ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2022 року Справа № 923/748/21

Господарський суд Херсонської області у складі судді Сулімовської М. Б., розглянувши справу

за позовом: Приватного акціонерного товариства "Страхова Компанія "АРКС", м.Київ

до відповідача: Міського комунального підприємства "Херсонелектротранс", м.Херсон

про стягнення 69840,95 грн.

01 червня 2021 року до Господарського суду Херсонської області надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" до Міського комунального підприємства "Херсонелектротранс" про стягнення 69840 грн. 95 коп. матеріальної шкоди.

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 03.06.2021 у справі №923/748/21 позовну заяву Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" до Міського комунального підприємства "Херсонелектротранс" повернуто без розгляду.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.10.2021 ухвалу Господарського суду Херсонської області від 03.06.2021 року у справі №923/748/21 про повернення позовної заяви скасовано, матеріали заяви направлено до місцевого господарського суду для її розгляду.

Ухвалою від 01.11.2021 позовну заяву Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

23.11.2021 надійшов відзив на позовну заяву.

02.12.2021 позивачем подано відповідь на відзив.

14.12.2021 представником відповідача подано письмові пояснення.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Судове рішення підписано без його проголошення у відповідності до приписів ч.4 ст.240 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд -

в с т а н о в и в:

Позивач Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АРКС", м.Київ звернувся до Господарського суду Херсонської області із позовною заявою до відповідача Міського комунального підприємства "Херсонелектротранс", м.Херсон про стягнення 69840,95 грн. матеріальної шкоди.

Як слідує з матеріалів справи, 21.11.2017 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АХА Страхування" та ОСОБА_1 укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту "Все включено" № 384179а7яа, предметом якого є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать закону та пов`язані з володінням, розпорядженням та користуванням наземним транспортним засобом Mercedes-Benz д/н НОМЕР_1 .

Відповідно до Договору, Страховик бере на себе зобов`язання компенсувати Страхувальнику прямі збитки, які є наслідком настання певних подій за страховими ризиками, які носять ознаки ймовірності та випадковості, а також зобов`язується компенсувати понесені Страхувальником додаткові витрати в результаті настання страхового випадку.

Згідно п.п.25.2, 25.2.3 Договору, до страхових ризиків відносяться "Збитки внаслідок інших подій" - викрадення окремих складових частин ТЗ чи додаткового обладнання, вказаного в розділі 6 Договору, а також пошкодження або знищення (повна загибель) ТЗ, його окремих складових частин чи додаткового обладнання, вказаного в розділі 6 Договору, внаслідок протиправних дій третіх осіб, передбачених Кримінальним кодексом України, пошкодження або знищення (повна загибель) ТЗ, його окремих складових частин чи додаткового обладнання, вказаного в розділі 6 Договору, внаслідок стихійного лиха (урагану, смерчі, повені, затоплення, паводку, сильної зливи, граду, селю, землетрусу, зсуву, обвалу, лавини, сильного морозу, сильного снігопаду, шторму), надзвичайних явищ природи, пожежі або вибуху, нападу тварин, падіння предметів на ТЗ (дерев, снігу, льоду, стовпів, рекламних щитів та ін.), попадання каміння або інших предметів, що відлетіли від коліс ТЗ, зовнішнього фізичного впливу інших випадкових, раптових та непередбачуваних подій (окрім вказаних в п.25.2.1, п.25.2.2 Договору), якщо такі події не є виключенням зі страхових випадків згідно з умовами розділу 30 цього Договору.

01.09.2018 в результаті падіння електричної опори (стовпа) біля будинку за адресою: м. Херсон, пр-т Ушакова, буд. 36 було пошкоджено ТЗ Mercedes-Benz д/н НОМЕР_1 номер кузову НОМЕР_2 , яким керувала ОСОБА_2 .

У результаті даної події було пошкоджено застрахований транспортний засіб Mercedes-Benz д/н НОМЕР_1 , який належить Страхувальнику на праві приватної власності.

