ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2022 р. Справа№ 910/4339/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Тарасенко К.В.

Михальської Ю.Б.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія"

на рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2021 (повний текст складено 26.05.2021)

у справі № 910/4339/21 (суддя Удалова О.Г.)

за позовом Приватного підприємства "Транс Логістик"

до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія"

про стягнення 143 607,44 грн,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Транс Логістик" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" про стягнення 143 607,44 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов`язань щодо виплати страхового відшкодування на користь позивача за договором добровільного страхування наземного транспорту від 16.07.2019 № 078999/920/190001043, укладеним між сторонами.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.05.2021 позов задоволено повністю. Вирішено стягнути з Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" на користь Приватного підприємства "Транс Логістик" суму страхового відшкодування в розмірі 143 607,44 грн, витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270,00 грн.

Приймаючи судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що за умовами частини І договору франшиза за страховим випадком дорожньо-транспортної пригоди становить 0,00 грн. Таким чином, сума страхового відшкодування, що підлягає сплаті на користь позивача, складає 143 607,44 грн.

При цьому, місцевий господарський суд зауважив на тому, що згідно з п. 11.4.6 частини ІІ договору, саме на страховика покладений обов`язок протягом 5 робочих днів з дня отримання письмового повідомлення про настання страхового випадку здійснити огляд пошкодженого транспортного засобу та/або вжити заходів для проведення незалежної експертизи.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відсутність доказів проведення відповідачем огляду автомобіля марки MAN TGM 18.240, д.н.з. НОМЕР_1 , після його пошкодження у дорожньо-траспортній пригоді, що трапилась 12.10.2020, не може стати підставою для невиконання обов`язку виплатити страхове відшкодування позивачу, як власнику вказаного транспортного засобу.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство "Українська пожежно-страхова компанія" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2021 у справі № 910/4339/21 скасувати та винести нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Відповідач не згоден з винесеним оскаржуваним рішенням суду першої інстанції, вважає його прийнятим внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, недоведеності обставин, які місцевий господарський суд визнав встановленими.

Зокрема, в обґрунтування наведеної позиції викладеної у апеляційній скарзі, відповідач зазначає про те, що висновки суду першої інстанції стосовно відсутності підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування суперечать положенням ст.ст. 3, 6, 12, 525, ч. 1 ст. 526 та ст.ст. 627, 990, 991 Цивільного кодексу України.

При цьому, відповідач стверджує, що місцевий господарський суд, незважаючи на наявність в укладеному між сторонами договорі страхування пункту 16.1.11, який надає страховику право відмовити у виплаті страхового відшкодування у разі відсутності акта огляду транспортного засобу, складеного при укладенні договору страхування, не застосував положень такого пункту до спірних правовідносин, чим позбавив страховика його права, прямо передбаченого умовами договору.

Також, за доводами відповідача, суд першої інстанції не звернув увагу на положення Правил страхування, які прямо передбачають обов`язок страхувальника надати транспортний засіб для огляду при укладенні договору страхування, і не надав оцінки умовам договору з урахуванням протоколу розбіжностей, які вказують на необхідність складення акта огляду транспортного засобу при укладенні договору страхування.

З огляду на викладене, відповідач вважає, що місцевий господарський суд задовольнив позовні вимоги за відсутністі належних доказів розміру страхового відшкодування, яке має бути оплачене позивачу.

Окрім цього, до Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшли письмові додаткові пояснення, в який останній просив суд апеляційної інстанції врахувати судову практику Північного апеляційного господарського суду викладену в постановах по аналогічних справах, зокрема, у справі №910/5726/21 та у справі №910/133/21.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу та узагальнення його доводів

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить суд апеляційної інстанції рішення місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування судового рішення є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду першої інстанції прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства.

