ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2022м. ДніпроСправа № 904/6336/21

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Мельниченко І.Ф. за участю секретаря судового засідання Лєшукової Н.М., розглянув спір

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро

до відповідача-1: Кам`янської міської ради, м. Кам`янське, Дніпропетровська обл.;

відповідача-2: Приватного акціонерного товариства "Укргідроенерго", м. Вишгород, Вишгородський р-н, Київська обл.

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, м. Дніпро

про визнання незаконними та скасування рішень Дніпродзержинської міської ради від 27.12.2013 967-44/VI; скасуваня державної реєстрації права постійного користування на земельні ділянки; витребування із чужого незаконного володіння частину земельних ділянок

Представники:

Від позивача Боголіп Ю.В.

Від Відповідача -1 Змітріченко Ю.П.

Від відповідача - 2 не з`явився

від третьої особи не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, з врахуванням уточненої позовної заяви від 04.10.2021, в якому просить:

- визнати незаконними та скасувати рішення Дніпродзержинської міської ради від 27.12.2013 967-44/VI "Про набуття (припинення ) прав власності", в частині затвердження технічної документації з землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) Публічному акціонерному товариству Укргідроенерго на земельні ділянки, для подальшого використання на праві постійного користування за адресою, що визначена в п.13.2, (щодо земельних ділянок під кадастровими номерами :01:022:0161 та :01:012:0576);

- скасувати державну реєстрацію права постійного користування на земельну ділянку за кадастровим номером :01:022:0161 площею 37,2512 га, у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, зареєстрованого за Приватним акціонерним товариством "Укргідроенерго", на підставі рішення Дніпродзержинської міської ради від 27.12.2013 № 967-44/VI;

- скасувати державну реєстрацію права постійного користування на земельну ділянку за кадастровим номером :01:012:0576 площею 42,1657 га, у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, зареєстрованого за Приватним акціонерним товариством "Укргідроенерго", на підставі рішення Дніпродзержинської міської ради від 27.12.2013 № 967-44/VІ;

- витребувати із чужого незаконного володіння Приватного акціонерного товариства "Укргідроенерго" частину земельної ділянки площею 2,8344 га з кадастровим номером :01:022:0161, наданої Позивачу на праві постійного користування;

- витребувати із чужого незаконного володіння Приватного акціонерного товариства Укргідроенерго частину земельної ділянки площею 3,3460 га з кадастровим номером :01:012:0576, наданої Позивачу на праві постійною користування;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровський області внести зміни до автоматизованої системи державного земельного кадастру шляхом скасування (анулювання) кадастрового номера :01:022:0161 та :01:012:0576.

Судові витрати позивач просить покласти на відповідачів.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним.

На підставі зведеного переліку земельних ділянок державного підприємства «Придніпровська залізниця», затвердженого Міністром інфраструктури України 18.08.2015, земельну ділянку площею 18,6722 га за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, ст. Дніпроджержинськ Пост 6 км, від 52 км+300м до 61 км +80 м площею 18,6722 га включено до статутного капіталу АТ «Укрзалізниця» на праві постійного користування.

Так, на підставі рішення Дніпродзержинської міської ради від 27.02.1998 № 39 «Про затвердження матеріалів інвентаризації та площ земельних ділянок» на державне підприємство «Придніпровська залізниця» був виготовлений Державний акт на право постійного користування землею площею 18,6526 га землі серія 1-ДП № 003359, який 05.03.1998 зареєстровано в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 348.

У державний акт внесено зміни в землекористуванні відповідно до рішення № 279/15/V від 19.10.2007 та № 437-24/V від 30.07.2008. Площа земельної ділянки, межі якої відновлюються відповідно до державного акту становлять 18,6722 га.

Позивач вказує про те, що під час проведення землевпорядних робіт було встановлено, на частину земельної ділянки для смуги відведення лінія ст. Кам`янське Пост 6 к, від 52 км + 300 м до 61 км + 80 площею 18,6722 га, накладаються межі земельних ділянок з кадастровими номерами :01:012:0576 та :01:022:0161. Площа накладання складає 6,1834 га. Зазначені земельні ділянки знаходиться у постійному користуванні Приватного акціонерного товариства «Укргідроенерго».

В той же час, земельні ділянки Відповідача-2 за кадастровими номерами :01:012:0576 та :01:022:0161, межі яких накладаються були сформовані після 2004 року, а саме 2013 згідно п. 13 рішення Дніпродзержинської міської ради від 27.12.2013 № 967-44/VІ «Про набуття (припинення) права власності», про затвердження технічної документації з землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ПрАТ «Укргідроенерго». Тоді як, позивачем на земельну ділянку для смуги відведення лінія ст. Кам`янське Пост 6 к, від 52 км + 300 м до 61 км + 80 площею 18,6722 га право постійного користування було отримано до 2004 року, у зв`язку з чим дана земельна ділянка станом на 07.07.2011 вважалася вже сформованою незалежно від присвоєння їй кадастрового номеру.

Таким чином, позивач робить висновок, що набуття Кам`янською міською радою права власності на частину земельної ділянки, яку надано позивачу у постійне користування, та надання її в постійне користування Приватному акціонерному товариству «Укргідроенерго», призвело до порушення права позивача.

У відзиві на позов Приватне акціонерне товариство «Укргідроенерго» проти заявлених позовних вимог заперечує, з огляду на таке.

28.03.1996 п. 2 рішенням виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради народних депутатів Дніпропетровської області «Про надання земельної ділянки в користування» № 87 було вирішено закріпити за Дніпродзержинською ГЕС державної акціонерної гідроенергогенеруючої компанії «Дніпрогідроенерго» земельні ділянки загальною площею 87,937 га.

