РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.02.2022Справа № 910/19271/21
За позовом фізичної особи-підприємця Чорного Олексія Юрійовича

до фізичної особи-підприємця Терещенко Людмили Дмитрівни

про стягнення 112 811, 62 грн,

Суддя Карабань Я.А.

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Чорний Олексій Юрійович (надалі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до фізичної особи-підприємця Терещенко Людмили Дмитрівни (надалі-відповідач) про стягнення суми грошових коштів у розмірі 112 811, 62 грн, з яких: 94 602, 18 грн основний борг, 8 771, 19 грн пеня, 5 594, 35 грн 10% річних та 3 843, 90 грн інфляційні втрати.

Позовні вимоги, з посиланням на ст. 509, 525, 530, 526, 625, 629, 655, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст.4, 193, 263, 265 Господарського кодексу України, обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем свого грошового зобов`язання за договором поставки №б/н від 20.01.2015, в частині повної та своєчасної оплати поставленого товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в справі № 910/19271/21, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

29.12.2021 від позивача на виконання вимог ухвали суду надійшла виписка банку про рух коштів між позивачем та відповідачем за період з 27.12.2020 по 06.12.2021 та клопотання в якому зазначено, що відповідачем частково погашено заборгованість за договором у сумі 11 958, 06 грн, а тому станом на 29.12.2021 заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений товар складає 82 644, 12 грн, у зв`язку з чим просить стягнути з відповідача 100 853, 56 грн, з яких: 82 644, 12 грн основний борг, 8 771, 19 грн пеня, 5 594, 35 грн 10% річних та 3 843, 90 грн інфляційні втрати. Дослідивши зміст указаного клопотання, суд розцінює його як заяву про зменшення позовних вимог.

Так, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Дослідивши надану позивачем заяву про зменшення розміру позовних вимог, суд визнає її такою, що подана з дотриманням приписів чинного процесуального законодавства, зокрема положень ч. 5. ст. 46, ст. 170 Господарського процесуального кодексу України, тому приймає до розгляду заяву позивача та визначає ціну позову з її урахуванням.

Відповідач у строк, встановлений ч. 1 ст. 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзиву на позов, тобто не скористався наданими йому процесуальними правами, передбаченим ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження в справі була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 03134, місто Київ, проспект Корольова, будинок 2-А, квартира 11.

Однак, конверт з ухвалою про відкриття провадження в справі від 30.11.2021 був повернутий до суду відділенням поштового зв`язку з відміткою "за закінченням терміну зберігання".

Відповідно до п. 99 постанови КМУ від 5 березня 2009 року N 270 «Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку» рекомендовані поштові відправлення (крім рекомендованих листів з позначкою "Судова повістка"), рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним.

У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу.

Відповідно до розділу «Строк зберігання поштових відправлень, поштових переказів» постанови Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року N 270 «Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку», у разі невручення рекомендованого листа з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причини невручення.

Із залученого до матеріалів справи листа, в якому відповідачу направлялась копія ухвали, вбачається, що даний лист, направлений за офіційною адресою місцезнаходження відповідача згідно ЄДР, був повернутий суду поштою.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що неотримання листа з ухвалою суду відповідачем та повернення його до суду є наслідками діяння (бездіяльності) самого відповідача щодо його належного отримання, тобто його власною волею, оскільки самим відповідачем надаються до ЄДР відомості, щодо офіційної адреси його місцезнаходження.

Тому, відповідач вважається повідомленим про розгляд справи належним чином, оскільки судом було виконано всі покладені на нього обов`язки, а відповідач, натомість проявив процесуальну бездіяльність.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами ч. 1 ст. 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений в праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами у справі №910/19271/21 в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Враховуючи викладене вище, беручи до уваги відсутність будь-яких клопотань сторін, у яких останні заперечували проти розгляду даної справи по суті, а також зважаючи на наявність в матеріалах справи всіх документів та доказів, необхідних для повного, всебічного та об`єктивного її розгляду і вирішення цього спору, суд дійшов висновку про можливість вирішення по суті наведеної справи, призначеної до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання), за наявними в ній матеріалами.

У зв`язку з перебуванням судді Карабань Я.А. у період з 17.01.2022 по 11.02.2022 на лікарняному, суд здійснює розгляд справи, відповідно до статті 252 Господарського процесуального кодексу України, в перший робочий день після виходу з лікарняного - 14.02.2022.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

20.01.2015 між позивачем (надалі - постачальник) та відповідачем (надалі - покупець) укладено договір поставки б/н (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується передати покупцю товар, а покупець зобов`язується приймати товар та сплатити за нього обумовлену вартість на умовах цього договору. Право власності на товар переходить до покупця після повного розрахунку за товар. До моменту повного розрахунку за товар покупець набуває права розпоряджатися товаром та несе ризик його пошкодження.

