ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

"11" лютого 2022 р. м ХарківСправа № 922/3529/20 (922/521/22)

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Пономаренко Т.О.

розглянувши матеріали

Товариства з обмеженою відповідальністю "Азотфострейд" (61057, м. Харків, вул. Римарська, б. 16, кв. 13; )
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Логістика та дистрибуція" ()
про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

07.02.2022 Товариство з обмеженою відповідальністю "Азотфострейд" в особі арбітражного керуючого ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Азотфострейд" Саутенко С.О. звернулось до Господарського суду Харківської області з заявою в порядку статті 61 Кодексу України з процедур банкрутства до Товариства з обмеженою відповідальністю "Логістика та дистрибуція", в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Логістика та дистрибуція" суму заборгованості з оплати поставленого товару за договором поставки №04/06 від 04.06.2018 у розмірі 2 796 899,29 грн., а також судові витрати покласти на відповідача.

Постановою господарського суду Харківської області від 08.12.2021 припинено процедуру розпорядження майном боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Азотфострейд". Припинено повноваження розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Азотфострейд" по справі №922/3529/20 арбітражного керуючого Саутенка Сергія Олеговича. Визнано Товариство з обмеженою відповідальністю "Азотфострейд". Відкрито ліквідаційну процедуру у справі строком на 1 рік до 08.12.2022. Ліквідатором Товариства з обмеженою відповідальністю "Азотфострейд" (61057, м. Харків, вул. Римарська, б. 16, кв. 13; ) призначено арбітражного керуючого Саутенка Сергія Олеговича.

Частиною 1 ст.61 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що ліквідатор з дня свого призначення здійснює повноваження, зокрема, виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута, формує ліквідаційну масу, заявляє до третіх осіб вимоги щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості.

Відповідно до частини першої статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, у межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення. У разі якщо відповідачем у такому спорі є суб`єкт владних повноважень, суд керується принципом офіційного з`ясування всіх обставин у справі та вживає визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів, з власної ініціативи (частина друга статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства).

Згідно з частинами першою - третьою статті 3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст.2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Водночас судові рішення у процедурі банкрутства можна поділити на дві групи.

Одна з них стосується не вирішення спорів, а розв`язання специфічних питань, притаманних саме процедурам банкрутства, тобто непозовному провадженню: про відкриття провадження у справі про банкрутство, про припинення дії мораторію щодо майна боржника, про закриття провадження у справі про банкрутство, про затвердження плану санації, про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, про призначення керуючого санацією, ліквідатора тощо.

Друга група стосується виключно вирішення спорів. До неї належать судові рішення щодо розгляду спорів, стороною в яких є боржник. Такі спори розглядаються за позовом сторони, тобто в позовному провадженні. Хоча вони вирішуються тим судом, який відкрив провадження у справі про банкрутство, ці спори не стосуються непозовного провадження, яке врегульоване Кодексом України з процедур банкрутства, а тому регламентуються правилами про позовне провадження, встановленими у Господарському процесуальному кодексі України (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.02.2020 у справі №918/335/17).

Відповідно до абзацу 3 частини другої статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Отже, оскільки частиною 3 ст. 232 ГПК України встановлено, що розгляд справи по суті судом першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду, то суд доходить висновку, що дана заява підлягає розгляду в порядку позовного провадження.

Суд, дослідивши матеріали позовної заяви, дійшов висновку про залишення позовної заяви без руху, з огляду на наступне.

У пункті 2 частини 3 статті 162 ГПК України закріплено, що позовна заява повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців); відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти.

У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору (ч.6 ст.162 ГПК України).

Згідно із ч.1 ст.10 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного держаного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Позивач, звертаючись з даним позовом до суду, місцезнаходженням відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Логістика та дистрибуція" () вказав адресу: м. Харків, вул. Достоєвського, буд.3.

Проте, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, в графі "місцезнаходження" Товариства з обмеженою відповідальністю "Логістика та дистрибуція" () вказана інша адреса.

Отже, позивач при поданні позовної заяви порушив вимоги статті 162 ГПК України, що відповідно до статті 174 ГПК України є підставою для залишення позовної заяви без руху.

Також, за приписами п.1 ч.1 ст.164 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення іншим учасникам справи копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Положеннями статті 172 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позивач, особа, яка звертається з позовом в інтересах іншої особи, зобов`язані до подання позовної заяви надіслати учасникам справи її копії та копії доданих до неї документів листом з описом вкладення. Такий самий обов`язок покладається на позивача у разі залучення судом до участі у справі іншого відповідача, заміни неналежного відповідача, залучення або вступу у справу третьої особи.

