РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2022 м. Івано-ФранківськСправа № 909/1210/21

Господарський суд Івано-Франківської у складі судді Малєєвої О. В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІМ І КОМПАНІЯ"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-ПЛЮС МВК"

про стягнення 53 978, 97 грн, з яких 34 560 грн - заборгованість за договором поставки від 22.08.2018 №18/32, 4 826, 30 грн - інфляційні втрати, 1 903, 39 грн - 3% річних, 12 689, 28 грн - 20% річних за користування чужими коштами,

ухвалив таке рішення.

1. Предмет позову.

1.1. ТОВ "ДІМ І КОМПАНІЯ" звернулося з позовом до ТОВ "ТРАНС-ПЛЮС МВК" про стягнення 53 978, 97 грн, з яких 34 560 грн - заборгованість за договором поставки від 22.08.2018 № 18/32, 4 826, 30 грн - інфляційні втрати, 1 903, 39 грн - 3% річних, 12 689, 28 грн - 20% річних за користування чужими коштами.

2. Вирішення процесуальних питань під час розгляду справи.

2.1. Суд відповідно до приписів ст. 252 ГПК України ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (ухвала про відкриття провадження від 15.12.2021).

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило.

2.2. Відповідно до ч. 5 ст. 176 ГПК України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому ст. 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог ч. 4 ст. 120 цього Кодексу. Частиною 11 ст. 242 ГПК України встановлено, що у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Ухвала про відкриття провадження у справі від 15.12.2021 надсилалася відповідачу ТОВ "ТРАНС-ПЛЮС МВК" за його місцезнаходженням, яке вказане у позовній заяві і визначене у витязі з ЄДРЮОФОПГФ від 10.12.2021.

Надсилання ухвали підтверджується відтиском штампу вихідної кореспонденції на її звороті та сформованим списком розсилки.

Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

На адресу суду повернулося поштове відправлення, адресоване відповідачу, із відміткою органу поштового зв`язку адресат відсутній за вказаною адресою.

Отже, відповідач належним чином повідомлявся про розгляд даної справи.

Процесуальні документи суду також направлялись за адресами засновників ТОВ "ТРАНС-ПЛЮС МВК", які вказані у ЄДРЮОФОПГФ, а саме ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Засновник ТОВ "ТРАНС-ПЛЮС МВК" Василишин Н. Д. отримала ухвалу про відкриття провадження у справі 13.01.2022 (повідомлення про вручення поштового відправлення №849). Кореспонденція суду, надіслана на адресу засновника ТОВ "ТРАНС-ПЛЮС МВК" Мостового П. В., повернулась з відміткою пошти "адресат відсутній за вказаною адресою".

3. Зміст позовних вимог та заперечень на позов.

3.1. Позовна заява від 09.12.2021 (вх.№21467/21 від 10.12.2021).

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням договірних зобов`язань щодо оплати за відвантажену продукцію. Відповідно до ст. 625 ЦК України нарахував 3% річних у розмірі 1 903, 39 грн та інфляційні втрати у розмірі 4 826, 30 грн. Згідно з приписами ст. 536 ЦК України та умовами договору нарахував 20% річних за користування чужими коштами у розмірі 12 689, 28 грн. Свою позицію обґрунтовує приписами ст. 526, 530, 536, 610, 612, 625, 692, 694 ЦК України.

3.2. Відповідач відзив на позов не надав, проти позову не заперечив.

А тому згідно з ч. 9 ст. 165 ГПК України, ч. 2 ст. 178 ГПК України суд вирішує спір за наявними матеріалами справи.

4. Обставини справи, оцінка доказів.

Дослідивши зібрані у справі докази, оцінивши їх відповідно до приписів ст. 86 ГПК України, суд встановив таке.

4.1. Між ТОВ "ДІМ І КОМПАНІЯ", як постачальником, та ТОВ "ТРАНС-ПЛЮС МВК", як продавцем, укладено договір поставки від 22.08.2018 № 18/32.

Умови договору такі.

Постачальник зобов`язується відпустити (відвантажити), а покупець прийняти і оплатити молочнокислу продукцію в кількості, асортименті і по ціні згідно з накладною (п. 1.1.).

Відпуск молочнокислої продукції здійснюється за відпускними цінами, що діють на момент відвантаження, згідно товарних накладних постачальника шляхом її відбору та отримання транспортом постачальника з покриттям транспортних та завантажувальних витрат за рахунок постачальника або самовивозом (п. 2.1.).