Відповідно до п.29.12 Договору, при пошкодженні ТЗ внаслідок страхового випадку розмір збитків визначається шляхом складання кошторису вартості відновлення ТЗ (Кошторису збитків), в який включається вартість запасних частин, деталей, обладнання та матеріалів, що підлягають заміні, без урахування експлуатаційного зносу, а також вартість ремонтних робіт. Кошторис збитків складається Страховиком, виходячи з відновлення пошкодженого ТЗ на базі СТО на підставі рахунків з СТО (згідно з умовами п. 29.13 Договору). В окремих випадках розмір збитків може визначатися на підставі авто товарознавчої експертизи або безпосередньо Страховиком чи уповноваженою ним особою (аварійним комісаром). Вартість частин, деталей та оздоблення береться в розрахунок Кошторису збитків за умови, що вони шляхом ремонту не можуть бути приведені в стан, придатний для подальшого використання, або витрати на такий ремонт перевищують витрати по їх заміні на нові.

Пунктом 29.13 Договору встановлено, що при пошкодженні ТЗ розмір страхового відшкодування дорівнює розміру збитків, визначених в Кошторисі збитків, за вирахуванням встановленої в розділі 10 Договору франшизи по відповідному ризику. При цьому розмір збитків визначається з урахуванням наведених нижче і зазначених у розділі 15 Договору умов:

На базі СТО за вибором Страховика - при розрахунку розміру страхового відшкодування в Кошторис збитків включається вартість запасних частин, деталей, обладнання, матеріалів та ремонтних робіт, що визначається виключно виходячи з відновлення пошкодженого ТЗ на базі СТО за вибором Страховика. При цьому, якщо період часу з 01 січня року випуску ТЗ, вказаного в свідоцтві про реєстрацію ТЗ (тимчасовому реєстраційному талоні), до дати настання страхового випадку не перевищує 48 (сорок вісім) місяців, то відновлювальний ремонт такого ТЗ здійснюється на базі авторизованої СТО, обраної Страховиком. Страховик гарантує якість ремонту на вибраній ним СТО, а саме: зобов`язується за обґрунтованими претензіями Страхувальника відшкодувати витрати, пов`язані з усуненням дефектів внаслідок неякісного ремонту, здійсненого в межах суми виплаченого страхового відшкодування (п. 29.13.1 Договору).

Згідно п. 29.17 Договору, при пошкодженні ТЗ страхове відшкодування сплачується Страхувальнику шляхом перерахування на рахунок СТО, обраної відповідно до п. 29.13 Договору, згідно з належним чином оформленими документами, наданими відповідними підприємствами, про витрати на компенсацію скоєних збитків (наряд-замова, рахунок, акт виконаних робіт тощо), якщо інше не погоджено між Страховиком та Вигодонабувачем. Вказані документи повинні містити повний перелік робіт, їхню вартість, а також вартість запчастин та матеріалів, використаних під час ремонту. При цьому вибір СТО Страхувальник зобов`язаний погоджувати зі Страховиком (з урахуванням умов п. 29.13 Договору).

Відповідно до умов п. 29.19 Договору, страхове відшкодування виплачується без урахування попередніх виплат за Договором, тобто після виплати страхового відшкодування встановлена за Договором страхова сума залишається незмінною.

Згідно п. 29.23 Договору, до Страховика, що виплатив страхове відшкодування, переходить в межах виплаченої суми право вимоги, яке Страхувальник (або інша особа, що одержала страхове відшкодування) мають до особи, відповідальної за завдані збитки.

10.09.2018 ОСОБА_2 (особа, яка керувала ТЗ під час настання події) звернулась до позивача із повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу.

10.09.2018 проведено огляд транспортного засобу та визначено відповідні пошкодження, про що складено Акт огляду транспортного засобу.