Також від позивача до Північного апеляційного господарського суду надійшли письмові додаткові пояснення, в яких позивач просив суд апеляційної інстанції взяти до відома правову позицію Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду по аналогічним справам, сформовану в постановах від 30.11.2021 по справі № 910/4224/21, від 10.12.2021 по справі № 910/4296/21, від 21.12.2021 по справі № 910/133/21.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 14.02.2022 у справі № 910/4339/21 призначено повторний автоматизований розподіл, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 910/4339/21 за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2021 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді: Тарасенко К.В., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.02.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2021 у справі № 910/4339/21. Вирішено апеляційний перегляд оскаржуваного рішення здіснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд апеляційної скарги здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

16.07.2019 між Приватним акціонерним товариством "Українська пожежно-страхова компанія" (за договором - страховик, відповідач) та Приватним підприємством "Транс Логістик" (за договором - страхувальник, позивач) був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту № 078999/920/190001043 (надалі - договір).

Згідно з умовами вищевказаного договору, а також додатку № 26 від 27.12.2019 до нього, були застраховані майнові інтереси страхувальника (Приватного підприємства "Транс Логістик"), пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом - автомобілем марки MAN TGM 18.240, д.н.з. НОМЕР_1 , 2012 року випуску.

Судом першої інстанції встановлено, що вищевказаний автомобіль MAN TGM 18.240, д.н.з. НОМЕР_1 , належить Приватному підприємству "Транс Логістик" згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

Крім того, у додатку № 26 до договору визначено строк дії цього договору з 10.01.2020 по 09.01.2021.

У п. 3 частини І договору зазначено, що вигодонабувач сторонами договору не визначений.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про страхування" страхувальники мають право при укладанні договорів страхування інших, ніж договори особистого страхування, призначати фізичних осіб або юридичних осіб (вигодонабувачів), які можуть зазнати збитків у результаті настання страхового випадку, для отримання страхового відшкодування, а також замінювати їх до настання страхового випадку, якщо інше не передбачено договором страхування.

З урахуванням наведеного, місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що оскільки за погодженням сторін не визначено іншого вигодонабувача, страхове відшкодування за страховим договором № 078999/920/190001043 від 16.07.2019 належить до виплати на користь Приватного підприємства "Транс Логістик", як власника застрахованого транспортного засобу, який може понести збитки внаслідок його пошкодження.

У розділі 7 частини І договору та п. 4.1 частини ІІ договору (в редакції протоколу розбіжностей до нього) встановлено, що застрахованим може бути, зокрема, ризик пошкодження та/або знищення чи втрата визначеного транспортного засобу (надалі по тексту - ТЗ) внаслідок ДТП (надалі по тексту - дорожньо-транспортної пригоди).

Зі змісту п. 7.3 частини ІІ договору (в редакції протоколу розбіжностей до нього) лімітом відшкодування по КАСКО та/або ДО за кожним ТЗ є страхова сума за кожним ТЗ, зазначена у додатку до договору страхування. Страхова сума є агрегатним лімітом відшкодування страховика по всіх страхових випадках, що відбулись під час дії договору. Договір вважається виконаним і припиняє свою дію з моменту виплати сумарного страхового відшкодування в розмірі, еквівалентному розміру страхової суми за мінусом франшизи по всіх страхових випадках, що сталися за договором. Договір діє до кінця обумовленого в частині І терміну в межах різниці між страховою сумою і розміром виплачених страхових відшкодувань, тобто страхова сума зменшується на розмір виплачених відшкодувань. Страхова сума може бути відновлена до початкового розміру шляхом внесення відповідних змін до договору та сплати додаткового страхового платежу.

Як вбачається з додатку № 26 від 27.12.2019 до договору, сторони погодили страхову суму для транспортного засобу MAN TGM 18.240, д.н.з. НОМЕР_1 , у розмірі 750 000,00 грн.

При цьому, матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження здійснення відповідачем будь-яких страхових виплат на виконання укладеного сторонами договору страхування № 078999/920/190001043 від 16.07.2019 щодо автомобіля MAN TGM 18.240, д.н.з. НОМЕР_3 .

12.10.2020 на 100 км а/д М-18 Харків - Сімферополь трапилась ДТП за участю автомобіля марки MAN TGM 18.240, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля ВАЗ 2102, д.н.з. НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок вказаної ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Красноградського районного суду Харківської області від 07.12.2020 по справі № 626/2363/20 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що відповідає сумі 340,00 грн.