07.05.1996 Дніпродзержинській ГЕС акціонерної гідроенергогенеруючої компанії «Дніпрогідроенерго» (правонаступником якого є ПрАТ «Укргідроенерго») було видано державний акт на право постійного користування землею серії І-ДП № 002530, вказаний акт було зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 121.

Таким чином, відповідач-2 вказує про те, що останній на законних підставах отримав право постійного користування земельними ділянками загальною площею 87,937 га.

Відповідач-2 звертає увагу суду, що у зв`язку зі зміною земельного законодавства, які в цілому набрали чинності 01.01.2013, урегульовано особливий механізм оформлення земельних ділянок, речові права на які у встановленому порядку набуто до 2004 року, з метою здійснення державної реєстрації та обліку таких земельних ділянок, а також речових прав на них.

26.04.2013 рішенням Дніпродзержинської міської ради № 794-34/VІ ПАТ «Укргідроенерго» було надано дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок, та визначення кадастрових номерів.

Відповідач-2 зазначає, що позивач у своїй позовній заяві просить суд визнати незаконним та скасувати рішення Дніпродзержинської міської ради № 794-34/VІ в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ПрАТ «Укргідроенерго».

Проте, позивачем не враховано, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) сама по собі не створює жодних правових наслідків для учасників земельних правовідносин, а лише відображає зроблені дії суб`єкта господарювання розробника документації із землеустрою, здійснювані ним на основі завдання на розробку відповідного виду документації, затвердженого замовником.

Тобто, на думку відповідача-2, позивач не оспорює рішення відповідно до якого було надане право постійного користування земельною ділянкою, а лише дії, які були вчинені ПрАТ «Укргідроенерго» для реалізації своїх прав відповідно до цього рішення.

З огляду на викладене, відповідач-2 вважає, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту.

У відзиві на позов Кам`янська міська рада також проти заявлених позовних вимог заперечу в повному обсязі та зазначає, що останньою дотримано спосіб прийняття оскаржуваного рішення, оскільки рішення прийнято на черговій сесії, дана сесія є правомочною, вказане питання було включено в порядок денний сесії, проводилась доповідь і обговорення проекту рішення, голосування і за його результатами більшістю голосів присутніх депутатів, спірне рішення було прийнято.

Міська рада діяла в межах своїх повноважень та у спосіб, відповідно до вимог чинного законодавства, оскільки оренда та продаж земель, як об`єкта комунальної власності відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування» відноситься до виключної компетенції міської ради.

Таким чином, міській раді як суб`єкту земельних правовідносин, який здійснює повноваження власника землі, належить право розпорядження та обов`язок здійснювати контроль за використанням земельних ділянок, розташованих на її території.

Відповідач-1 звертає увагу суду, що оскаржуваним рішенням було відновлено на місцевості межі спірних земельних ділянок, які належать на праві постійного користування ПрАТ «Укргідроенерго», згідно державного акту на право постійного користування землею І-ДП № 002530, який зареєстровано в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 121 від 07.05.1996, виданого на підставі рішення Дніпродзержинської міської ради народних депутатів від 28.03.1996 № 87.

Відповідач-1 зазначає, що за даними обставинами справи, фактичним землекористувачем на праві постійного користування земельною ділянкою кадастровий номер :01:022:0161, площею 37,2512 га та земельною ділянкою кадастровий номер 121040000:01:012:0576, площею 42,1657 га,, згідно державного акту на право постійного користування землею І-ДП № 002530 з 1996 року є відповідач-2.

На думку відповідача-1, наразі існує спір про право між АТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" та ПрАТ «Укргідроенерго» стосовно того, кому з них належить відповідні земельні ділянки, а не спір між Кам`янською міською радою та АТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця", щодо повноважень Ради на відновлення меж земельних ділянок, які перебувають у постійному користуванні ПрАТ «Укргідроенерго».

Натомість, задоволення позовних вимог про скасування спірного рішення Ради, яка лише здійснила дії щодо відновлення меж земельних ділянок, які перебувають у постійному користуванні ПрАТ «Укргідроенерго» з 1996 року на виконання приписів закону, само по собі не матиме правових наслідків з відновлення порушеного права позивача, який вважає себе землекористувачем спірних земельних ділянок.

Крім того, відповідач-1 зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту є неефективним, оскільки задоволення вимог про скасування рішення, яке вже вичерпало свою дію фактом виконання, не може призвести до захисту або відновлення порушеного речового права позивача (у разі його наявності), зокрема повернення у його володіння спірної земельної ділянки.

Відповідач-1 вказує про те, що підстав для вилучення у відповідача-2 спірних земельних ділянок передбачених положеннями ст. 149 ЗК України, а також підстав для припинення права користування відповідача-2 відповідними земельними ділянками, визначених ст. 141 ЗК України, не вбачається.

Також відповідач заявляє про пропуск строку позивачем позовної давності, який на його думку, закінчився 08.01.2017 року.

З огляду на викладене, відповідач-1 вважає, що позивачем не доведено порушення його цивільних прав діями останнього, щодо прийняття Дніпродзержинською міською радою рішення від 27.12.2013 № 967-44/VІ про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ПрАТ «Укргідроенерго» на земельні ділянки, для подальшого використання на праві постійного користування.

У відповіді на відзив ПрАТ «Укргідроенерго» позивач з доводами останнього, викладеними у відзиві на позов, не погоджується, з огляду на таке.

26.04.2013 рішенням Дніпродзержинської міської ради № 794-34/VІ ПрАТ «Укргідроенерго» було надано дозвіл на розроблення технічної документації щодо встановлення (відновлення меж), яка і була розроблена ТОВ «Агроземінформ».

Проте, позивач вказує, що при розробленні документації ТОВ «Агроземінформ» не враховано, що земельна ділянка площею 6,1834 га під залізницею не відводилась Дніпродзержинській ГЕС.

