ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2022 р. Справа№ 910/8280/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Майданевича А.Г.

Суліма В.В.

за участю секретаря судового засідання Безрука Д.Д.,

за участю представників згідно з протоколом судового засідання від 09.02.2022

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Дім Будівельних Матеріалів»

на рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2021 (повний текст складено 03.11.2021)

у справі №910/8280/21 (суддя Стасюк С.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Вікант»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дім Будівельних Матеріалів»

про стягнення 4 770 260, 94 грн,

Розглянувши справу в порядку ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), Північний апеляційний господарський суд,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст заявлених вимог

У травні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма «Вікант» (далі - ТОВ «Фірма «Вікант») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дім Будівельних Матеріалів» (далі - ТОВ «Дім Будівельних Матеріалів») про стягнення 4 770 260, 94 грн.

Позовні вимоги про стягнення заборгованості обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки № 730219КРП від 12.03.2019 в частині здійснення повної та своєчасної оплати за поставлений товар.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.10.2021 позов ТОВ «Фірма «Вікант» до ТОВ «Дім Будівельних Матеріалів» про стягнення 4 770 260, 94 грн задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Дім Будівельних Матеріалів» на користь ТОВ «Фірма «Вікант» 3 647 070, 48 грн основного боргу, 182 353, 52 грн штрафу, 162 302, 31 грн 3 % річних, 364 706, 79 грн інфляційних втрат, 65 346, 49 грн судового збору. У іншій частині позову відмовлено.

Рішення обґрунтовано тим, що товар за кожною партією був прийнятий відповідачем без будь-яких зауважень та заперечень, що підтверджується видатковими накладними. Враховуючи, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача стосовно невиконання грошового зобов`язання з повної оплати поставленого товару, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем за договором в сумі 3 647 070, 48 грн належним чином доведений, документально підтверджений.

Також суд першої інстанції виходив з безпідставності заперечень відповідача стосовно того, що строк оплати поставленого товару за специфікацією не настав, враховуючи що специфікацією не передбачена поставка товару партіями та відповідно оплата за кожну окрему партію, оскільки відповідач мав право відмовитися від прийняття партії товару у разі незгоди з загальною кількістю поставленого товару.

Водночас в частині позовних вимог про стягнення пені, рішення мотивовано тим, що сторонами не передбачено в умовах специфікації № 8173 від 29.10.2019 стягнення неустойки у вигляді пені, а тому підстави для стягнення з відповідача нарахованої позивачем 413 827, 84 грн пені відсутні.

Щодо позовних вимог про стягнення штрафу, суд першої інстанції встановив, що така відповідальність була передбачена специфікацією, а тому дійшов висновку про правомірність такої вимоги. Правомірним визнано судом і заявлені до стягнення позивачем 3 % річних та інфляційні втрати. Підстав для зменшення неустойки судом першої інстанції не встановлено.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду та межі апеляційного перегляду рішення суду

У листопаді 2021 ТОВ «Дім Будівельних Матеріалів», не погодившись з ухваленим рішенням, звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2021 та ухвалити нове рішення, яким у стягненні 3 647 070, 48 грн основного боргу, 182 353, 52 грн штрафу, 162 302, 31 грн 3 % річних, 364 706, 79 грн інфляційних втрат відмовити. У частині відмови в задоволенні позову про стягнення пені скаржник просив залишити рішення без змін. Також скаржником було заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.01.2022 було поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Дім Будівельних Матеріалів» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2021. Зупинено дію оскаржуваного рішення. Надано сторонам час для подачі відзиву та клопотань. Справу призначено до розгляду на 09.02.2022.

У судове засідання 09.02.2022 з`явилися представники сторін - позивача та відповідача.

Представницею скаржника у судовому засіданні було заявлено клопотання про відкладення розгляду справи, яке мотивовано проведенням переговорів між сторонами щодо мирного урегулювання спору (укладення мирової угоди). Представник позивача у судовому засіданні заперечив проти заявленого клопотання, зазначаючи, що у скаржника відсутній дійсний намір на укладення мирової угоди, про що, на його переконання, свідчить звернення з даною апеляційною скарго.