У вищевказаній постанові Красноградського районного суду Харківської області також було встановлено, що ОСОБА_1 працював водієм Приватного підприємства "Транс Логістик".

Судом першої інстанції встановлено, що 15.10.2020 Приватне підприємство "Транс Логістик" звернулось до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" з заявою-повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку, яка була зареєстрована в журналі реєстрації за № 115.

За умовами п. 12.5 частини ІІ договору (в редакції протоколу розбіжностей до нього) страхувальник повинен здійснювати відновлювальний ремонт пошкодженого ТЗ лише на СТО, що погоджена з страховиком. Сторони домовились, що за цим договором погодженими з страховиком вважаються СТО, на яких відповідно до вимог заводу-виробника ремонтуватимуться застраховані ТЗ після страхових випадків. Дана умова діє тільки для ТЗ, що знаходяться на обслуговування сервісного дилеру MAN, SCANIA.

Також Приватне підприємство "Транс Логістик" звернулось до офіційного сервіс-партнера MAN в Україні Товариства з обмеженою відповідальністю "Аванті Груп" з метою проведення відновлювального ремонту автомобіля марки MAN TGM 18.240, д.н.з. НОМЕР_1 , що підтверджується рахунком-фактурою № DNZ_TEF-2003687 від 14.10.2020 на суму 143607,44 грн.

Однак, за твердженням позивача, відповідач не надав жодних зауважень стосовно цього рахунку та не здійснив жодної оплати страхового відшкодування.

Звертаючись до суду першої інстанції з даним позовом, позивач вказував на порушення відповідачем обов`язку виплати страхове відшкодування на користь позивача за договором добровільного страхування наземного транспорту від 16.07.2019 № 078999/920/190001043, укладеним між сторонами.

В свою чергу відповідач, заперечуючи проти правомірності заявленого позову, послався на ті ж обставини, що у виплаті страхового відшкодування відмовлено в силу положень п. 16.1.11 такого договору, тобто на відсутність акту огляду ТЗ, складеного на момент укладення договору страхування, що узгодженою сторонами підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.05.2021 позов задоволено повністю. Вирішено стягнути з Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" на користь Приватного підприємства "Транс Логістик" суму страхового відшкодування в розмірі 143 607,44 грн, витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270,00 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

В силу вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, вивчивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого судового рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає скасуванню чи зміні з наступних підстав.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог та задовольнив їх у повному обсязі.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду, зважаючи на наступне.

Предметом спору у даній справі є вимоги позивача до відповідача про стягнення страхового відшкодування, на підставі укладеного сторонами договору, у зв`язку з настанням страхового випадку.

Частиною 1 статті 6 Закону України "Про страхування" передбачено, що добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується із ст. 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно ст. 8 Закону України "Про страхування" страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Отже, страховий ризик та страховий випадок є взаємопов`язаними факторами, страховий ризик у випадку його фактичного настання переростає у страховий випадок, що зумовлює виникнення зобов`язання страховика виплатити страхове відшкодування.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" передбачено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

В силу приписів п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

У ч. 1 ст. 991 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 26 Закону "Про страхування" визначено перелік випадків, коли страховик вправі відмовити страхувальнику у здійсненні страхових виплат.

Одночасно у ч. 2 ст. 991 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 26 Закону України "Про страхування" визначено, що умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить закону.

Отже, перелік підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування, що визначені законом, не є вичерпним. У договорі сторони мають право визначити інші підстави на власний розсуд, але за умови, що вони не суперечать закону.

Судом першої інстанції встановлено, що страховик відмовив у виплаті страхового відшкодування з посиланням на п.п. 16.1.11, п. 16.1 договору страхування, зважаючи на відсутність акта огляду ТЗ.

Судова колегія враховує, що відповідно до ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). А згідно зі статтею 204 цього Кодексу правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Таким чином, зважаючи на те, що презумпція правомірності правочину не спростована у встановленому порядку: відсутня як пряме зазначення в законі на нікчемність (недійсність) умови, погодженої у підпункті 16.1.11 пункту 16.1 договору страхування, так і судове рішення про визнання недійсним окремої частини правочину, колегія суддів не має підстав вважати, що така умова суперечить закону.