Крім того, позивач звертає увагу суду, що у наданій ПрАТ «Укргідроенерго» копії державного акта на право постійного користування землею від 07.05.1996 серії І-ДП № 002530 відсутній план зовнішніх меж землекористування та таблиця щодо змін в землекористуванні.

Позивач вказує про те, що відповідач-2 зазначаючи в своєму відзиві про те, що прийняте відповідачаем-1 розпорядження про затвердження технічної документації не є нормативним актом та скасування такого акту не створює жодних правових наслідків для учасників земельних правовідносин, а лише зроблені дії, дійшов помилкового висновку про те, що обраний спосіб захисту порушеного права не забезпечує їх реального захисту та не врахував, що позивач просить не лише скасувати вказане розпорядження, а ще й заявляє вимоги про визнання його незаконним, з приводу того, що підставою виникнення речового права є саме рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер: 967-44 VІ виданий 27.12.2013, видавник: Дніпродзержинська міська рада, про що зазначено в копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.03.2020 № 202603830 на земельну ділянку кадастровий номер :01:022:0161 право постійного користування земельною ділянкою надано ПрАТ «Укргідроенерго» та копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.03.2020 № 202604086 на земельну ділянку кадастровий номер :01:022:0576 право постійного користування земельною ділянкою надано ПрАТ «Укргідроенерго».

У відповіді на відзиві на позов Кам`янської міської ради позивач з доводами останньої, викладеним у відзиві на позов не погоджується, з огляду на таке.

У акті на право постійного користування землею І-ДП № 002630 зазначено, що стороннім землекористувачем земельної ділянки площею 6,1812 га є Придніпровська залізниця.

Позивач зазначає, що Дніпродзержинською ГЕС було погоджено, що спірна земельна ділянка площею 6,1834 га відведена Придніпровській залізниці під розташування залізничних колій.

З огляду на викладене, на думку позивача, земельна ділянка площею 6,1834 га не належить до земель Дніпродзержинської ГЕС та рішенням ділянка площею 6,1834 га під залізницею не була закріплена за Дніпродзержинською ГЕС.

26.04.2013 рішенням Дніпродзержинської міської ради № 794-34/VІ ПрАТ «Укргідроенерго» було надано дозвіл на розроблення технічної документації щодо встановлення (відновлення меж), яка і була розроблена ТОВ «Агроземінформ».

Проте, позивач вказує, що при розробленні документації ТОВ «Агроземінформ» не враховано, що земельна ділянка площею 6,1834 га під залізницею не відводилась Дніпродзержинській ГЕС, а була зайнята майном стороннього землекористувача Придніпровською залізницею.

Позивач вважає, що підставою виникнення речового права на спірні земельні ділянки є саме рішення органу місцевого самоврядування серія та номер: 967-44 VІ виданий 27.12.2013, видавник: Дніпродзержинська міська рада, у зв`язку з чим, на думку позивача, останнім обраний належний спосіб захисту шляхом визнання вказаного рішення незаконним та його скасування.

Крім того, позивачем заявлені клопотання про продовження строку на подачу відзивів, які господарським судом задоволено.

У запереченнях на відповідь на відзив ПрАТ «Укргідроенерго» зазначає, що рішенням Виконавчого комітету № 87 від 28.03.1996 при затвердженні матеріалів інвентаризації земельної ділянки, що знаходиться в користуванні Дніпродзержинської ГЕС державної акціонерної гідроенергогенеруючої компанії «Дніпрогідроенерго», не передбачено відведення земельної ділянки під Придніпровську залізницю, а закріплено за Дніпродзержинською ГЕС державної акціонерної гідроенергогенеруючої компанії «Дніпрогідроенерго» для оформлення земельної ділянки загальною площею 87,937 га.

Відповідач-2 вказує, що проаналізувавши норми законодавства, яке було чинне на момент видачі Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою площею 82,6284 га, поняття сторонні землекористувачі не визначено нормами закону та таке визначення не змінює собою скасування права постійного користування, зазначеного в державному акті.

Будь-які вкраплення, які б відображали земельну ділянку Придніпровської залізниці у акті і плані зовнішніх меж відсутній.

Відповідач-2 звертає увагу суду на те, що на момент видачі Товариству державного акту на право постійного користування не було передбачено виділення частини земельної ділянки для розміщення залізнодорожнього роз`їзду, земельна ділянка виділялася саме під розміщення гідроспоруди.

Крім того, відповідач-2 наголошує на тому, що державним актом на право постійного користування землею серії І-ДП № 002530 від 07.05.1996 визначена конфігурація земельних ділянок, тобто їх форма і кути поворотних точок.

Відповідач-2 повторно зазначає, що у зв`язку зі зміною земельного законодавства, які в цілому набрали чинності 01.01.2013, урегульовано особливий механізм оформлення земельних ділянок, речові права на які у встановленому порядку набуто до 2004 року, з метою здійснення державної реєстрації та обліку таких земельних ділянок, а також речових прав на них.

Тобто, дії Товариства, вчинені у 2013 році, на розроблення та затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ніяким чином не змінювали майнових прав Товариства, а лише відображали межі земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Таким чином, на думку відповідача-2, рішення Дніпродзержинської міської ради щодо надання дозволу на розробку технічної документації, а також рішення про затвердження такої документації є законним та не може бути скасовано.

Крім того, відповідачем-2 заявлено клопотання про продовження строку на подачу заперечень, які господарським судом задоволено.