Суд апеляційної інстанції, порадившись на місці, ухвалив відмовити у задоволенні клопотання скаржника про відкладення розгляду справи, про що було постановлено усну ухвалу із занесенням до протоколу судового засідання. Судове рішення мотивовано відсутністю підстав, встановлених ст. 2, 11, 13, 270 ГПК України, запереченням іншої сторони та, власне, не підтвердженням факту проведенням відповідних переговорів між сторонами в розумінні ст. 76, 80 ГПК України.

Суд заслухав представників сторін, з`ясував обставини справи та перевірив їх доказами.

Представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, а рішення суду - скасувати. Представник відповідача заперечив проти вимог апеляційної скарги та просив відмовити в її задоволенні.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених в ній доводів

ТОВ «Дім Будівельних Матеріалів» не погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Скаржник зазначає, що позов є передчасним у зв`язку з тим, що строк оплати товару ще не настав, оскільки позивачем до сьогоднішнього дня не виставлено відповідачеві жодного рахунку для оплати поставленого товару, а відповідно до п. 3.4 договору оплата товару здійснюється покупцем шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника протягом 1-го (одного) банківського дня від дати рахунку-фактури.

Також скаржник вказує, що позивач не виконав свого обов`язку і не поставив повністю товар в кількості, передбаченій специфікацією № 8173, яка є додатком до договору поставки, відповідно до якої постачальник продає, а покупець купляє 140 т. балки двутарової № 55 Б1 ст. С255, СТО АСЧМ 20-93 на загальну суму 4 230 800, 00 грн в т.ч. ПДВ, а поставлено балку було лише на суму 3 647 070, 48 грн, а отже не повністю, а оскільки поставка товару партіями договором не передбачена, тому і строк оплати, на переконання сторони, ще не настав. А тому має місце порушення умов договору поставки з боку саме позивача.

Позивач не надав жодного розрахунку збитків або доказів наявності збитків, а тому стягнення надмірного розміру штрафних санкцій є неспівмірним із нульовими збитками, відповідно.

5. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло. Клопотання про продовження строку для його подачі заявлено не було. Представник позивача у судовому засіданні усно виклав свої заперечення.

6. Фактичні обставини, неоспорені сторонами, встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції

Як вбачається з матеріалів справи, 12.03.2019 між ТОВ «Фірма «Вікант» (постачальник) та ТОВ «Дім Будівельних Матеріалів» (покупець) укладено договір поставки № 730219КРП (далі - договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується передати у встановлений у даному договорі термін у власність покупця металопродукцію (товар), а покупець зобов`язується оплатити вартість товару та прийняти його відповідно до умов цього договору.

Згідно з п. 1.2. договору ціна, загальна кількість, асортимент, сортамент та розгорнута номенклатура товару, що поставляється за цим договором, визначається у рахунках-фактурах постачальника та/або у видаткових/залізничних накладних або в інших додатках до цього Договору, які є невід`ємними частинами даного Договору.

Відповідно до п. 1.3. договору факт поставки товару за цінами, загальною кількістю, асортиментом, сортаментом та номенклатурою, зазначеними у рахунках-фактурах та/або видаткових/залізничних накладних, або факт оплати рахунка-фактури означає взаємну згоду постачальника і покупця з умовами поставки та умовами оплати товару (як що вони вказані в рахунку-фактурі постачальника), ціною, загальною кількістю, асортиментом, сортаментом та номенклатурою товару, які зазначені у рахунках-фактурах постачальника та/або у видаткових/залізничних накладних, а також є підтвердженням факту отримання покупцем від постачальника оригіналу рахунку-фактури для оплати товару, який постачальник поставляє/поставив.

Пунктом 3.2. договору сторони погодили, що загальна ціна (сума) цього договору складає загальну вартість поставленого товару, яка зазначена в усіх видаткових накладних, за якими був поставлений товар постачальником по даному договору.

Згідно з п. 3.6. договору оплата товару здійснюється покупцем шляхом передплати 100 % вартості товару в терміни, які вказані у рахунках-фактурах постачальника. З моменту зарахування на поточний рахунок постачальника 100 % оплати за поставлений товар, або за товар що має бути поставлений, ціна на товар не підлягає зміні.

Товар вважається поставленим постачальником і прийнятим покупцем з моменту видачі видаткової накладної (п. 4.1. договору).

