкою Ф.20, з відміткою працівника поштового зв`язку: адресат відсутній за вказаною адресою, що у відповідності до п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України свідчить про належне повідомлення відповідача про розгляд даної справи.

Частиною 7 ст. 120 ГПК України передбачено, що у разі відсутності заяви учасника справи про зміну адреси, ухвала про повідомлення чи виклик надсилається за останньою відомою суду адресою цього учасника справи, і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться.

Отже, в разі, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, вважається, що адресат належно повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Сам лише факт неотримання відповідачем кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою, та яка не була вручена відповідачу під час доставки працівниками оператора поштового зв`язку, не може вважатися поважною причиною не виконання відповідачем зазначеної ухвали суду, оскільки таке неотримання зумовлене не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою самого відповідача щодо отримання кореспонденції, яка надходить на його адресу.

Крім того, ухвала Господарського суду Харківської області від 17.12.2021 у справі № 922/4894/21 про відкриття провадження по справі була вчасно офіційно оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень у відповідності до ст. 122 ГПК України.

В силу приписів ст. 2, 4 Закону України "Про доступ до судових рішень", кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Це право забезпечується офіційним оприлюдненням судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України в порядку, встановленому цим Законом. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Зважаючи на викладене, відповідач - ТОВ Укр-Біс Сервіс мав можливість дізнатись про судовий розгляд даної справи, зокрема шляхом ознайомлення в Єдиному державному реєстрі судових рішень, зокрема з ухвалою Господарського суду Харківської області від 17.12.2021 у справі № 922/4894/21 про відкриття провадження по справі, та скористатись своїм правом учасника справи подати відзив на позовну заяву.

Таким чином, всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог та судом дотримано під час розгляду справи, обумовлені чинним ГПК України процесуальні строки для звернення із заявами по суті справи та іншими заявами з процесуальних питань.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

На підставі зазначеного, враховуючи, що відповідач був належно повідомлений про розгляд даної справи, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, з огляду на закінчення строку розгляду справи у порядку спрощеного провадження, визначеного ст. 248 ГПК України, з метою недопущення невиправданого затягування судового процесу й порушення прав учасників справи щодо розгляду справи упродовж розумного строку, суд дійшов висновку, що справа може бути розглянута за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані докази, суд встановив таке.

Відповідач займає нежитлові приміщення площею 31,0 кв. м (під офіс) та площею 43,5 кв. м (під магазин) у житловому будинку літ. «А-5», № 13, по вул. 23 Серпня у м. Харкові.

Система опалення усього житлового будинку єдина з системою опалення зазначених нежитлових приміщень відповідача, яка є невід`ємною частиною централізованої системи опалення житлового будинку, тому при подачі теплової енергії у централізовану систему опалення житлових будинків одночасно опалюються нежитлові приміщення відповідача. Приміщення відповідача не обладнані окремим тепловим вводом, у зв`язку з чим КП "Харківські теплові мережі" не має технічної можливості відключити систему опалення відповідача. Тобто, постачання теплової енергії до приміщень відповідача здійснюється одночасно з теплопостачанням до усього житлового будинку.

На підставі Розпоряджень про початок та кінець опалювальних сезонів 2016-2017, 2017-2018, 2018-2019, 2019-2020, 2020-2021 роки позивачем здійснювалось постачання теплової енергії у нежитлові приміщення відповідача за адресою: м. Харків, вул. 23 Серпня, 13.

Факт споживання відповідачем теплової енергії у опалювальний період 2016-2017, 2017-2018, 2018-2019, 2019-2020, 2020-2021 роки підтверджується відповідними актами на включення та відключення опалення. Зазначені вище акти підписані та скріплені печатками уповноважених представників КП «Харківські теплові мережі» та балансоутримувача житлового будинку КП Жилкомсервіс.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 174 ГК України, господарський договір є підставою виникнення господарських зобов`язань.