В поясненнях на заперечення відповідача-2, позивач повторно вказує про те, що земельна ділянка площею 6,1834 не належить до земель Дніпродзержинської ГЕС та рішенням Дніпродзержинської міської ради народних депутатів від 28.03.1996 № 87 ділянка площею 6,18345 під залізницею не була закріплена за Дніпродзержинською ГЕС, а включено до меж земельних ділянок площами 42,1657 га та 37,2512 га при розробленні документації ТОВ «Агроземінформ» у 2013 році помилково, у зв`язку з відсутністю першоджерела, а саме, технічного звіту № 64 по інвентаризації земельної ділянки Дніпродзержинської ГЕС.

Позивач наполягає на тому, що земельну ділянку площею 18,67722 га було надано державному підприємству «Придніпровська залізниця» на праві постійного користування для смуги відведення лінія ст. Дніпродзержинськ Пост 6 км, від 52 км + 300 м до 61 км + 80 м. для обслуговування та експлуатації залізничної колії, що належить позивачу та знаходиться у нього на балансі.

Відповідачем-2 подано письмові пояснення, в яких викладена загальна правова позиція стосовно суті спору та заявлено клопотання про застосування спливу строку позовної давності.

Ухвалою від 14.07.2021 позовну заяву Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" залишено без руху.

28.07.2021 від позивача до канцелярії суду надійшла заява про усунення недоліків позову.

Ухвалою від 30.08.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 22.09.2021, з подальшим його відкладенням до 19.10.2021.

07.10.2021 на адресу суду від позивача надійшло клопотання про уточнення позовних вимог.

19.10.2021 позивачем подано до суду клопотання про витребування доказів.

Розгляд вище зазначених клопотань відтерміновано до наступного засідання.

Ухвалою суду від 19.10.2021 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів до 29.11.2021 та відкладено підготовче засідання до 02.11.2021.

Підготовче засідання, призначене на 02.11.2021, не відбулось у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та перебуванням судді на лікарняному з 01.11.2021 по 15.11.2021 включно.

Ухвалою суду від 16.11.2021 відкладено підготовче засідання до 08.12.2021.

19.10.2021 на адресу суду від позивача надійшло клопотання про витребування доказів, у судовому засіданні, що відбулось 08.12.2021 представником позивача заявлено, що дане клопотання не є актуальним та немає підстав для його розгляду.

01.11.2021 на адресу суду надійшло клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

У вище вказаному клопотанні позивач вказує на те, що Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області здійснено реєстрацію земельних ділянок з кадастровими номерами 121040000:01:012:0576 та :01:022:0161, які є предметом спору, залучення його в якості третьої особи необхідно для з`ясування обставин справи та в разі задоволення позовних вимог, здійснення певних дій з його боку, відповідно до наданих повноважень.

03.12.2021 на адресу суду від позивача надійшло клопотання про призначення судової земельно-технічної експертизи, яке від терміновано судом до наступного підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 08.12.2021 відкладено підготовче засідання до 22.12.2021.

Залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області.

22.12.2021 відповідачем-1 до суду подане заперечення на клопотання позивача призначення судової земельно-технічної експертизи.

У підготовчому засіданні 22.12.2021 представник відповідача-2 заперечував проти задоволення даного клопотання.

Розглянувши у підготовчому засіданні, що відбулося 22.12.2021, подане 03.12.2021 позивачем клопотання про призначення судової земельно-технічної експертизи, господарським судом у задоволенні останнього відмовлено.

Підготовче засідання відкладено до 06.01.2022, про що постановлено ухвалу суду від 22.12.2021.

22.12.2021 позивачем подано клопотання про долучення доказів та клопотання про поновлення строку для подання вказаних доказів, яке задоволено судом, вказані докази долучено до матеріалів справи.

06.01.2021 позивачем повторно подано клопотання про призначення експертизи, яке господарським судом залишено без розгляду.

Під час підготовчого провадження господарським судом вирішені питання, визначені частиною 2 статті 182 ГПК України, у зв`язку з чим господарським судом завершено підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 25.01.2022, про що постановлено ухвалу суду.

Ухвалою суду від 25.01.2022 розгляд справи відкладався до 02.02.2022.

02.02.2022 відповідачем-2 подано клопотання про відкладення розгляду справи.

Господарський суд зазначає, що матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення у даному судовому засіданні.

Крім того, враховуючи запроваджені на території України заходи щодо убезпечення населення від поширення гострих респіраторних захворювань та в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача-2 про відкладення розгляду справи, а тому вважає можливим розглянути справу за відсутності останнього за наявними у ній матеріалами.

02.02.2021 у судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення (стаття 240 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є обставини, які можуть бути підставою для скасування рішення міської ради, скасування реєстрації земельних ділянок та витребування із чужого незаконного володіння спірних земельних ділянок.

Звертаючись з даним позовом позивач зазначає, що на підставі зведеного переліку земельних ділянок державного підприємства «Придніпровська залізниця», затвердженого Міністром інфраструктури України 18.08.2015, земельну ділянку площею 18,6722 га за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, ст. Дніпроджержинськ Пост 6 км, від 52 км+300м до 61 км +80 м площею 18,6722 га включено до статутного капіталу АТ «Укрзалізниця» на праві постійного користування.

Так, на підставі рішення Дніпродзержинської міської ради від 27.02.1998 № 39 «Про затвердження матеріалів інвентаризації та площ земельних ділянок» затверджено матеріали інвентаризації та площі земельних ділянок Державному підприємству «Придніпровська залізниця» та закріплено в постійне користування земельну ділянку площею 18,6256 га лінія ст. Дніпродзержинськ Пост 6км, від 52 км + 300 м до 61 км + 80 м.

В подальшому був виготовлений Державний акт на право постійного користування державним підприємством «Придніпровська залізниця» землею площею 18,6526 га землі серія 1-ДП № 003359, який 05.03.1998 зареєстровано в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 348.