Відповідно до п. 9.1. договору останній набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2019, а в частині взаєморозрахунків - до повного розрахунку між сторонами.

29.10.2019 між сторонами підписано та скріплено печатками специфікацію № 8173 на поставку товару загальною вартістю 4 230 800, 00 грн.

Відповідно до п. 1 специфікації № 8173 від 29.10.2019: умови оплати - покупець сплачує вартість товару протягом 21 календарного дня від дати поставки, що вказана у видатковій накладній.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 3 647 070, 48 грн, що підтверджується підписаними видатковими накладними: № 184127 від 01.11.2019, на загальну суму - 613 224, 24 грн, № 184294 від 01.11.2019, на загальну суму - 613 224, 24 грн, № 184486 від 04.11.2019, на загальну суму - 580 949, 28 грн; № 185026 від 05.11.2019, на загальну суму - 613 224, 24 грн, № 185143 від 05.11.2019, на загальну суму - 580 949, 28 грн; № 186745 від 11.11.2019, на загальну суму - 645 499, 20 грн.

Так, звертаючись з даним позовом, заявник вказував, що на виконання взятих на себе зобов`язань за договором поставив відповідачу товар на загальну суму 3 647 070, 48 грн, однак відповідач не здійснив оплати поставленого позивачем товару. Посилаючись на порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань з оплати за договором та наявність у відповідача заборгованості у сумі 3 647 070, 48 грн, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача 3 647 070, 48 грн основного боргу, 413 827, 84 грн пені, 182 353, 52 грн штрафу у розмірі 5 % від суми неоплаченого товару, 162 302, 31 грн 3 % річних, 364 706, 79 грн інфляційних втрат.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Між сторонами склалися правовідносини з договору поставки. Спір у справі стосується наявності або ж відсутності підстав для стягнення заборгованості за поставлений товар.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до ч. 1, ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на виконання взятих на себе зобов`язань за договором поставив відповідачу товар на загальну суму 3 647 070, 48 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними. Наведена обставина не заперечується та не спростовується сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 1 специфікації № 8173 від 29.10.2019 визначено таке положення: умови оплати - покупець сплачує вартість товару протягом 21 календарного дня від дати поставки, що вказана у видатковій накладній.

За таких обставин, суд першої інстанції, взявши до уваги положення укладеного між сторонами договору та факт виконання обов`язку позивача з поставки товару (що підтверджено належними та допустимими доказами), дійшов правомірного висновку про те, що строк виконання відповідачем своїх зобов`язань за спірним договором в частині повної оплати отриманого товару є таким, що настав.

Доказів оплати відповідачем поставлено позивачем товару у встановлений договором строк матеріали справи не містять. Обставин, з якими чинне законодавство пов`язує можливість звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов`язання, скаржником не наведено.

При цьому суд апеляційної інстанції враховує і ту обставину, що скаржник сам визнає факт здійсненої поставки без жодних зауважень щодо якості поставленого товару. До того ж, як вказала представниця скаржника у судовому засіданні, останній ініціює укладення мирової угоди, що також підтверджує факт заборгованості. Факт невиконання невиконання зобов`язання зі своєчасної оплати поставленого товару пояснює недобросовісністю власного контрагента, якому перепоставлявся такий товар. Однак, така обставин не може бути підставою для звільнення від виконання зобов`язання сторони з оплати поставленого товару.

Отже, враховуючи те, що скаржником не надано належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача стосовно невиконання грошового зобов`язання з повної оплати поставленого товару, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем за договором в сумі 3 647 070, 48 грн належним чином доведений, документально підтверджений. Відповідно, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги в частині стягнення суми основної заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Доводи скаржника стосовно того, що строк оплати за поставлений товар за специфікацією не настав, скільки специфікацією не передбачена поставка товару партіями та відповідно оплата за кожну окрему партію є необґрунтованими з огляду на те, що відповідач мав право відмовитися від прийняття партії товару у разі незгоди із загальною кількістю поставленого товару. Жодних заперечень скаржника щодо кількості та якості товару під час приймання останнього, матеріали справи не містять.