Відповідач займає нежитлові приміщення площею 43,5 кв. м (під магазин) у житловому будинку літ. «А-5», № 13, по вул. 23 Серпня у м. Харкові, на підставі договору оренди нежитлового приміщення № 3095 від 19.12.2002, укладеного з Управлінням комунального майна та приватизації Харківської міської ради (арк. спр. 14-16).

01.12.2003 між КП "Харківські теплові мережі" (Енергопостачальною організацією) та ТОВ фірмою «Укр-Біс Сервіс» (Споживачем) укладено тимчасовий договір про постачання теплової енергії № 11131 (арк. спр. № 20-22), згідно з умовами п. 1.1 якого Енергопостачальна організація взяла на себе зобов`язання постачати Споживачу теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а відповідач зобов`язався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

У пункті 2.1 тимчасового договору про постачання теплової енергії № 11131 від 01.12.2003 сторони передбачили, що теплова енергія постачається споживачу в обсягах згідно з додатком 1 до цього договору у вигляді гарячої води на такі потреби: опалення та вентиляцію в період опалювального сезону; гаряче водопостачання протягом року; технологічні потреби відповідно з виробничою програмою; кондиціювання повітря по мірі необхідності.

Додатком 1 до цього договору сторони визначили обсяги постачання теплової енергії Споживачу до приміщень загальною опалювальною площею 43,5 кв. м (арк. спр. 23).

Згідно з пп. 3.2.2 п. 3.2 зазначеного договору, Споживач зобов`язаний виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені договором.

Відповідно до п. 10.1, 10.4 договору № 11131 від 01.12.2003, договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2004. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однієї із сторін.

На підставі п. 10.4 договору № 11131 від 01.12.2003, договір був пролонгований на наступні роки, зокрема на 2021 рік.

Згідно п. 6.3 договору № 11131 від 01.12.2003, споживач (відповідач) за 3 дні до початку розрахункового періоду сплачує енергопостачальній організації (позивачу) вартість зазначеної в додатку 1 до Договору кількості теплової енергії, що і є заявкою на наступний розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок розрахункового періоду.

Розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться виключно у грошовій формі відповідно до встановлених тарифів. Розрахунковим періодом є календарний місяць. Остаточний розрахунок за спожиту теплову енергію споживач здійснює до 25 числа поточного місяця при розрахунках за показниками приладів обліку (п. 6.2 договору).

Згідно з п. 6.4 Договору, споживач розраховується за показниками приладів обліку: при перевищенні фактичного використання теплової енергії понад заявлену та сплачену до початку розрахункового періоду, це перевищення окремо оплачується споживачем не пізніше 25-го числа поточного місяця; у випадку, коли фактичне використання теплової енергії нижче від заявленого та сплаченого до початку розрахункового періоду, вартість такого перевищення зараховується в рахунок оплати заявленого обсягу, наступного за розрахунковим.

Позивачем на виконання умов договору в період з жовтня 2016 року по квітень 2021 року було здійснено опалення нежитлових приміщень відповідача у житловому будинку літ. «А-5», № 13, по вул. 23 Серпня у м. Харкові, площею 43,5 кв. м (магазин), що підтверджується наданими до позовної заяви актами на включення та відключення опалення за 2017, 2017-2018, 2018-2019, 2019-2020, 2020-2021 роки, підписані та скріплені печатками уповноважених представників КП «Харківські теплові мережі» та балансоутримувача житлового будинку - КП Жилкомсервіс, а також відомостями обліку споживання теплової енергії на тепловому пункті по вул. 23 Серпня, 13, особовий рахунок 17300, відповідачу направлялися рахунки-фактури на оплату за спожиту теплову енергію.

Однак відповідач не належним чином виконував свої зобов`язання взяті за договором № 11131 від 01.12.2003 в частині внесення оплати за спожиту теплову енергію, вартість отриманої теплової енергії у визначені договором строки, порядку та розмірі не сплачував, внаслідок чого за період з жовтня 2016 року по квітень 2021 року у відповідача утворилась заборгованість. Згідно з наданим позивачем до позовної заяви розрахунком, заборгованість відповідача з оплати отриманої теплової енергії за договором № 11131 від 01.12.2003 за період з жовтня 2016 року по квітень 2021 року складає 17764,95 грн. Докази сплати відповідачем зазначеної заборгованості в матеріалах справи відсутні.