Продавець зобов`язаний відпустити покупцю молочну продукцію згідно з заявкою (у випадку центрозавозу заявка подається напередодні до 16:00 години) (п. 3.1.1.).

Покупець зобов`язаний прийняти продукцію по кількості та якості згідно товарно-транспортної накладної та діючих норм (п. 3.2.1.).; забезпечити своєчасну оплату за одержану продукцію (згідно пункту 5.2 даного договору) (п. 3.2.3.).

Приймання товару за кількістю та якістю проводиться покупцем на місці на момент отримання (п. 3.4.).

Передача товару постачальника у власність покупця відбувається з моменту його отримання на складі постачальника за товарною накладною або на момент доставки згідно з товарною накладною (п. 3.5.).

Сторони зобов`язані щомісяця проводити звірку взаємних розрахунків і за їх результатами складати акт звірки. Акт звірки повинен бути підписаний і повернутий впродовж 10-ти днів після закінчення місяця, наступного за звітним. У разі ухилення від підписання акту звірки однією із сторін у вказаний термін, акт звірки вважається погодженим та підтвердженим (п. 3.6.).

Покупець оплачує продукцію постачальника по цінах, які діють на момент відвантаження (п. 5.1.).

Оплата за відвантажену продукцію здійснюється шляхом внесення коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 7 (семи) календарних днів з моменту одержання продукції (п. 5.2.).

У випадку порушення вимог пункту 5.2. даного договору постачальник може нараховувати покупцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день протермінування. Кошти, які надходять від покупця до продавця, в першу чергу зараховуються в оплату неустойки, потім - в рахунок оплати відсотків за користування чужими грошовими коштами, а після повної сплати неустойки та вказаних відсотків - в рахунок погашення простроченої оплати товару, незалежно від змісту розрахунково-платіжних документів (п. 5.3.).

Постачальник має право не постачати наступну партію товару, якщо попередня партія повністю або частково не оплачена, та вимагати оплати товару і сплати покупцем 20% річних за користування чужими грошовими коштами від простроченої оплати за кожен день прострочення, а також вживати заходи щодо спонукання покупця до оплати товару шляхом звернення з вимогами та листами (п. 5.4.).

Постачальник зобов`язаний попередити покупця про зміну цін на товар не пізніше ніж за 3 (три) календарних дні (п. 5.5.).

За невиконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, встановлену законодавством України (п. 5.6.).

При порушенні терміну розрахунків за поставлений товар покупець на вимогу продавця зобов`язаний здійснити повернення нереалізованого товару в рахунок оплати суми заборгованості (основного боргу та неустойки) (п. 5.7.).

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2018. Закінчення строку, визначеного в п. 7.4 цього договору, не звільняє сторони від виконання невиконаних умов цього договору і від відповідальності за порушення умов цього договору (п. 7.4.).

У разі відсутності протягом одного місяця до закінчення строку дії цього договору заяви однієї із сторін про припинення дії договору строк дії вважається пролонгованим на цей же період на тих же умовах на наступні роки (п. 7.8.).

4.2. Факт поставки товару підтверджується товарно-транспортними накладними від 26.12.2019 №НФ-00027304 на суму 17 280 грн, від 18.02.2020 №НФ-00003543 на суму 17 280 грн.

4.3. ТОВ "ДІМ І КОМПАНІЯ" та ТОВ "ТРАНС-ПЛЮС МВК" підписали акт звірки розрахунків, згідно з яким заборгованість відповідача станом на 19.02.2020 складає 34 560 грн.

Акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу. Подібні правові висновки викладено в постановах КГС ВС від 11.01.2022 у справі № 927/738/19, від 11.10.2021 у справі № 910/19454/20, від 17.10.2018 у справі № 905/3063/17 та від 04.12.2019 у справі № 916/1727/17.

4.4. За прострочення оплати поставленого товару позивач згідно з приписами ст. 625 ЦК України нарахував 3% річних за період з 03.01.2020 до 30.11.2021 у розмірі 1 903, 39 грн та інфляційні втрати у розмірі 4 826, 30 грн. На підставі ст. 536 ЦК України та умов договору нарахував 20% річних за користування чужими грошовими коштами за період з 03.01.2020 до 30.11.2021 в розмірі 12 689, 28 грн.

5. Норми права та мотиви, якими суд керувався при ухваленні рішення.

5.1. При вирішенні даного спору суд керується приписами ч. 1 ст. 67 ГК України, згідно з якою відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

Між сторонами укладено договір поставки від 22.08.2018 № 18/32.

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 265 ГК України). Вказане положення кореспондується з приписами ст. 712 ЦК України.