Згідно рахунку-фактури № від 18.09.2018 та акту виконаних робіт від 19.10.2018, СТО ПАТ "УАК" ФІЛІЯ "АВТОМОБІЛЬНИЙ ЦЕНТР КИЇВ" виконано роботи по ремонту ТЗ за наслідками виявлених пошкоджень на загальну суму 69840,95 грн.

Відповідно до страхового акту № АХА2409495 від 18.09.2018, позивачем визначено страхове відшкодування у розмірі 69840,95 грн. на підставі рахунку № від 18.09.2018 та сплачено кошти в розмірі 69840,95 грн. на рахунок СТО ПАТ "УАК" ФІЛІЯ "АВТОМОБІЛЬНИЙ ЦЕНТР КИЇВ", що підтверджується платіжним дорученням №496979 від 19.09.2018.

Отже, позивач виконав свої зобов`язання перед Страхувальником в частині виплати страхового відшкодування.

Як слідує з матеріалів справи, 20.06.2019 відбулась зміна найменування Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" на Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АРКС", що підтверджено витягом зі статуту ПАТ "Страхова компанія "АРКС" та довідкою Головного управління статистики у м.Києві від 15.07.2019 №3.1-23/484-19.

08.09.2020 ПАТ "Страхова компанія "АРКС" було скеровано до ГУНП в Херсонській області запит про надання інформації щодо результатів розгляду справи за фактом падіння електричного стовпа, розташованого в м.Херсоні, про пр.Ушакова, буд.36.

Згідно відповіді Херсонського відділу поліції ГУНП в Херсонській області від 13.09.2018 №36/4742, заява по факту пошкодження автомобіля Mercedes-Benz д/н НОМЕР_1 , на який 01.09.2018 року біля будинку №36 по пр.Ушакова в м.Херсоні впав стовп, зареєстрована у журналі ЄО за №25440 від 01.09.2018 Херсонського відділу поліції ГУНП в Херсонській області В ході проведення перевірки при виїзді СОГ складено протокол ОМП. За результатами розгляду заяви встановлено відсутність ознак кримінального правопорушення, у зв`язку з чим заява не підлягає реєстрації в Єдиний реєстр досудового розслідування, рекомендовано заявнику для відшкодування матеріальної шкоди звернутись до компетентних органів.

21.10.2021 ПАТ "Страхова компанія "АРКС" направлено запит до Херсонської міської ради про надання інформації щодо балансоутримувачів прибудинкової території, будинку та стовпа, який знаходиться за адресою: м. Херсон, просп. Ушакова, буд. 36.

Згідно відповіді Херсонської міської ради №8-9259-18/12 від 24.11.2020, електрична опора (стовп) за адресою: м. Херсон, пр-т Ушакова, буд. 36 не перебуває на балансі комунального підприємства електромереж зовнішнього освітлення "Херсонміськсвітло".

08.12.2020 ПАТ "Страхова компанія "АРКС" направлено запит до МКП "Херсонелектронтранс" про надання інформації щодо балансоутримувача опори за адресою: м. Херсон, просп. Ушакова, буд. 36.

Листом МКП "Херсонелектронтранс" №1-751/1 від 18.12.2020 повідомлено, що опора за адресою: м.Херсон, просп. Ушакова, буд. 36 перебуває на балансі МКП "Херсонелектронтранс" та має інвентарний номер 88, обслуговування наведеної споруди здійснює МКП "Херсонелектронтранс".

Позивачем на адресу відповідача скерована претензія №ЕЛ_00011863 від 28.12.2020 про виплату страхового відшкодування на користь позивача.

Відповіддю на претензію від 11.01.2021 №1-9 МКП "Херсонелектротранс" повідомило про відсутність підстав відшкодування шкоди, оскільки претензія та долучені до неї документи не дають можливості встановити чи дійсно до страховика перейшло право грошової вимоги в розумінні статті 993 ЦК України, оскільки платіжне доручення від 19.09.2018 №496979 не містить відмітки банку про перерахування грошових коштів; відсутні документи, які б дозволяли встановити причинно-наслідковий зв`язок із падінням опори та отриманими ушкодженнями, та інша інформація, яка б дозволяла встановити наявність складу цивільного правопорушення з боку МКП "Херонелектротранс".