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України та Господарським кодексом України, Законом України "Про ринок електричної енергії". Порядок постачання електричної енергії та взаємовідносин зі споживачами усіх форм власності регулюється спеціальним законодавством, що передбачає здійснення постачання (продаж) електричної енергії споживачу за договором про постачання електричної енергії.

Статтею 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Універсальні послуги надаються постачальником таких послуг виключно побутовим та малим непобутовим споживачам (частина 1 статті 63 вказаної Закону).

Відповідно до ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Статтею 691 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Частиною 1 ст. 275 ГК України передбачено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і підігріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору не допускається.

Згідно з ч. 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання", споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до ч. 6 ст. 25 Закону України Про теплопостачання, у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку.

За приписами ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами ст. 525-526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно положень ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно положень ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Факт наявності у відповідача перед позивачем заборгованості за договором № 11131 від 01.12.2003 щодо сплати вартості спожитої теплової енергії за період з жовтня 2016 року по квітень 2021 року на суму 17764,95 грн підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачем. Строк виконання відповідачем зі сплати існуючої заборгованості є таким, що настав.

За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 17764,95 грн заборгованості за невиконання договірних зобов`язань по сплаті спожитої теплової енергії за період з жовтня 2016 року по квітень 2021 року включно.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 14583,90 грн вартості безпідставно спожитої теплової енергії на потреби опалення у нежитловому приміщенні площею 31,0 кв. м (офіс), що знаходиться у житловому будинку літ. «А-5», № 13, по вул. 23 Серпня у м. Харкові, за період з жовтня 2016 року по квітень 2021 року.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач займає нежитлове приміщення площею 31,0 кв. м, розташоване в житловому будинку літ. «А-5», № 13, по вул. 23 Серпня у м. Харкові, на підставі укладеного з Управлінням комунального майна та приватизації Харківської міської ради договору оренди № 1517 від 25.11.1998 в редакції Додаткової угоди № 5 від 19.04.2004 (арк. спр. 11-13).

Пунктом 4.7 договору оренди № 1517 від 25.11.1998 в редакції Додаткової угоди № 5 від 19.04.2004 передбачений обов`язок відповідача в місячний строк укласти договір на оплату експлуатаційних витрат з теплопостачальною організацією. Однак відповідачем в порушення ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» такий договір з КП Харківські теплові мережі укладений не був.

Як вже зазначалось вище, система опалення зазначених нежитлових приміщень (магазину) відповідача є невід`ємною частиною централізованої системи опалення всього житлового будинку, в якому ці нежитлові приміщення знаходяться, у зв`язку з чим при подачі теплової енергії у централізовану систему опалення житлового будинку одночасно опалюються нежитлові приміщення відповідача. Позивач не має технічної можливості відключити систему опалення відповідача у зв`язку з тим, що спірні приміщення відповідача не обладнані окремим тепловим вводом.

Постачання теплової енергії у нежитлові приміщення відповідача за адресою: м. Харків, вул. 23 Серпня, 13 здійснювалось позивачем на підставі Розпоряджень про початок та кінець опалювальних сезонів 2016-2017, 2017-2018, 2018-2019, 2019-2020, 2020-2021 роки.

Факт споживання відповідачем теплової енергії в опалювальні періоди 2016-2017, 2017-2018, 2018-2019, 2019-2020, 2020-2021 роки підтверджується відповідними актами на включення та відключення опалення, підписаними та скріпленими печатками уповноважених представників КП «Харківські теплові мережі» та балансоутримувача житлового будинку КП Жилкомсервіс.

З урахуванням викладеного, зважаючи на те, що відповідачем не укладено з теплопостачальною організацією - КП Харківські теплові мережі договір на оплату експлуатаційних витрат щодо нежитлового приміщення площею 31,0 кв. м (офіс), розташованого в житловому будинку літ. «А-5», № 13, по вул. 23 Серпня у м. Харкові, відповідач безпідставно за відсутності письмового договору споживав теплову енергію, яка постачалася до житлового будинку за адресою м. Харків, вул. 23 Серпня, 13, втім не оплачував рахунки-фактури на оплату за спожиту теплову енергію, які направляв йому відповідач.