В силу Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009, розрахунковий документ - (касовий чек, розрахункова квитанція тощо) видається відправникові з додержанням вимог Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" і підтверджує факт надання послуги відділенням зв`язку.

У відповідності до п.п.59, 61 Постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року №270 "Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку" внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю з описом вкладення подаються для пересилання відкритими для перевірки їх вкладення. У разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв`язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв`язку повинен зазначити номер поштового відправлення. За бажанням відправника на примірнику опису, що вкладається до поштового відправлення, вартість предметів може не зазначатися.

Номер поштового відправлення також може зазначатися на розрахунковому документі (касовий чек, розрахункова квитанція тощо).

Отже, належним доказом відправлення сторонам у справі копії позовної заяви та доданих до неї документів є опис вкладень в поштовий конверт та документ, що підтверджує надання поштових послуг (касовий чек, розрахункова квитанція тощо) з зазначенням номеру поштового відправлення, надані в оригіналі.

Суд звертає увагу на те, що з наданих позивачем доказів відправлення сторонам у справі копії позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що позовну заяву та додані до неї документи направлялися на адресу відповідача, зазначену позивачем в позовній заяві.

За таких обставин, при наданні до суду належних відомостей щодо адреси відповідача, позивачу необхідно надати докази відправлення відповідачу у справі копії позовної заяви та доданих до неї документів на відповідну адресу.

Частиною 1 статті 174 ГПК України визначено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В частиною 2 статті 174 ГПК України зазначено, що в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Разом з цим, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Статтею 1 Закону України "Про судовий збір" визначено, що судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Частиною 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

У пункті 2 частини 1 статті 164 ГПК України закріплено, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Дана позовна заява містить вимоги майнового характеру, ціна яких становить 2796 899,29 грн.

Пунктом 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб із 01 січня 2022 року складає 2481,00 грн.

Таким чином, розмір судового збору, який необхідно сплатити позивачем при зверненні до господарського суду із даним позовом становить 41 953,49 грн.

Разом з позовною заявою арбітражний керуючий ліквідатор Товариства з обмеженою відповідальністю "Азотфострейд" Саутенко С.О. звернувся до суду з клопотанням про відстрочення сплати судового збору до вирішення справи по суті.

В обґрунтування клопотання ліквідатор зазначив, що у зв`язку з перебуванням у процедурі банкрутства, у Товариства з обмеженою відповідальністю "Азотфострейд" відсутні будь-які грошові кошти, арбітражним керуючим вживаються заходи щодо виявлення та повернення майна банкрута до складу ліквідаційної маси, що в подальшому дозволить арбітражному керуючому погасити кредиторську заборгованість банкрута Товариства з обмеженою відповідальністю "Азотфострейд", у тому числі щодо сплати судового збору. Кредиторами відповідний фонд авансування витрат арбітражного керуючого ТОВ «АЗОТФОСТРЕЙД» не створювався. За таких обставин, оскільки єдиним шансом Товариства з обмеженою відповідальністю "Азотфострейд" щодо відновлення його порушених прав та повернення майна банкрута до складу ліквідаційної маси є звернення до суду, а одним із найважливіших принципів господарського судочинства є принцип доступу до правосуддя, з метою його реалізації, Товариство з обмеженою відповідальністю "Азотфострейд" просить суд відстрочити сплату судового збору.

Розглянувши клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Азотфострейд" в особі арбітражного керуючого ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Азотфострейд" Саутенко С.О. про відстрочення сплати судового збору до вирішення справи по суті, дослідивши додані до позовної заяви матеріали, суд приходить до висновку про задоволення клопотання ліквідатора про відстрочення сплати судового збору з огляду на наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Пунктом 3.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" №7 від 21.02.2013 року роз`яснено, що єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону України "Про судовий збір", є врахування ним майнового стану сторін. Клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі. При цьому, оскільки статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, в тому числі й органів державної влади, то самі лише обставини, пов`язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися підставою для звільнення від такої сплати.

Отже, звільнення (відстрочення) від сплати судового збору є правом суду, а відповідне клопотання сторони розглядається виходячи із визначених нею обставин, що унеможливлюють сплату судового збору на момент звернення до господарського суду та підтвердження цих обставин належними та достатніми доказами.

Частиною 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Як вбачається з матеріалів заява, спір між позивачем та відповідачем виник у зв`язку із стягненням грошових коштів банкрута з відповідача, зазначена заборгованість виникла за рахунком-фактурою №СФ-000146 від 27.11.2017, таким чином, оскільки дане клопотання подано в межах справи №922/3529/20 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Азотфострейд", то даний спір набув характеру майнового спору в процедурі банкрутства щодо виявлення та повернення майна банкрута у процедурі банкрутства, що зумовлює застосування судом під час його розгляду спеціальних норм законодавства про банкрутство та визначення розміру ставки судового збору, що підлягає до сплати при поданні такого позову до господарського суду, з урахуванням положень Закону України «Про судовий збір» щодо розміру судового збору у процедурах банкрутства.