Отже, претензія була залишена без задоволення, грошові кошти не сплачено, що і зумовило звернення позивача до суду із даним позовом.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про страхування", страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Згідно зі ст. ст. 512, 514 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

За ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 ЦК України, до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому в деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією (аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2018 у справі № 760/15471/15-ц, від 04.07.2018 у справі № 910/2603/17).

Здійснивши виплату страхового відшкодування за договором страхування, страховик набуває права потерпілої особи в межах здійсненої виплати. Він як кредитор не позбавлений права здійснити захист свого права шляхом звернення до страховика винної особи та в подальшому до особи, яка завдала такої шкоди.

За приписами статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Згідно з частиною першою статті 225 Господарського кодексу України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини боржника у заподіянні збитків.

Відсутність хоча б одного із перелічених елементів, що утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками.

Як слідує з матеріалів справи, електрична опора, падіння якої відбулось 01.09.2018 біля будинку 36 по пр.Ушакова в м.Херсоні, перебуває на балансі МКП "Херсонелектротнранс" та обслуговується останнім, що підтверджено листом відповідача №1-751/1 від 18.12.2020.

Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Діяльність, яку здійснює МКП "Херсонелектротнас", пов`язана із пасажирським наземним транспортом міського та приміського сполучення, та, як наслідок, необхідністю експлуатації електричних опор, а тому має ознаки джерела підвищеної небезпеки.

За загальними правилом частини другої статті 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

Отже, статтею 1187 ЦК України визначено особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки.

Частиною другою статті 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт на відповідній правовій підставі.

Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка є його власником.

Проте норми частини другої статті 1166 ЦК України звільняють таку особу від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо вона доведе, що така шкода завдана внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Як роз`яснив Пленум Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.4 постанови "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" за №4 від 01 березня 2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Заперечуючи проти задоволення позову відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що визначення реальної вартості виконаних робіт не підтверджено належними доказами; позивач не надав документи, які б дозволяли встановити причинно-наслідковий зв`язок з падінням опори та отриманими ушкодженнями; позивач не надав доказів, що електрична опора (стовп) впала на транспортний засіб з вини МКП "Херсонелектротранс" як балансоутримувача.

З огляду на означене суд враховує на наступне.

Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 Господарського процесуального кодексу України).

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина перша статті 77 Господарського процесуального кодексу України).

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (стаття 78 Господарського процесуального кодексу України).

17 жовтня 2019 року набув чинності Закон України від 20 вересня 2019 року № 132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким були внесені зміни до Господарського процесуального кодексу України, зокрема, змінено назву статті 79 Господарського процесуального кодексу України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів", викладено її у новій редакції, та фактично впроваджено в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту статті 79 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що ця стаття покладає на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Аналогічний висновок Верховного Суду викладений у пункті 7.44. постанови від 16 лютого 2021 року у справі № 927/645/19.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно, цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 4 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Зазначений підхід узгоджується і з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, зокрема, у рішенні від 23 серпня 2016 року у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з вищенаведеного, у даній справі суд погоджується з твердженнями позивача та відхиляє твердження відповідача, оскільки доводи, викладені у відзиві на позов, не спростовують правомірності та обґрунтованості позовних вимог.

З наданих до матеріалів справи листа Херсонського міського відділу Головного управління НПУ в Херсонській області від 13.09.2018 №36/4742 вбачається проведення перевірки за фактом пошкодження транспортного засобу "Мерседес" д/н НОМЕР_1 , на який 01.09.2018 біля будинку №36 по просп.Ушакова в м.Херсоні впав стовп.