Згідно з наданим позивачем до позовної заяви розрахунком, станом на вартість безпідставно придбаної відповідачем теплової енергії за період з жовтня 2016 року по квітень 2021 року складає 14583,90 грн та наданий час відповідачем не сплачена.

За визначенням Закону України "Про теплопостачання" споживачем теплової енергії є фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору, укладання якого в силу ст. 24 Закону є для нього обов`язковим.

В той же час, невиконання свого обов`язку щодо укладання договору, при споживанні теплової енергії, відсутності технічної можливості відключення від теплопостачання не виключає право виконавця цих послуг вимагати від фактичного споживача заборгованості у судовому порядку (ст. 25 Закону).

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" фактично отриману теплову енергію споживач оплачує теплопостачальній організації щомісячно.

На підставі зазначеного, враховуючи той факт, що відповідач не користувався в спірному періоді тепловою енергією в займаному приміщенні, докази сплати відповідачем вартості теплової енергії за період з жовтня 2016 року по квітень 2021 року на суму 14583,90 грн в матеріалах справи відсутні, суд вважає позовні вимоги щодо стягнення вартості безпідставно спожитої теплової енергії за період з жовтня 2016 року по квітень 2021 року в сумі 14583,90 грн обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню, оскільки відсутність письмового укладання договору на постачання теплової енергії не виключає зобов`язання сплатити її вартість у встановленому законом порядку.

За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення вартості безпідставно спожитої теплової енергії за період з жовтня 2016 року по квітень 2021 року в сумі 14583,90 грн.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю (ст. 258 ЦК України).

За приписами ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Тобто, за змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Разом з тим, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (чч. 3, 4 ст. 267 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред`явлення позову особою, право якої порушене.

Якщо стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, господарським судом визнано позовні вимоги обґрунтованими, то суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення ст. 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму).

Матеріалами справи підтверджено факт порушення відповідачем права позивача внаслідок несплати заборгованості за спожиту теплову енергію. Позивач у грудні 2021 року звернувся до господарського суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості за період з жовтня 2016 року по квітень 2021 року, тобто вимоги про стягнення заборгованості з жовтня 2016 року по листопад 2018 року заявлені за межами передбаченої ст. 257 ЦК України загальної позовної давності.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідач не звертався до суду із заявою про застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності, а тому підстави для застосування позовної давності відсутні.

Згідно ст. 129 Конституції України, до основних засад судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 76, ст.ст. 78, 79 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку посилається сторона, як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходив з такого.

За приписами п. 5 ч. 1 ст. 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України).

Отже, на підставі зазначеного, враховуючи, що суд задовольнив позовні вимоги в повному обсязі, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 129 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ст. 2, 73-74, 76-79, 86, п. 2 ч. 1 ст. 129, 236-242 ГПК України, Господарський суд Харківської області

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Cтягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Укр-Біс Сервіс (, місцезнаходження: 61045, м. Харків, вул. 23 Серпня, 13,) на користь Комунального підприємства Харківські теплові мережі (, місцезнаходження: 61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, буд. 11, р/рахунок НОМЕР_1 в Філії Харківського обласного управління АТ «Ощадбанк», МФО 351823, ) 17764,95 грн заборгованості за невиконання договірних зобов`язань по сплаті спожитої теплової енергії за період з жовтня 2016 року по квітень 2021 року включно, 14583,90 грн вартості безпідставно спожитої теплової енергії на потреби опалення за період з жовтня 2016 року по квітень 2021 року та 2270,00 грн судового збору за подання позовної заяви.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається в строки та в порядку визначеному ст. 256, 257 ГПК України з врахуванням п. 4 Прикінцевих Положень ГПК України та п. 17.5 Перехідних Положень ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 15.02.2022.

Суддя Н.А. Новікова