Відповідно до п. 2.1. договору загальна сума договору складається з суми вартості поставленого товару, зазначеного в накладних, який було поставлено покупця за весь період дії цього договору.

Оплата за поставлений товар проводиться покупцем готівковим або безготівковим шляхом, на протязі 7 календарних днів з моменту отримання товару покупцем (п. 2.2. договору).

Згідно п. 2.6. договору сторони зобов`язуються щомісячно, до 10-го числа першого місяця проводити звірку взаєморозрахунків, про що складається в двох примірниках відповідний акт, який підписується та скріплюється печатками сторін.

У пункті 4.7. договору сторони погодили, що датою отримання покупцем товару є дата підписання видаткової накладної.

Відповідно до п. 7.3. договору у випадку порушення строків оплати товару, покупець сплачує постачальнику пеню від суми заборгованості за кожний день прострочення, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який створилася така заборгованість.

Пунктом 7.4. договору встановлено, що за несвоєчасні розрахунки з винної сторони крім пені, додатково стягуються інфляційні нарахування та 10 % річних за користування чужими коштами.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2015, а щодо проведення розрахунків - до повного погашення заборгованості. У випадку якщо жодна із сторін за один місяць до закінчення строку дії договору не заявить про розірвання договору, даний договір вважається пролонгованим на кожен наступний календарний рік (10.1. договору).

Так, на виконання умов договору позивачем у період з 21.11.2020 по 10.07.2021 поставлено відповідачу товар на загальну суму 94 639, 52 грн, що підтверджується видатковими накладними, які підписані уповноваженими представниками сторін без зауважень (а. с. 11-27).

Позивач зазначає, що відповідачем частково оплачено поставлений товар у загальній сумі 11 995, 40 грн.

23.12.2021 між позивачем та відповідачем складено акт взаєморозрахунків станом на 23.12.2021, відповідно до якого заборгованість останнього перед позивачем складає 82 644, 12 грн.

Спір у даній справі виник з підстав неналежного виконання відповідачем грошового зобов`язання за договором у частині своєчасної та повної оплати поставленого товару, з огляду на що позивач просить суд стягнути з відповідача 82 644, 12 грн основного боргу, 8 771, 19 грн пені, 5 594, 35 грн 10% річних та 3 843, 90 грн інфляційних втрат.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки. Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

На підставі укладеного між сторонами договору в позивача виник обов`язок здійснити поставку товару, а в відповідача - прийняти такий товар в обсязі, погодженому сторонами та оплатити його вартість.

Матеріалами справи підтверджено, що за договором позивач у період з 21.11.2020 по 10.07.2021 поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 94 639, 52 грн, що підтверджується видатковими накладними (а. с. 11-27).

Суд зазначає, що вказані видаткові накладні підписані з боку відповідача без зауважень та заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Сторонами в пункті 2.2. договору сторони погоджено, що оплата за поставлений товар проводиться покупцем готівковим або безготівковим шляхом, на протязі 7 календарних днів з моменту отримання товару покупцем.

Як зазначає позивач, відповідачем частково оплачено поставлений товар у сумі 37, 34 грн, отже неоплаченим залишився товар на суму 82 644, 12 грн (94 639, 52 грн - 11 995, 40 грн).

Також 23.12.2021 між позивачем та відповідачем складено акт взаєморозрахунків станом на 23.12.2021, відповідно до якого заборгованість останнього перед позивачем складає 82 644, 12 грн (а. с. 70).

Закон не містить переліку дій, що свідчать про визнання особою свого боргу або іншого обов`язку, але їх узагальнюючою рисою є те, що такі дії мають бути спрямовані на виникнення цивільних прав і обов`язків. В цьому сенсі діями, спрямованими на визнання боргу, є дії боржника безпосередньо стосовно кредитора, які свідчать про наявність боргу, зокрема повідомлення боржника на адресу кредитора, яким боржник підтверджує наявність у нього заборгованості перед кредитором, відповідь на претензію, підписання боржником акта звірки розрахунків або іншого документа, в якому визначена його заборгованість. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 11.01.2022 в справі № 924/1263/19.

Суд розцінює підписання відповідачем акту взаєморозрахунків від 23.12.2021, як визнання ним основного боргу.