Згідно з ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

5.2. На підставі господарського договору між суб`єктами господарювання виникають господарські зобов`язання (ст. 173, 174 ГК України). Цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, є майново-господарськими. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 175 ГК України).

Частиною 1 ст. 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

5.3. Згідно з ст. 525, 526, 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За приписами ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Суд встановив, що позивач поставив відповідачу товар відповідно до укладеного договору поставки від 22.08.2018 № 18/32 на загальну суму 34 560 грн, а відповідач в установлені договором строки оплату товару не здійснив.

5.4. За приписами ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до умов п. 5.2. договору поставки від 22.08.2018 № 18/32 днем прострочення виконання грошового зобов`язання щодо оплати вартості товару, поставленого згідно з товарно-транспортною накладною від 26.12.2019 №НФ-00027304 на суму 17 280 грн. Відповідно до умов п. 5.2. договору поставки від 22.08.2018 № 18/32 днем прострочення виконання грошового зобов`язання щодо оплати вартості товару, поставленого згідно з товарно-транспортною накладною від 26.12.2019 №НФ-00027304 на суму 17 280 грн , є 03.01.2020, згідно з товарно-транспортною накладною від 18.02.2020 №НФ-00003543 на суму 17 280 грн - 26.02.2020.

, є 03.01.2020, згідно з товарно-транспортною накладною від 18.02.2020 №НФ-00003543 на суму 17 280 грн - 26.02.2020. 5.5. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач прострочив виконання зобов`язання, він повинен сплатити інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми.

Суд перевірив правильність розрахунків 3 % річних та інфляційних втрат і встановив їх обґрунтованість.

5.6. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами (ч. 1.). Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (ч. 2.).

Термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Таким чином, чітко розмежовано поняття "проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами" та "проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами", причому останні проценти кваліфіковано саме в якості плати боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, врегульованої частиною другою статті 625 ЦК України (постанова ВП ВС від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17).

При цьому проценти за правомірне користування чужими коштами не сплачуються у випадку сплати процентів за неправомірне користування (постанова КГС ВС від 05.03.2019 року у справі № 5017/1987/2012).

Враховуючи те, що позивач заявив вимогу про сплату 3% річних за прострочення оплати на підставі ч. 2 ст. 625 ГПК України, а встановлені в п. 5.4. договору 20% річних за користування чужими грошовими коштами обґрунтовує приписами ст. 536 ЦК України, то ці нарахування належить оцінювати як проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами. Однак 20% річних позивач нарахував за період прострочення оплати товару, що суперечить правовій природі таких нарахувань. Чинне законодавство не передбачає можливості подвійного стягнення відсотків за неправомірне користування боржником грошовими коштами. Такі стягнення здійснюються відповідно до приписів ч. 2 ст. 625 ЦК України.

6. Висновки суду.

6.1. З урахуванням викладеного суд висновує про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 41 289, 69 грн, з яких 34 560 грн - заборгованість за договором поставки від 22.08.2018 № 18/32, 4 826, 30 грн - інфляційні втрати, 1 903, 39 грн - 3% річних. У стягненні 20% річних за користування чужими коштами у розмірі 12 689, 28 грн належить відмовити.

7. Судові витрати.

7.1. Склад та порядок розподілу судових витрат визначено главою 8 ГПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

7.2. Позивач, як судові витрати, визначив судовий збір у розмірі 2 270 грн (платіжне доручення від 07.12.2021 №1328).

Інших судових витрат сторони не заявили.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, враховуючи часткове задоволення позову, судовий збір покладається на відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог - в розмірі 1 736, 37 грн.

Керуючись ст. 2, 86, 129, 233, 236-238, 240, 241, 256 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-ПЛЮС МВК" (вул. Крайківського, 1, м. Івано-Франківськ, 76018, ідентифікаційний код 40201333) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІМ І КОМПАНІЯ" (вул. Гетьмана Сагайдачного, 42А, м. Івано-Франківськ, 76007, ідентифікаційний код 33645620) 41 289, 69 грн (сорок одну тисячу двісті вісімдесят дев`ять гривень шістдесят дев`ять копійок), з яких 34 560 грн - заборгованість за договором поставки від 22.08.2018 № 18/32, 4 826, 30 грн - інфляційні втрати, 1 903, 39 грн - 3% річних, а також 1 736, 37 грн (одну тисячу сімсот тридцять шість гривень тридцять сім копійок) судового збору.

Відмовити в позові в частині стягнення 20% річних за користування чужими коштами у розмірі 12 689, 28 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 14.02.2022.

Суддя О. В. Малєєва