Факт падіння стовпа не заперечується і самим відповідачем, що слідує з листа МКП "Херсонелектротранс" №1-751/1 від 18.12.2020, в якому зазначено, мовою оригіналу: "Електрична опора, падіння котрої відбулось 01.09.2018 біля будинку №36 по просп.Ушакова в м.Херсоні, перебуває на балансі МКП "Херсонелектротранс" та має інвентарний номер 88".

Факт пошкодження автомобілю "Мерседес" д/н НОМЕР_1 внаслідок падіння на нього електричної опори а також розмір понесених збитків на відшкодування відновлення транспортного засобу підтверджено Повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу від 10.09.2018, Актом огляду транспортного засобу від 10.09.2018, рахунком-фактурою № від 18.09.2018, актом виконаних робіт від 19.10.2018, платіжним дорученням №496979 від 19.09.2018.

Твердження відповідача відносно того, що в Повідомленні про настання події, що має ознаки страхового випадку та заяві на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу від 10.09.2018 року у виді наявного пошкодження зазначено лише ліве дзеркало, інші пошкодження не виявлені не відповідає дійсності, оскільки у вказаному Повідомленні в розділі "Перелік пошкоджень" зазначено - "Ліве дзеркало, можливо є додаткові пошкодження".

При цьому суд враховує, що за умовами п.29.12 Договору, при пошкодженні ТЗ внаслідок страхового випадку розмір збитків визначається шляхом складання кошторису вартості відновлення ТЗ (Кошторису збитків), в який включається вартість запасних частин, деталей, обладнання та матеріалів, що підлягають заміні, без урахування експлуатаційного зносу, а також вартість ремонтних робіт. Кошторис збитків складається Страховиком, виходячи з відновлення пошкодженого ТЗ на базі СТО на підставі рахунків з СТО (згідно з умовами п. 29.13 Договору). В окремих випадках розмір збитків може визначатися на підставі авто товарознавчої експертизи або безпосередньо Страховиком чи уповноваженою ним особою (аварійним комісаром). Вартість частин, деталей та оздоблення береться в розрахунок Кошторису збитків за умови, що вони шляхом ремонту не можуть бути приведені в стан, придатний для подальшого використання, або витрати на такий ремонт перевищують витрати по їх заміні на нові.

Отже, наявність пошкоджень та вартість відновлення транспортного засобу у разі настання страхового випадку визначається не на підставі повідомлення Страхувальника про настання події, що має ознаки страхового випадку, а за результатами огляду транспортного засобу на СТО.

Що стосується посилання відповідача на відсутність в акті огляду транспортного засобу від 10.09.2018 року зазначення додатком до якого договору про співпрацю є вказаний акт, № справи, за якою проводився огляд, назви підприємства, установи або організації, що проводила огляд, та посади і місця роботи особи, яка уповноважена складати цей акт, то відсутність в акті певних реквізитів не впливає на суть правовідносин сторін та на обов`язок відповідача здійснити розрахунки.

Як слідує з Акту огляду транспортного засобу, огляд проведено 10.09.2018, за адресою по вул.С.Бандери, 22, акт складено Гончаруком О.Г.

Згідно рахунку-фактури № від 18.09.2018, акту виконаних робіт від 19.10.2018, місцезнаходженням Приватного акціонерного товариства "Українська автомобільна корпорація", філія "Автомобільний центр Київ" Приватного акціонерного товариства "Українська автомобільна корпорація" є м.Київ, вул.С.Бандери, 22. Як рахунок-факутура так і акт виконаних робіт складені консультантом по роботі з клієнтами сервісу ОСОБА_3 .

З наведеного слідує, що огляд транспортного засобу 10.09.2018 було проведено саме консультантом по роботі з клієнтами сервісу ОСОБА_3 за місцезнаходженням СТО Приватного акціонерного товариства "Українська автомобільна корпорація", філія "Автомобільний центр Київ" Приватного акціонерного товариства "Українська автомобільна корпорація".

Доводи відповідача про те, що позивач не надав доказів, що електрична опора (стовп) впала на транспортний засіб з вини МКП "Херсонелектротранс" як балансоутримувача до уваги судом не приймаються, оскільки в даному випадку шкода спричинена внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, що само по собі передбачає відповідальність, - незалежно від наявності вини.