Матеріалами справи підтверджується факт наявності у відповідача заборгованості за договором за поставлений товар у розмірі 82 644, 12 грн (94 639, 52 грн - 11 958,06 грн), доказів її погашення, в тому числі в строки встановлені в договорі, відповідачем не надано та вказана заборгованість не спростована, а тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення суми основної заборгованості.

Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача за загальний період з 29.11.2020 по 18.11.2021 10% річних у сумі 5 594, 35 грн та 3 843, 90 грн інфляційних втрат за загальний період з грудня 2020 року по жовтень 2021 року.

Так, сторонами погоджено, що оплата за поставлений товар проводиться покупцем готівковим або безготівковим шляхом, на протязі 7 календарних днів з моменту отримання товару покупцем (п. 2.2. договору).

У пункті 7.4. договору сторони погодили, що за несвоєчасні розрахунки з винної сторони стягуються інфляційні нарахування та 10 % річних за користування чужими коштами.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Отже, з урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що пунктом 7.4. договору сторони узгодили інший розмір річних, сплата яких передбачена в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України.

Суд звертає увагу на те, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних.

Якщо останній день строку для оплати припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, то в силу частини п`ятої статті 254 Цивільного кодексу України, днем закінчення строку є перший за ним робочий день

Вказана правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної Палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 № 910/13071/19.

Перевіривши розрахунок про стягнення 10 % річних, що наданий позивачем у розмірі 5 594, 35 грн за загальний період з 29.11.2020 по 18.11.2021, суд встановив, що він виконаний невірно, так як позивачем не враховано, що якщо останній день строку для оплати припадає на вихідний день, то він переноситься на перший за ним робочий день, а тому початком нарахування 10 % річних є 01.12.2020

У зв`язку з викладеним вище, судом здійснено власний розрахунок 10 % річних за загальний період з 01.12.2020 по 18.11.2021, обмежуючись сумами нарахування 10 % річних заявленими позивачем, а саме наступним чином:

Сума боргу (грн)Період нарахування 10% річних10 % річних (грн)
6 795, 0001.12.2020 - 18.11.2021657, 01
6 014, 0016.03.2021 - 18.11.2021408, 62
8 446, 0019.03.2021 - 18.11.2021566, 92
4 566, 0023.03.2021- 18.11.2021301,48
1 004, 0024.03.2021- 18.11.202166, 02
6 437, 00 01.04.2021- 18.11.2021409, 15
6 455, 0006.04.2021- 18.11.2021401, 45
4 865, 0020.04.2021- 18.11.2021283, 90
3 454, 0022.04.2021- 18.11.2021199, 67
5 258, 0027.04.2021- 18.11.2021296, 75
3 882, 0029.04.2021- 18.11.2021216, 97
7 596, 0006.05.2021- 18.11.2021409, 98
13 419, 0007.05.2021- 18.11.2021720, 58
3 335, 0024.06.2021- 18.11.2021135, 23
4 629, 0030.06.2021- 18.11.2021180 ,09
4 972, 0001.07.2021- 18.11.2021192, 07
3 466, 0020.07.2021- 18.11.2021115, 85
Всього:5 561, 74
За розрахунком суду розмір 10 % річних за загальний період з 01.12.2020 по 18.11.2021 становить 5 561, 74 грн, а тому, вимога позивача про стягнення з відповідача 10 % річних підлягає частковому задоволенню в розмірі визначеному судом.

Також перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат у сумі 3 843, 90 грн за загальний період з грудня 2020 року по жовтень 2021 року, суд встановив, що він арифметично невірний, оскільки останнім невірно застосовано методику розрахунку сукупного індексу інфляції, також невірно визначено період нарахування інфляції за видатковою накладною № 2653 від 06.03.2021, вказавши березень 2021 року, тоді як правильним є квітень 2021, прострочення за цією видатковою накладною починається з 16.03.2021, тобто час прострочення в неповному місяці менше половини місяця, а тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не нараховується.