У державний акт внесено зміни в землекористуванні відповідно до рішення № 279/15/V від 19.10.2007 та № 437-24/V від 30.07.2008. Площа земельної ділянки, межі якої відновлюються відповідно до державного акту становлять 18,6722 га.

Позивач вказує про те, що під час проведення землевпорядних робіт було встановлено, що частину земельної ділянки для смуги відведення лінія ст. Кам`янське Пост 6 к, від 52 км + 300 м до 61 км + 80 площею 18,6722 га, накладаються межі земельних ділянок з кадастровим номерами :01:012:0576 та :01:022:0161. Площа накладання складає 6,1834 га. Зазначені земельні ділянки знаходиться у постійному користуванні Приватного акціонерного товариства «Укргідроенерго».

У зв`язку з тим, що земельні ділянки за ПрАТ «Укргідроенерго» поділяють земельну ділянку для смуги відведення лінія ст. Кам`янське Пост 6 к, від 52 км + 300 м до 61 км + 80 на окремі частини, тому відновлення меж було виконано для земельних ділянок площами 9,0006 га та 3,4686 га. Вказані земельні ділянки знаходяться за адресою: м. Кам`янське, ст. Кам`янське - Пост 6 к, від 52 км + 300 м до 61 км + 80.

З урахуванням викладеного, за АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» зареєстровано лише площу без урахування накладання меж, а саме 12,4888 га, що відображено в завданні на складання технічної документації із землеустрою.

Листом від 27.01.2021 № НГ-2-3/53 керівництво регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» звернулось до міського голови м. Кам`янське Білоусова А.Л., щодо надання копії розпорядчих документів, на підставі яких надавалось право на земельні ділянки з кадастровими номерами :01:022:0161 та :01:012:0576.

Як зазначає позивач, листом від 03.02.2021 № 02-06вих./41 останній від Кам`янської міської ради отримав копії документів, що містили запитувану інформацію, а саме рішення Дніпродзержинської міської ради від 27.12.2013 № 967-44/VІ «Про набуття (припинення) права власності».

Позивач вказує про те, що згідно з п. 13 рішення Дніпродзержинської міської ради від 27.12.2013 № 967-44/VІ «Про набуття (припинення) права власності», було затверджено технічну документацію з землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ПАТ «Укргідроенерго» на спірні земельні ділянки для подальшого використання на праві постійного користування за адресами, що визначені в п. 13.2 вказаного рішення.

Проте, рішення Дніпродзержинської міської ради від 27.02.1998 № 39 не скасовано та Державний акт на право постійного користування землею площею18,6526 га серія І-ДП № 003359, який 05.03.1998 зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 348 є діючим.

Крім того, позивач зазначає, що відповідно до ч. 2 розділу VІІ Прикінцевих положень та перехідних положень Закону України від 07.07.2011 № 3613 VІ «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрових номерів.

В той же час, позивач звертає увагу суду на те, що земельні ділянки за кадастровими номерами :01:012:0576 та :01:022:0161, межі яких накладаються були сформовані після 2004 року, а саме 2013 згідно п. 13 рішення Дніпродзержинської міської ради від 27.12.2013 № 967-44/VІ «Про набуття (припинення) права власності», про затвердження технічної документації з землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ПрАТ «Укргідроенерго». Тоді як, позивачем на земельну ділянку для смуги відведення лінія ст. Кам`янське Пост 6 к, від 52 км + 300 м до 61 км + 80 площею 18,6722 га право постійного користування було отримано до 2004 року, у зв`язку з чим дана земельна ділянка станом на 07.07.2011 вважалася вже сформованою незалежно від присвоєння їй кадастрового номеру.

Посилаючись на статтю 122 ЗК України позивач зазначає, що прийняття органом місцевого самоврядування рішення про розпорядження землею, виключне право розпоряджатись якою має орган виконавчої влади, суперечить засадам правового прядку, порушує права того державного органу, повноваження якого привласнив орган місцевого самоврядування, а також порушує право власності держави на землю в разі, якщо орган місцевого самоврядування незаконно розпорядився землею, яка перебуває у державній власності.

Таким чином, набуття Кам`янською міською радою права власності на частину земельної ділянки, яку надано позивачу у постійне користування, призвело до зміни цільового призначення спірної частини земельної ділянки.

Крім того, позивач зазначає, що механізм встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Деркомзему від 18.05.2010 № 376.

Проте, всупереч вимогам вказаної Інструкції та ч. 2 ст. 198 ЗК України межі земельних ділянок з кадастровими номерами :01:022:0161 та :01:012:0576 з позивачем не погоджувались.

Посилаючись на статтю 387 ЦК України, позивач зазначає, що безспірним є факт набуття АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» права постійного користування земельною ділянкою площею 18,6526 га для розміщення об`єктів залізниці ще у березні 1998 року з дотриманням вимог діючого на той час законодавства, що підтверджується наданими доказами, а також надання в постійне користування частини спірної земельної ділянки ПрАТ «Укргідроенерго», чим порушено право позивача, як землекористувача, якого у передбаченому законом порядку такого права не позбавляли.

Вказані обставини і стали причиною даного спору.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 78 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Відповідно до частини 1 статті 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами, безоплатної передачі земель державної і комунальної власності, приватизації земельних ділянок, що надані їм у користування, прийняття спадщини, виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Відповідно до статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.03.1996 рішенням виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради народних депутатів Дніпропетровської області «Про надання земельної ділянки в користування» № 87 було вирішено закріпити за Дніпродзержинською ГЕС державної акціонерної гідроенергогенеруючої компанії «Дніпрогідроенерго» земельні ділянки загальною площею 87,937 га., в тому числі:

- 82,648 га земельна ділянка під гідроспорудами;

- 1,5614 га земельна ділянка під складськими спорудами;

- 1,2741 га земельна ділянка під дитячим садком № 34 по вулиці Харитонова;

- 0,4828 га земельна ділянка під клубом ГЕС;

- 1,9706 га земельна ділянка під житлово-комунальним відділом.