Разом з цим, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд (ч. 1 ст. 12 Цивільного кодексу України). Однак це не означає, що право страховика відмовити у виплаті страхового відшкодування з підстав порушення умов договору (у даному випадку - відсутність акта огляду транспортного засобу) є абсолютним та безумовним, оскільки ст. 13 Цивільного кодексу України встановлює межі здійснення цивільних прав, зокрема, частина третя цієї статті визначає, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Конституційний Суд України у рішенні від 28.04.2021 N 2-р(ІІ)/2021 вказав, зокрема, таке:

- словосполуку "а також зловживання правом в інших формах", слід тлумачити та застосовувати не відокремлено від інших приписів права, а в їх посутньому взаємозв`язку з нормами Кодексу, насамперед із тими, що містяться в його статтях 3, 12, 13. Внаслідок цього, на думку Конституційного Суду України, учасник цивільних відносин у разі потреби за допомогою відповідної консультації зможе розумно передбачити, які його дії можуть бути в подальшому кваліфіковано як недобросовісні та такі, що порушують межі здійснення цивільних прав, зокрема у формі зловживання правом, та якими можуть бути юридичні наслідки таких дій" (абзац другий підпункту 3.6 пункту 3 мотивувальної частини);

- частина третя статті 13 та частина третя статті 16 Кодексу мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, тому що ця мета є правомірною (легітимною) (абзац третій підпункту 5.3 пункту 5 мотивувальної частини).

Крім того, на думку Конституційного Суду України, тлумачення та застосування судами джерел цивільного права у будь-якому разі має ґрунтуватися на таких засадах цивільного законодавства, як справедливість, добросовісність і розумність (абзац третій підпункту 3.5 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 28.04.2021 N 2-р(ІІ)/2021).

У постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17 зроблено висновок про те, що добросовісність (пункт 6 статті 3 Цивільного клдексу України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) ґрунтується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Цей висновок було враховано і постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.05. 2021 у справі № 461/9578/15-ц (пункт 91).

Керуючись наведеними принципами, колегія суддів дійшла висновку про те, що страхова компанія за умовами договору мала право на відмову, проте така відмова повинна мати розумне пояснення, мотиви, оскільки інакше - застосування умови договору, що дозволяє одній стороні діяти на шкоду іншій, хоча обидві сторони діяли необачно та не склали акт огляду транспортного засобу, що мав передувати укладанню та виконанню договору, не відповідатиме принципам добросовісності, розумності та справедливості.

При цьому орієнтиром для дотримання межі здійснення цивільного права для суду є мета, для якої страхова компанія наділялася таким правом, - захист від здійснення необґрунтованих виплат, пов`язаних з пошкодженнями транспортних засобів, що мали місце до укладення договору. Відмова здійснювати страхове відшкодування взагалі (лише з причини відсутності акта) неспівмірна з цією метою, оскільки страховик, сплачуючи страхові платежі протягом тривалого часу, має також законне право очікувати на отримання виплати при настанні страхового випадку, і суд не може це не брати до уваги.

Подібний висновок викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.11.2021 у справі № 910/4224/21, від 23.12.2021 у справі № 910/4996/21, від 23.12.2021 у справі № 910/4099/21, на які посилався позивач у своїх письмових додаткових поясненнях.

Судова колегія бере до уваги, що відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 18 Закону України "Про страхування" при укладанні договору страхування страховик має право запросити у страхувальника баланс або довідку про фінансовий стан, підтверджені аудитором (аудиторською фірмою), та інші документи, необхідні для оцінки страховиком страхового ризику. Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування.

Водночас, страховик перед укладенням договору цим правом не скористався, не запросив відповідні документи (акти огляду) і на власний ризик уклав договір, незважаючи на те, що за Правилами огляд транспортного засобу має здійснюватися перед укладенням договору, при цьому, діючи добросовісно і розумно, страхова компанія мала б направити повідомлення про необхідність проходження огляду застрахованого транспортного засобу чи відмовитись від укладення договору.