14.12.2021 відповідачем подано до суду письмові пояснення по суті позовних вимог, до яких додано копію Акту №8 від 14.08.2018 технічного огляду ділянки контактної мережі.

В означених поясненнях відповідач стверджує, що напередодні падіння 01.09.2018 електричної опори (стовпа) біля будинку за адресою м. Херсон, проспект Ушакова, буд. 36 на транспортний засіб "Мерседес", як про це зазначає позивач, комунальним підприємством "Херсонелектротранс" проводився технічний огляд ділянки контактної мережі, в тому числі в ділянці, де відбулося пошкодження вищевказаного транспортного засобу. Працівниками відповідача не було виявлено будь-яких пошкоджень, дефектів чи відхилень у технічному стані контактної мережі від перехрестя проспекту Ушакова та вул. Української до перехрестя проспекту Ушакова та вул. Бєлінського, що підтверджено відповідним актом.

З огляду на вищенаведене, падіння електричної опори (стовпа) біля будинку за адресою м. Херсон, проспект Ушакова, буд. 36 на транспортний засіб "Мерседес" сталося не з вини Міського комунального підприємства "Херсонелектротранс", адже відповідачем вживаються належні заходи для утримання контактної мережі тролейбуса та її складових елементів (опор, контактних проводів, тросових систем, спецчастин) в належному стані.

Що стосується поданого 14.12.2021 до суду доказу - Акту №8 від 14.08.2018 технічного огляду ділянки контактної мережі, суд зауважує наступне.

За приписами ст.80 ГПК України, учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Так ухвалою про відкриття провадження у справі від 01.11.2021 судом встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву - п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали.

Відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення №896, ухвала про відкриття провадження у справі отримана уповноваженою особою відповідача 03.11.2021, отже останнім днем на подання відзиву на позовну заяву є 18.11.2021 включно.

Згідно відбитку поштового штемпеля, відзив на позовну заяву було скеровано відповідачем до суду 18.11.2021, тобто у встановлений строк.

Водночас, ні копії Акту №08 від 14.08.2018 технічного огляду ділянки контактної мережі, ні зазначення про неможливість подання означеного доказу у встановлений строк відзив не містить.

За наведених обставин, з огляду на подання доказу - Акту №8 від 14.08.2018 технічного огляду ділянки контактної мережі з пропуском встановленого строку, суд не приймає його до уваги та не надає оцінки доводам відповідача в цій частині.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За приписами ст.16 цього Кодексу, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Відмова від права на звернення до господарського суду є недійсною.

Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

В даному випадку позивачем обрано вірний спосіб захисту порушеного права, який відповідає тим, що передбачені законодавством, та забезпечить відновлення порушеного права позивача.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, господарський суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим, нормативно та документально доведеним, та підлягає задоволенню.

Так з відповідача Міського комунального підприємства "Херсонелектротранс" підлягає стягненню на користь позивача Приватного акціонерного товариства "Страхова Компанія "АРКС" 69840,95 грн.

При зверненні до суду із даним позовом позивачем було сплачено судовий збір в сумі 2270,00 грн. на підставі платіжного доручення №746423 від 01.01.2021.

У зв`язку із задоволенням позову витрати по сплаті судового збору за розгляд позову, відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 233, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Міського комунального підприємства "Херсонелектротранс" (, 73000, м.Херсон, вул.Залаегерсег, 12) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова Компанія "АРКС" (, 04070, м.Київ, вул.Іллінська, 8) - 69840 (шістдесят дев`ять тисяч вісімсот сорок) грн. 95 коп. основної заборгованості, 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення у порядку, передбаченому ст.257 ГПК України.

У зв`язку із тимчасовою непрацездатністю головуючого у справі судді, рішення складено і підписано 14.02.2022.

Суддя М.Б. Сулімовська