Згідно з частиною 1 статті 23 Земельного кодексу України (в редакції від 22.06.1993) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

07.05.1996 Дніпродзержинському ГЕС акціонерної гідроенергогенеруючої компанії «Дніпрогідроенерго» (правонаступником якого є ПрАТ «Укргідроенерго») було видано державний акт на право постійного користування землею серії І-ДП № 002530, вказаний акт було зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 121.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, вул. Рєпіна, 22, перебуває на праві власності нерухоме майно, згідно списку по довідці за ПАТ «Укргідроенерго».

Рішенням Дніпродзержинської міської ради від 27.12.2013 № 96744/VІ «Про набуття (припинення) права власності на землю затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ПАТ «Укргідроенерго» на земельні ділянки для подальшого використання на праві постійного користування за наступними адресами:

13.2. м. Дніпродзержинськ, вул. Рєпіна, 22, загальна площа земельної ділянки 82,6284 га., яка складається з наступних ділянок:

13.2.1 земельна ділянка кадастровий номер :01:022:0161, цільове призначення для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об`єктів енергогенеруючих підприємств, установ і організацій (14.01), вид використання земельної ділянки під розміщення гідроспоруди, площа 42,1657 га.

13.2.2 земельна ділянка кадастровий номер :01:0122:0576, цільове призначення для розміщення, будівництва та обслуговування будівель і споруд об`єктів енергогенеруючих підприємств, установ і організацій (14.01), вид використання земельної ділянки під розміщення гідроспоруди, площа 37,2512 га.

Відповідно до частини 3 статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Частиною 1 статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно з частиною 1 статті 59 цього Закону рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

За приписами статті 9 Земельного кодексу України до повноважень Київської і Севастопольської міських рад у галузі земельних відносин належить: розпорядження землями територіальної громади міста; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вилучення земельних ділянок приватної власності, комунальної власності із постійного користування в порядку, передбаченому цим Кодексом; викуп земельних ділянок для суспільних потреб міста; припинення права користування земельними ділянками комунальної власності у випадках, передбачених цим Кодексом; прийняття рішення щодо звільнення самовільно зайнятих земельних ділянок; підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок із земель державної власності, що проводяться органами виконавчої влади; встановлення та зміна меж сіл, селищ, районів у містах; організація землеустрою; координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів;здійснення контролю за використанням і охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; обмеження, тимчасова заборона (зупинення) чи припинення використання земельної ділянки громадянами та юридичними особами в разі порушення ними вимог земельного законодавства; інформування населення щодо надання, вилучення (викупу) земельних ділянок; вирішення земельних спорів; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Відповідно до пункту 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад відноситься, зокрема вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Таким чином, міській раді як суб`єкту земельних правовідносин, який здійснює повноваження власника землі, належить право розпорядження та обов`язок здійснювати контроль за використанням земельних ділянок, розташованих на її території.

Частиною 1 статті 73 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні встановлено, що акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Відповідно до статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Відповідно до частини 1 статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Так, п.п. б п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про Державний земельний кадастр» від 07.07.2011 № 3613 до Земельного кодексу України було внесено зміни та доповнено ст. 79-1, якою визначає загальні засади формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав.

За змістом ч. 1, 3, 4, 7 ст. 79-1 ЗУ «Про Державний земельний кадастр» (у редакції, чинній на момент прийняття рішення) формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру; сформовані земельної ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі; земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера; винесення в натурі (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про Державний земельний кадастр» (у редакції, чинній на момент прийняття рішення) земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власника (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).

Пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» визначено, що у разі якщо відомості про земельні ділянки, зазначені у п. 3 і 4 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», не внесенні до Державного реєстру земель, надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для державної реєстрації таких земельних ділянок, а також її затвердження у межах населеного пункту здійснюється сільськими, селищними, міськими радами.

Оскаржуваним рішенням було відновлено на місцевості межі спірних земельних ділянок, які належать на праві постійного користування ПрАТ «Укргідроенерго», згідно Державного акту на право постійного користування землею серії І-ДП № 002530, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 21 від 07.05.1996, виданого на підставі рішення Дніпродзержинської міської ради народних депутатів від 28.03.1996 № 87.

Господарським судом встановлено, що Дніпродзержинська міська рада діла в межах своїх повноважень та у спосіб, відповідно до вимог чинного законодавства, оскільки оренда та продаж земель, як об`єкта комунальної власності відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування» відноситься до виключної компетенції міської ради, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для визнання незаконними та скасувати рішення Дніпродзержинської міської ради від 27.12.2013 967-44/VI "Про набуття (припинення ) прав власності".

Крім того, господарський суд щодо способу захисту в спірних правовідносинах, зазначає таке.

Ефективність позовної вимоги про визнання відсутності права чи про визнання права припиненим має оцінюватися, виходячи з обставин справи залежно від того, чи призведе задоволення такої вимоги до дійсного захисту інтересу позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії).

Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з частинами 1, 2 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються зі статтею 20 Господарського кодексу України, визначено способи захисту прав та інтересів, одним з яких є визнання права.

Згідно зі статтею 20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Частиною 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до статті 5 Господарського процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Виходячи з системного аналізу ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України та ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), водночас відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Тобто, відповідно до положень Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення факту порушення або оспорювання прав і охоронюваних законом інтересів покладено саме на позивача.