При цьому, колегія суддів зауважує на тому, що відсутність акта огляду, який не був оформлений при укладенні договору, не може бути безумовною та автоматичною підставою для відмови відповідачем у здійсненні виплати страхового відшкодування. Так, відповідач відмовляючись виплачувати страхове відшкодування посилався на невиконання страхувальником обов`язку визначеному у пунктах 8.3, 9.2.18 Правил надати транспортний засіб для огляду при укладанні договору, при цьому, у матеріалах справи відсутні докази, і відповідач не доводив, що акт огляду ТЗ не був складений внаслідок ухилення страхувальника від здійснення огляду транспортного засобу чи вчинення інших дій, які перешкоджали проведенню такого огляду страховою компанією, перед укладанням договору.

Натомість відповідно до ст. 998 Цивільного кодексу України, ст. 21 Закону України "Про страхування" обов`язки страхувальника визначаються законом та умовами договору, так, за умовами договору обов`язок щодо складання акта огляду ТЗ не покладено саме на страхувальника, тоді як у п.п. 16.1.11 договору визначено, що акт огляду ТЗ завіряється підписом та печаткою представника страховика.

Суд апеляційної інстанції враховує встановлення судом першої інстанції обставин щодо настання страхового випадку - ДТП, пошкодження застрахованого транспортного засобу, своєчасного звернення позивача до відповідача із заявою про настання страхового випадку та надання позивачем відповідачу документів, що підтверджують настання страхового випадку і розмір збитків.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини справи, вважає, що у даному випадку єдиним мотивом відмови у виплаті страхового відшкодування було небажання виконання зобов`язань відповідачем щодо виплати страхового відшкодування при настанні страхового випадку, що не узгоджується з принципом добросовісної поведінки.

З огляду на викладене, судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, на підставі наданих доказів, прийнято законне і обґрунтоване судове рішення про задоволення позову.

Разом з цим, під час апеляційного провадження у цій справі, колегією суддів було з`ясовано, що Верховний Суд у касаційному порядку переглядав справи № 910/4550/21, № 910/4099/21, № 910/4996/21, за позовом Приватного підприємства "Транс Логістик" до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" про стягнення страхового відшкодування, позовні вимоги у яких були обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору добровільного страхування наземного транспорту, з огляду на безпідставну відмову у виплаті страхового відшкодування з посиланням на відсутність акта огляду транспортного засобу при укладенні договору страхування, що є підставою для відмови у здійсненні виплати відповідно до підпункту 16.1.11 пункту 16.1 договору добровільного страхування наземного транспорту.

Верховний Суд під час касаційного перегляду зазначених справ дійшов висновку про неправомірність дій страхової компанії щодо відмови у виплаті страхового відшкодування через відсутність акта огляду застрахованого транспортного засобу, складеного на час укладення договору страхування.

При цьому, у вказаних справах, скаржник оскаржуючи судові рішення, також зазначав про неправильне застосування положень ч.ч. 1, 4 ст. 9 та ст. 16 Закону України "Про страхування", ст. 525, ч. 1 ст. 526 та ст.ст. 627, 990, 991 Цивільного кодексу України.

З огляду на вищенаведене, судова колегія зазначає, що висновки суду першої інстанцій у справі № № 910/4339/21 узгоджуються із правовими висновками, викладеними у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.12.2021 у справі № 910/4550/21, від 23.12.2021 у справі № 910/4996/21, від 23.12.2021 у справі № 910/4099/21, які ухвалені в аналогічних справах та враховуються колегією суддів під час приняття данної постанови.

Таким чином доводи відповідача з приводу неправильно встановлених обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів судом першої інстанції, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки за результатами апеляційної скарги

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення місцевого господарського суду є законним та обґрунтованим.

Таким чином, судова колегія вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у даній справі судового рішення не вбачається.

Судові витрати

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2021 у справі № 910/4339/21 - без змін.

Матеріали справи № 910/4339/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді К.В. Тарасенко

Ю.Б. Михальська