ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

14.02.2022 справа № 914/495/20

Господарський суд Львівської області у складі судді М. М. Синчука, за участю секретаря судового засідання Кравчук І.В., розглянувши матеріали подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького Зоряна Вікторовича (вх. №52/22 від 10.01.2022) про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами

по справі №914/495/20

за позовом: Акціонерного товариства «ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО», м. Львів,

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Косіка Юрія Васильовича, м. Львів,

про: стягнення заборгованості, пені, 3% річних та інфляційних втрат в сумі 323 069, 69 грн.

Представники учасників справи: не з`явились.

На розгляді Господарського суду Львівської області перебуває подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького Зоряна Вікторовича (вх. №52/22 від 10.01.2022) про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами квартирі загальною площею 81,4 кв., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рух справи відображено в попередніх ухвалах суду.

У судове засідання 14.02.2022 приватний виконавець не з`явився.

У судове засідання 14.02.2022 представник стягувача не з`явився.

У судове засідання 14.02.2022 боржник не з`явився.

У судовому засіданні 14.02.2022 розглянуто матеріали подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького Зоряна Вікторовича (вх. №52/22 від 10.01.2022) про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами та встановлено наступне.

На виконанні у приватного виконавця виконавчого органу Львівської області Маковецького З.В. перебуває зведене виконавче провадження №62889797 до складу якого входить виконавче провадження №62879331 з примусового виконання наказу господарського суду у справі №914/495/20 від 10.08.2020 про стягнення з Фізичної особи-підприємця Косіка Юрія Васильовича на користь Акціонерного товариства «ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО» суми основного боргу за договором оренди в розмірі 263 332,49 грн., 21 423, 98 грн інфляційних втрат, 11 486, 46 грн. 3% річних, 5 089, 05 грн. пені, всього 301 331, 98 грн; виконавче провадження №62879339 з примусового виконання наказу господарського суду у справі №914/495/20 від 10.08.2020 про стягнення з Фізичної особи-підприємця Косіка Юрія Васильовича на користь Акціонерного товариства «ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО» судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 4 519,86 грн.

Як зазначає приватний виконавець, за результатами проведеної повної перевірки майнового стану боржника, у ОСОБА_1 відсутні дохід, кошти та рухоме майно на які можливо звернути стягнення з метою забезпечення виконання рішення суду.

Єдиним зареєстрованим за боржником, на праві власності є нерухоме майно, а саме квартира за адресою, АДРЕСА_2 .

Проте, звернути стягнення на вказану квартиру неможливо, оскільки квартира перебуває у спільній сумісній власності, частки власників не визначені.

Як вбачається з відомостей Реєстру прав власності на нерухоме майно, об`єкт нерухомого майна квартира, загальною площею 81, 4 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 перебуває у спільній сумісній власності: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 .

При розгляді зазначеного подання суд керується таким.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно зі статтею 10 Закону заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця. Суд у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з повідомленням сторін та заінтересованих осіб. Неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами (стаття 335 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 338 Господарського процесуального кодексу України процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом.

Згідно із частиною шостою статті 48 Закону стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Згідно зі статтею 50 Закону звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. У разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

При вирішенні питання про визначення частки в спільній сумісній власності слід враховувати, що відповідно до частини другої статті 370 Цивільного кодексу України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06 жовтня 2020 року у справі №2-24/494-2009 дійшла висновку про те, що розгляд подання державного чи приватного виконавця за правилами статті 335 ГПК України не забезпечує учасникам судового провадження дієву, реальну можливість надання суду своїх доказів та аргументів, як того вимагає пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод за наявності спору про право. Тому стаття 335 ГПК України підлягає застосуванню виключно за відсутності спору про право. У цьому разі відповідно до статті 338 ГПК України подання державного чи приватного виконавця розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від суб`єктного складу боржника та інших співвласників майна. Натомість за наявності спору про право стаття 335 ГПК України не підлягає застосуванню.

Якщо боржнику разом з іншими особами належить майно на праві спільної власності, але частка боржника в праві власності не визначена, то наявність спору між співвласниками щодо розміру такої частки не може бути перешкодою для звернення стягнення на частку боржника, бо у світлі практики ЄСПЛ це означало б порушення права на справедливий суд у розумінні статті 6 згаданої Конвенції.

Виконавець має право звернутися до суду з поданням про визначення частки майна боржника в майні, яким він володіє спільно з іншими особами, незалежно від того, чи відсутній спір про право, чи він наявний. Водночас в останньому випадку виконавець звертається з таким поданням (позовною заявою) в порядку позовного провадження.

Ухвалою від 11.01.2022, 31.01.2022 суд запропонував боржнику повідомити чи існує спір щодо частки у майні, а також запропонував заінтересованим особам надати суду письмові пояснення на заяву, повідомивши чи існує спір щодо частки у майні з боржником.

Однак, ні від боржника, ні від заінтересованих осіб до суду не надходило пояснень щодо наявності/відсутності у даному випадку спору щодо частки у майні з боржником.

Враховуючи наведені вище обставини та положення закону, суд презюмує, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, а відтак, частка ОСОБА_1 становить 1/3 частини у праві власності на Квартиру, якою він володіє спільно з іншими особами.

Керуючись статтею 231, 234, 335 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Задовольнити подання (Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького Зоряна Вікторовича (вх. №52/22 від 10.01.2022) про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

2. Визначити частку майна ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ), яким він, на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, серія та номер: НОМЕР_2 , виданого 20.12.2010, Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, володіє спільно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у розмірі 1/3 частини квартири, реєстраційний номер якої, як об`єкта нерухомого майна: 33282234; адреса: АДРЕСА_1 ; загальна площа 81,4 кв.м.

Ухвала господарського суду набирає законної сили відповідно до ст.235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена протягом десяти днів шляхом подання апеляційної скарги до Західного апеляційного господарського суду.

Суддя Синчук М.М.