У рішенні № 18-рп/2004 від 01.12.2004 Конституційного суду України (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Конституційний суд України у вказаному рішенні зазначає, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Щодо порушеного права господарський суд зазначає, що таким слід розуміти такий стан суб`єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Одночасно з цим, положеннями ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

У свою чергу, під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Отже, способи захисту за своїм призначенням можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. При цьому, метою застосування певного способу захисту є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб`єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню. Аналогічну позицію викладено у листі Верховного Суду України від 01.04.2014 "Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України".

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п. 11 постанови Пленуму Верховного України "Про судове рішення у цивільній справі" від 18.12.2009 № 14, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод і інтересів, а також у разі звернення до суду органів чи осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або держави та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Отже, відсутність права та охоронюваного законом інтересу у позивача або недоведеність факту його порушення є підставою для відмови у позові.

Суд зазначає, що обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, за змістом положень статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі № 914/1131/18, від 26.02.2019 у справі № 914/385/18, від 10.04.2019 у справі № 904/6455/17, від 05.11.2019 у справі № 915/641/18.

При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 зі справи № 902/761/18, від 20.08.2020 зі справи № 914/1680/18).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Вимоги, як і заперечення на них, за загальним правилом обґрунтовуються певними обставинами та відповідними доказами, які підлягають дослідженню, зокрема, перевірці та аналізу. Все це має бути проаналізовано судом як у сукупності (в цілому), так і кожен доказ окремо, та відображено у судовому рішенні.

Звертаючись з даним позовом, позивач просить суд визнати незаконним та скасувати рішення Дніпродзержинської міської ради від 27.12.2013 № 967-44/VІ в частині затвердження технічної документації з землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) Публічному акціонерному товариству Укргідроенерго на земельні ділянки, для подальшого використання на праві постійного користування за адресою, що визначена в п.13.2, (щодо земельних ділянок під кадастровими номерами :01:022:0161 та :01:012:0576).

Проте, позивачем не враховано, що затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не створює жодних правових наслідків для учасників земельних правовідносин, а лише відображає вчинені дії суб`єкта господарювання розробника документації із землеустрою, здійснені останнім на основі завдання на розробку відповідного виду документації, затвердженого замовником.

Тобто позивач не оспорює рішення відповідно до якого було надане право постійного користування спірною земельною ділянкою, а лише дії, які були вчинені відповідачем-2 для реалізації своїх прав відповідно до спірного рішення.

Отже, скасування рішення про затвердження технічної документації із землеустрою ніяким чином не вирішує питання позивача щодо його порушеного права, а також не впливає на право користування відповідачем-2 спірною земельною ділянкою.

Оскільки, як було встановлено господарським судом, право постійного користування спірною земельною ділянкою виникло у відповідача-2 ще у 1996 році відповідно до державного акту серії І-ДП № 002530, який є чинним на теперішній час.

Будь яких доказів на підтвердження того, що державний акт серії І-ДП № 002530 скасовано або визнано недійсним, матеріали справи не містять.

З урахуванням викладеного, суд зазначає, що позивачем не надано суду жодних, у тому числі, належних та допустимих доказів на підтвердження наявності обставин, які свідчать про порушення його прав відповідачами, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача про визнання незаконними та скасувати рішення Дніпродзержинської міської ради від 27.12.2013 967-44/VI "Про набуття (припинення ) прав власності", в частині затвердження технічної документації з землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) Публічному акціонерному товариству Укргідроенерго на земельні ділянки, для подальшого використання на праві постійного користування за адресою, що визначена в п.13.2, (щодо земельних ділянок під кадастровими номерами :01:022:0161 та :01:012:0576).

Що до доводів позивача стосовно того, що ним не погоджувалися суміжні межі земельних ділянок, а отже була проведене незаконна реєстрація земельних ділянок, на підставі рішення Дніпродзержинської міської ради від 27.12.2013 № 967-44/VI, господарський суд зазначає наступне.

Державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера (ч. 1 ст. 1 Закону України Про Державний земельний кадастр).

Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (ч. 2 ст. 24 Закону України Про Державний земельний кадастр).

Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою: особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи; власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи; органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування (у разі формування земельних ділянок відповідно державної чи комунальної власності); замовником технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель (у разі внесення до Державного земельного кадастру за результатами проведення інвентаризації земель масиву земель сільськогосподарського призначення відомостей про земельну ділянку, що входить до такого масиву) (ч. 3 ст. 24 Закону України Про Державний земельний кадастр).

Для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки; документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа. Заява з доданими документами надається заявником особисто чи уповноваженою ним особою або надсилається поштою цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення, а в разі подання заяви в електронній формі - надсилається засобами телекомунікаційного зв`язку (ч. 4 ст. 24 Закону України Про Державний земельний кадастр).

При здійсненні державної реєстрації земельної ділянки їй присвоюється кадастровий номер (ч. 9 ст. 24 Закону України Про Державний земельний кадастр).

Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Господарським судом встановлено, що оскаржуваним рішенням було відновлено на місцевості межі спірних земельних ділянок, які належать на праві постійного користування ПрАТ «Укргідроенерго», згідно Державного акту на право постійного користування землею серії І-ДП № 002530, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 21 від 07.05.1996, виданого на підставі рішення Дніпродзержинської міської ради народних депутатів від 28.03.1996 № 87.

Таким чином, Дніпродзержинська міська рада діла в межах своїх повноважень та у спосіб, відповідно до вимог чинного законодавства, оскільки оренда та продаж земель, як об`єкта комунальної власності відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування» відноситься до виключної компетенції міської ради, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для визнання незаконними та скасувати рішення Дніпродзержинської міської ради від 27.12.2013 967-44/VI "Про набуття (припинення ) прав власності".

Документального підтвердження, яке б свідчило про те, що на момент розгляду даної справи, спірна земельна ділянка, на якій знаходиться нерухоме майно що належить відповідачеві-2, передана у власність чи користування, позивачу, суду не надано.