Судом здійснено власний перерахунок інфляційних втрат за загальний період з грудня 2020 року по жовтень 2021 року, при цьому обмежуючись сумами боргу визначеними позивачем, а саме:

Сума боргу (грн)Період нарахування інфляціїІнфляція (грн)
6 795, 00грудень 2020 - жовтень 2021643, 33
6 014, 00квітень 2021 - жовтень 2021256, 56
8 446, 00квітень 2021 - жовтень 2021360, 31
4 566, 00квітень 2021 - жовтень 2021194, 79
1 004, 00квітень 2021 - жовтень 202142, 83
6 437, 00 квітень 2021 - жовтень 2021274, 61
6 455, 00квітень 2021 - жовтень 2021275, 37
4 865, 00травень 2021 - жовтень 2021172, 28
3 454, 00травень 2021 - жовтень 2021122, 32
5 258, 00травень 2021 - жовтень 2021186, 20
3 882, 00травень 2021 - жовтень 2021137, 47
7 596, 00травень 2021 - жовтень 2021268, 99
13 419, 00травень 2021 - жовтень 2021475, 20
3 335, 00липень 2021 - жовтень 202166, 98
4 629, 00липень 2021 - жовтень 202192, 97
4 972, 00липень 2021 - жовтень 202199, 86
3 4969, 00серпень 2021 - жовтень 202166, 08
Всього:3 736, 15
За розрахунком суду розмір інфляційних втрат за загальний період з грудня 2020 року по жовтень 2021 року становить 3 736, 15 грн, а тому, вимога позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат підлягає частковому задоволенню в розмірі визначеному судом.

Крім цього, за порушення виконання грошового зобов`язання позивач просить суд стягнути з відповідача пеню за загальний період з 29.11.2020 по 18.11.2021 в розмірі 8 771, 19 грн.

За змістом ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Частиною 2 ст. 549 Цивільного кодексу України встановлено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Положеннями п. 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Відповідно до п. 7.3. договору у випадку порушення строків оплати товару, покупець сплачує постачальнику пеню від суми заборгованості за кожний день прострочення, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені в сумі 8 771, 19 грн за загальний період з 29.11.2020 по 18.11.2021, суд встановив, що він виконаний невірно, так як позивачем не враховано, що якщо останній день строку для оплати припадає на вихідний день, то він переноситься на перший за ним робочий день, а тому початком нарахування пені є 01.12.2020. Також останнім не враховано шестимісячний строк нарахування пені визначений ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, в зв`язку з чим невірно визначено строки нарахування пені по кожній видатковій накладній окремо.

Судом здійснено власний розрахунок пені по кожній видатковій накладній окремо враховуючи положення ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України за загальний період з 01.12.2020 по 18.11.2021 при цьому обмежуючись сумами боргу визначеними позивачем, а саме наступним чином:

Сума боргу (грн)Період нарахування пеніПеня (грн)
6 795, 0001.12.2020 - 31.05.2021439, 78
6 014, 0016.03.2021 - 15.09.2021454, 59
8 446, 0019.03.2021 - 18.09.2021641, 20
4 566, 0023.03.2021- 22.09.2021348, 64
1 004, 0024.03.2021- 23.09.202176, 77
6 437, 00 01.04.2021- 30.09.2021494, 86
6 455, 0006.04.2021- 05.10.2021499, 78
4 865, 0020.04.2021- 19.10.2021383, 07
3 454, 0022.04.2021- 21.10.2021272, 35
5 258, 0027.04.2021- 26.10.2021416, 03
3 882, 0029.04.2021- 28.10.2021307, 58
7 596, 0006.05.2021- 05.11.2021608, 30
13 419, 0007.05.2021- 06.11.20211 075, 36
3 335, 0024.06.2021- 18.11.2021220, 11
4 629, 0030.06.2021- 18.11.2021294, 10
4 972, 0001.07.2021- 18.11.2021313, 85
3 466, 0020.07.2021- 18.11.2021191, 72
Всього:7 038, 09
За розрахунком суду розмір пені за загальний період з 01.12.2020 по 18.11.2021 складає 7 038, 09 грн, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню в розмірі 7 038, 09 грн.

Відповідач доводів позивача не спростував, контррозрахунку щодо заявлених до стягнення сум не надав.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на наведені вище норми, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не представлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 82 644, 12 грн основного боргу, 7 038, 09 грн пені, 5 561, 74 грн 10 % річних та 3 736, 15 грн інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 237 - 238, 240, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Терещенко Людмили Дмитрівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь фізичної особи-підприємця Чорного Олексія Юрійовича ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 82 644 (вісімдесят дві тисячі шістсот сорок чотири) грн 12 коп. основного боргу, 7 038 (сім тисяч тридцять вісім) грн 09 коп. пені, 5 561 (п`ять тисяч п`ятсот шістдесят одну) грн 74 коп. 10 % річних, 3 736 (три тисячі сімсот тридцять шість) грн 15 коп інфляційних втрат та 2 227 (дві тисячі двісті двадцять сім) грн 83 коп. судового збору.

3. У задоволенні іншої частини позову відмовити.

4. Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції у строки передбачені ст. 256 ГПК України.

Суддя Я.А.Карабань