РІШЕННЯ

Іменем України

10 лютого 2022 року м. Чернігівсправа № 927/1271/21

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Белова С.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом: Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№4)»,

, вул. Надії Алексеєнко,80, м.Дніпро, 49006;

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Інженерний центр

Імпульс,

, вул. Незалежності, 42, м. Ніжин, Чернігівська обл., 16600;

про стягнення 231 000,00 грн;

Учасники справи не викликались.

Позивач ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» звернувся до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Інженерний центр Імпульс про стягнення 231 000,00 грн заборгованості (збитків).

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 20.12.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання), встановлено сторонам строки для подання заяв по суті спору.

Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи в суді, що підтверджується повідомленнями про вручення рекомендованої кореспонденції № 925 (позивач), № 941 (відповідач).

Свої вимоги позивач обґрунтовує порушенням відповідачем умов договору № 20/123/Г-360 про закупівлю товарів за державні кошти від 14.12.2020 та договору № 360/1 відповідального зберігання від 14.12.2020.

За загальними принципами здійснення судочинства, що також відображені у ст. 13, 14 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач своїм правом на подання відзиву у визначений судом у відповідності до господарського процесуального закону строк не скористався, за таких обставин, рішення приймається за наявними матеріалами справи, на підставі ч.2 ст.178 ГПК України.

Будь-яких заяв, клопотань або заперечень від сторін не надходило.

Розглянувши матеріали справи та перевіривши надані докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

14.12.2020 між Державною установою «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Інженерний центр Імпульс (Постачальник) був укладений договір № 20/123/Г-360 (надалі Договір1)

Відповідно до п.1.1. Договору 1 Постачальник зобов`язується поставити Замовнику товари, зазначені в Специфікації (додаток №1), а Замовник прийняти та оплатити такий товар: Системи та пристрої нагляду та охорони ДК 021:20-1 (Сповіщувач ємнісний Є-2 та контролер СОЄ).

Загальна ціна цього Договору становить 231 000,00 грн, у т.ч. ПДВ-38 500,00 грн (п. 3.1. Договору 1).

Відповідно до Специфікації (Додаток №1) Постачальник зобов`язувався поставити Замовнику Сповіщувач ємнісний (СЄ-2) у кількості 12 шт., 16 800 грн за одиницю, загальна вартість 201 600,00 грн; Контролер СОЄ в кількості 2 шт., 14700 грн з одиницю, загальна вартість 29 400,00 грн.

Відповідно до видаткової накладної № ІЦ-0000092 від 14.12.2020 постачальником передано, а Замовником прийнято Товар на загальну суму 231 000,00 грн.

Видаткова накладна підписана представниками сторін. Зауваження та заперечення відсутні.

Згідно з платіжним дорученням № 1489 від 17.12.2020 Замовник перерахував Постачальнику 231 000,00 грн за товар згідно Договору№ 20/123/Г-360.

14.12.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю Інженерний центр Імпульс (далі - Зберігач) та Державною установою «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» (далі - Поклажодавець) укладено договір відповідального зберігання № 360/1 (далі Договір 2).

Відповідно до умов Договору 2 (п. 1.1.) Поклажодавець передає, а Зберігач приймає на відповідальне безоплатне зберігання товар згідно Акту приймання-передачі товарів (додаток до договору), який є невід`ємною частиною договору:

Сповіщувач ємнісний (СЄ-2) в кількості 12 шт., 16 800 грн за одиницю, загальна вартість 201 600,00 грн; Контролер СОЄ в кількості 2 шт., 14700 грн з одиницю, загальна вартість 29 400,00 грн.

Загальна вартість товару: 231 000,0грн.

Пунктом 1.2. Договору 2 сторони обумовили, що місцем зберігання є м. Ніжин, Чернігівської області, вул. Незалежності,42.

Відповідно до п. 2.1.3. Договору 2 зберігач зобов`язувався повернути майно Поклажодавцю по першій вимозі.

Пунктом 3.1.1. Договору 2 передбачено, що Поклажодавець зобов`язувався надати Зберігачеві майно в день підписання цього договору.

Відповідно до п.7.1 Договору 2 Договір вступає в силу з моменту підписання та діє до 31.03.2021.

Згідно з актом №1 приймання передачі товару на відповідальне зберігання від 14.12.2020 (до Договору 2), відповідач прийняв на відповідальне зберігання товар за кількістю та по якості, а саме:

Сповіщувач ємнісний (СЄ-2) в кількості 12 шт., 16 800 грн за одиницю, загальна вартість 201 600,00 грн; Контролер СОЄ в кількості 2 шт., 14700 грн з одиницю, загальна вартість 29 400,00 грн.