Крім того, господарський суд звертає увагу, що чинним законодавством не передбачено обмеження права на користування земельною ділянкою у зв`язку з відмовою суміжного землекористувача від підписання акта погодження меж земельних ділянок, і така відмова, не є перешкодою для завершення процедури отримання в користування земельної ділянки.

З огляду на викладене, у суду відсутні підстави для задоволення вимоги позивача щодо скасування державної реєстрації права постійного користування на земельні ділянки за кадастровими номерами :01:022:0161 площею 37,2512 га, :01:012:0576 площею 42,1657 га у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, зареєстрованого за Приватним акціонерним товариством "Укргідроенерго", на підставі рішення Дніпродзержинської міської ради від 27.12.2013 № 967-44/VI.

Щодо вимоги позивача про витребування із чужого незаконного володіння Приватного акціонерного товариства "Укргідроенерго" частину земельної ділянки площею 2,8344 га з кадастровим номером :01:022:0161 та частину земельної ділянки площею 3,3460 га з кадастровим номером :01:012:0576, наданої останньому на праві постійного користування, господарський суд зазначає таке.

Судом встановлено, що 28.03.1996 рішенням виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради народних депутатів Дніпропетровської області «Про надання земельної ділянки в користування» № 87 було вирішено закріпити за Дніпродзержинською ГЕС державної акціонерної гідроенергогенеруючої компанії «Дніпрогідроенерго» земельні ділянки загальною площею 87,937 га., в тому числі:

- 82,648 га земельна ділянка під гідроспорудами;

- 1,5614 га земельна ділянка під складськими спорудами;

- 1,2741 га земельна ділянка під дитячим садком № 34 по вулиці Харитонова;

- 0,4828 га земельна ділянка під клубом ГЕС;

- 1,9706 га земельна ділянка під житлово-комунальним відділом.

Згідно з частиною 1 статті 23 Земельного кодексу України (в редакції від 22.06.1993) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

07.05.1996 Дніпродзержинському ГЕС акціонерної гідроенергогенеруючої компанії «Дніпрогідроенерго» (правонаступником якого є ПрАТ «Укргідроенерго») було видано державний акт на право постійного користування землею серії І-ДП № 002530, вказаний акт було зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 121.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, вул. Рєпіна, 22, перебуває на праві власності нерухоме майно, згідно списку по довідці за ПАТ «Укргідроенерго».

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, що не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього кодексу майно не може бути витребуване в нього.

Як визначено ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Частиною 2 ст. 152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами того, що частини спірних земельних ділянок набуті відповідачем-2 без законних на те підстав, позовні вимоги в цій частині також не підлягають задоволенню.

Крім того, господарський суд звертає увагу на те, що позивачем викладені вимоги до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровський області, щодо зобов`язання останнього внести зміни до автоматизованої системи державного земельного кадастру шляхом скасування (анулювання) кадастрового номера :01:022:0161 та :01:012:0576.

Відповідно до статті 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу.

Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Проте, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровський області в даній справі не є відповідачам, а залучене в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів.

Відносно вказаних вище обставин господарський суд вважає необхідним зазначити таке.

З огляду не те, що вказана особа не є відповідачем у даній справі, вимоги викладені до неї не підлягають розгляду та задоволенню.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судових рішеннях у справі, питання вичерпності висновків судів, суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що інші доводи, міркування сторін, судом розглянуті, але до уваги та врахування при вирішенні даної справи не приймаються, оскільки на результат вирішення спору не впливають.

Щодо заявлених відповідачами заяв про застосування строку позовної давності, суд зазначає таке.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності.

Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду.

Враховуючи той факт, що судом було встановлено, що позовні вимоги Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" не підлягають задоволенню, заява про застосування строків позовної даності судом до уваги не приймається.

Розподіл судових витрат здійснюється судом відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України та покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області та до Кам`янської міської радита до Приватного акціонерного товариства "Укргідроенерго", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про:

- визнання незаконним та скасувати рішення Дніпродзержинської міської ради від 27.12.2013 967-44/VI "Про набуття (припинення ) прав власності", в частині затвердження технічної документації з землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) Публічному акціонерному товариству Укргідроенерго на земельні ділянки, для подальшого використання на праві постійного користування за адресою, що визначена в п.13.2, (щодо земельних ділянок під кадастровими номерами :01:022:0161 та :01:012:0576);

- скасування державної реєстрації права постійного користування на земельну ділянку за кадастровим номером :01:022:0161 площею 37,2512 га, у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, зареєстрованого за Приватним акціонерним товариством "Укргідроенерго", на підставі рішення Дніпродзержинської міської ради від 27.12.2013 № 967-44/VI;

- скасування державної реєстрації права постійного користування на земельну ділянку за кадастровим номером :01:012:0576 площею 42,1657 га, у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, зареєстрованого за Приватним акціонерним товариством "Укргідроенерго", на підставі рішення Дніпродзержинської міської ради від 27.12.2013 № 967-44/VІ;

- витребування із чужого незаконного володіння Приватного акціонерного товариства "Укргідроенерго" частину земельної ділянки площею 2,8344 га з кадастровим номером :01:022:0161, наданої Позивачу на праві постійного користування;

- витребування із чужого незаконного володіння Приватного акціонерного товариства Укргідроенерго частину земельної ділянки площею 3,3460 га з кадастровим номером :01:012:0576, наданої Позивачу на праві постійною користування;

- зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровський області внести зміни до автоматизованої системи державного земельного кадастру шляхом скасування (анулювання) кадастрового номера :01:022:0161 та :01:012:0576 відмовити.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повне рішення складено 14.02.2022.

Суддя І.Ф. Мельниченко