Згідно ст.8 ЗУ «Про судовий збір», суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше, ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Пунктом 3 постанови пленуму Вищого Господарського суду України №7 від 21.02.2013р. «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» регламентовано питання щодо відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати і пільги щодо сплати судового збору, зокрема.

Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Европейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз nроти Польщі» (Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

На сьогоднішній день Товариство з обмеженою відповідальністю "Азотфострейд" перебуває у процедурі банкрутства, в банкрута відсутні будь-які грошові кошти, ліквідатором вживаються заходи щодо виявлення та повернення майна банкрута до складу ліквідаційної маси, що в подальшому дозволить ліквідатору погасити кредиторську заборгованість банкрута.

Згідно п.2 ч.3 ст.61 Кодексу України з процедур банкрутства з основного рахунка банкрута проводяться виплати кредиторам, виплати поточних платежів та витрат, пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

За приписами норм Кодексу України з процедур банкрутства до витрат ліквідатора в ліквідаційній процедурі відносяться, зокрема, витрати по сплаті судового збору.

Статтею 30 Кодексу України з процедур банкрутства врегульовано питання винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

Відповідно до ч.4 ст.30 КУзПБ, витрати арбітражного керуючого, пов`язані з виконанням ним повноважень у справі про банкрутство, відшкодовуються в порядку, передбаченому цим Кодексом, крім витрат на страхування його професійної відповідальності за заподіяння шкоди, а також витрат, пов`язаних з виконанням таких повноважень у частині, в якій зазначені витрати перевищують регульовані державою ціни (тарифи) на відповідні товари, роботи, послуги чи ринкові ціни на день здійснення відповідних витрат або замовлення (придбання) товарів, робіт, послуг.

Частиною 5 статті 30 Кодексу України з процедур банкрутства, кредитори можуть створювати фонд для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого. Порядок формування фонду та порядок використання його коштів визначаються рішенням комітету кредиторів та затверджуються ухвалою господарського суду.

Як вбачається з матеріалів справи та ліквідаційної процедури, кредиторами відповідний фонд авансування витрат арбітражного керуючого не створювався.

З урахуванням вище наведених приписів Кодексу України з процедур банкрутства суд вважає, що перебування боржника в процедурі банкрутства на стадії ліквідаційної процедури є підставою для відстрочки ліквідатора від сплати судового збору за подання позовної заяви.

Суд зазначає, що позивачем наведено обставини, які мають виключний характер та свідчать про наявність належних підстав для відстрочки сплати судового збору.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Азотфострейд" в особі арбітражного керуючого ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Азотфострейд" Саутенко С.О. про відстрочення сплати судового збору до вирішення справи по суті є обґрунтованим та правомірним, а тому підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 162, 164, 174, 234 Господарського процесуального кодексу України, статтями 30, 61 Кодексу України з процедур банкрутства, статтею 8 Закону України «Про судовий збір», суд

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву (вх.№521/22 від 07.02.2022) Товариства з обмеженою відповідальністю "Азотфострейд" в особі арбітражного керуючого ліківдатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Азотфострейд" Саутенко С.О. - залишити без руху.

2. Надати позивачу строк 5 днів з дня вручення йому цієї ухвали для усунення недоліків, а саме:

- надання до суду належних відомостей щодо адреси відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Логістика та дистрибуція", у відповідності до статті 162 ГПК України;

- надання до суду оригіналу опису вкладення у цінний лист з оригіналом розрахункового документа, виданого поштовим відділенням щодо отримання послуг зв`язку, на підтвердження надіслання відповідачу на належну адресу копії позовної заяви та усіх доданих до неї документів.

3. Попередити позивача про те, що не усунення недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, згідно частини 4 статті 174 ГПК України має наслідком визнання заяви не поданою і повернення її позивачеві.

4. Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Азотфострейд" в особі арбітражного керуючого ліківдатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Азотфострейд" Саутенко С.О. про відстрочення сплати судового збору до вирішення справи по суті - задовольнити.

5. Відстрочити ліквідатору Товариства з обмеженою відповідальністю "Азотфострейд" арбітражному керуючому Саутенко С.О. сплату судового збору у справі №922/3529/20 (922/521/22) до вирішення справи по суті.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Інформація по справі може бути одержана на офіційному веб-порталі судової влади України court.gov.ua.

Дата підписання: 11.02.2022.

Суддя Т.О. Пономаренко