Загальна вартість товару: 231 000,0грн.

Листом № 4/4-4122 від 15.03.2021 позивач звернувся до відповідача з вимогою повернути з відповідального зберігання ємнісні сповіщувачі та контролер СОЄ.

У відповідь на лист позивача відповідач листом від 17.03.2021 № 69 повідомив про те, що згідно з ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 15.02.2021 Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань в межах проведення кримінального провадження № 0000003 від 18.01.2021 проведено вилучення обладнання, повернення якого передбачено в межах виконання договору відповідального зберігання від 14.12.2020.

Позивач листом від 14.06.2021 № 4/4-9596 звернувся до відповідача з вимогою про здійснення негайної поставки сповіщувачів ємнісних (СЄ-2) у кількості 12 штук та контролера СОЄ у кількості 2 штук.

Відповідач вказані вище вимоги не виконав, що стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.

Договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (статті 11, 626 ЦК України), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до договору (стаття 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається (стаття 525 ЦК України).

Договір 1 за своєю правовою природою є договорами купівлі-продажу.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки.

Отже, після передання відповідачем сповіщувачів ємнісних (СЄ-2) ТУ У 31.6-9:2011 у кількості 10 шт. та контролера СОЄ ТУ У 31.6-2:2012 у кількості 1 шт. позивачу, останній набув право власності на товар, який є предметом Договору 1.

Із змісту Договору 2 вбачається, що на його підставі між сторонами виникли правовідносини зберігання.

За змістом ст. 936, 938, 942, 949, 953 ЦК України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.

Зберігач зобов`язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі.

Зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

Зберігач зобов`язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

Згідно ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтями 224 226 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається, зокрема вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства. При визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов`язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків.

Учасник господарських відносин, який вчинив господарське правопорушення, зобов`язаний вжити необхідних заходів щодо запобігання збиткам у господарській сфері інших учасників господарських відносин або щодо зменшення їх розміру, а у разі якщо збитків завдано іншим суб`єктам, - зобов`язаний відшкодувати на вимогу цих суб`єктів збитки у добровільному порядку в повному обсязі, якщо законом або договором сторін не передбачено відшкодування збитків в іншому обсязі. У разі невиконання зобов`язання про передачу їй індивідуально визначеної речі (речей, визначених родовими ознаками) управнена сторона має право вимагати відібрання цієї речі (речей) у зобов`язаної сторони або вимагати відшкодування останньою збитків.

За змістом ст. 950, 951 Цивільного кодексу України, за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах.

Збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем, зокрема у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості.

Матеріалами справи підтверджується те, що сторони належним чином виконали умови Договору 2 у частині передачі-приймання на зберігання майна.

Відповідач майно Поклажодавцю (позивачу) на його вимогу не повернув, що є протиправною поведінкою з боку відповідача.

У зв`язку з тим, що відповідачем не виконано свого обов`язку з повернення майна зі зберігання, а також не повернуто сплачені кошти в сумі 231 000,00 грн, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Інженерний центр Імпульс збитків у розмірі вартості не повернутого майна в сумі 231 000,00 грн.

Господарський суд вважає доведеними наявність збитків в сумі 231 000,00 грн протиправність поведінки відповідача (заподіювача збитків) та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками.

Відповідач не довів, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

За правилами ст. 74, 76, 77, 79 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Будь-яких належних і допустимих доказів того, що Державним бюро розслідувань дійсно були вилучені предмети, передані позивачем на зберігання відповідачеві, останній не надав. При цьому зобов`язання як щодо повернення майна позивачеві на першу його вимогу, так і щодо повернення сплачених коштів в сумі 182700 грн відповідач не виконав.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» до Товариства з обмеженою відповідальністю Інженерний центр Імпульс про стягнення 231 000,00 грн є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно з п.5 ч.1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує питання, зокрема, про розподіл між сторонами судових витрат.

Статтею 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 3465,00 грн.

Керуючись ст. 42, 73-80, 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Позов Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» до Товариства з обмеженою відповідальністю Інженерний центр Імпульс про стягнення 231 000,00 грн задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Інженерний центр Імпульс (код 14219908, вул. Незалежності, 42, м. Ніжин, Чернігівська область, 16600) на користь Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» (, вул. Надії Алексеєнко,80, м.Дніпро, 49006) 231 000,00 грн заборгованості (збитків) та 3465,00 грн судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення складено та підписано 10.02.2022 року.

Рішення набирає законної сили у строки, встановлені ст.241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду у строки визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.В. Белов

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/