Крім того, відповідно до п. 1.3 договору факт поставки товару за цінами, загальною кількістю, асортиментом, сортаментом та номенклатурою, зазначеними у рахунках-фактурах та/або видаткових/залізничних накладних, або факт оплати рахунка-фактури означає взаємну згоду постачальника і покупця з умовами поставки та умовами оплати товару (як що вони вказані в рахунку-фактурі постачальника), ціною, загальною кількістю, асортиментом, сортаментом та номенклатурою товару, які зазначені у рахунках-фактурах постачальника та/або у видаткових/залізничних накладних, а також є підтвердженням факту отримання покупцем від постачальника оригіналу рахунку-фактури для оплати товару, який постачальник поставляє/поставив.

Згідно з наявними у матеріалах справи видатковими накладними товар за кожною партією був прийнятий відповідачем без будь-яких зауважень та заперечень.

Також необґрунтованим визнається посилання скаржника на те, що постачальником не було виставлено рахунку, оскільки ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою в розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 Цивільного кодексу України, а відсутність рахунку-фактури не звільняє покупця від обов`язку з оплати поставленого товару.

Також позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 413 827, 84 грн пені, 182 353, 52 грн штрафу у розмірі 5 % від суми неоплаченого товару, 162 302, 31 грн 3 % річних, 364 706, 79 грн інфляційних втрат.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову про стягнення пені скаржником не оскаржувалася. Обов`язкових підстав для скасування рішення, передбачених ст. 277 ГПК України, судом апеляційної інстанції не встановлено. Відповідно, розгляд справи здійснюється в межах, передбачених ст. 269 ГПК України.

За змістом з ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

За приписами ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно з п. 5.1. договору у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань за цим Договором сторони несуть відповідальність відповідно до умов цього Договору та чинного законодавства України.

Відповідно до п. 5.2 договору за прострочення строків оплати товару, встановлених в цьому договорі та додатках до нього, покупець сплачує постачальникові пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожен день прострочки за весь період прострочення. Якщо заборгованість за поставлений товар становить більше 15 календарних днів, покупець, крім сплати пені за той самий період, сплачує постачальникові штраф у розмірі 10 % від суми неоплаченого товару в зазначені в даному договорі та додатках до нього строки.

Пунктом 4 специфікації № 8173 від 29.10.2019 року до договору сторони погодили відповідальність: при відвантаженні товару на умовах відстрочення платежу покупець, в разі порушення прийнятого на себе зобов`язання з оплати поставленого товару на строк більше ніж 5 календарних днів сплачує штраф в розмірі 1 % від суми заборгованості, якщо прострочка більше ніж 10 календарних днів - 3 %; якщо більше ніж 15 календарних днів - 5 %. Тому в цій частині доводи скаржника є помилковими.

Відповідно до п. 10.1. договору усі додатки, зміни і доповнення до цього договору дійсні і є його невід`ємними частинами тільки в тому випадку, якщо вони виконані у письмовій формі і підписані належним чином уповноваженими представниками обох сторін, крім випадків, передбачених у цьому договорі.

Згідно з п. 6 специфікації № 8173 від 29.10.2019 даний додаток набирає юридичну силу після підписання обома сторонами та є невід`ємною частиною зазначеного вище договору.

Судом апеляційної інстанції перевірено розрахунок штрафу та встановлено, що він є арифметично правильним, відповідає умовам специфікації, а тому суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги про стягнення штрафу у розмірі 5 % від суми неоплаченого товару в розмірі 182 353, 52 грн.

Також суд першої інстанції правомірно виходив з того, що подана відповідачем заява про зменшення заявленої до стягнення суми неустойки є необґрунтованою з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно з частиною 2 вказаної статті штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

За змістом ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафу.

Позивач і відповідач є господарюючими суб`єктами і вони несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. Зменшення (за клопотанням сторони) заявленого штрафу, який нараховується за неналежне виконання стороною своїх зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно зі ст. 74 ГПК України, ст. 233 Господарського кодексу України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.02.2019 у справі № 910/9765/18.

Водночас жодних доказів на підтвердження заявленого клопотання відповідачем у суді першої інстанції не надано. Посилання на те, що позивач не зазнав збитків також визнається необґрунтованим, як підстава для скасування рішення. До того ж, можливість стягнення штрафу була узгоджена сторонами в договорі та в спеціалізації. А тому суд правомірно виходив з того, що відповідачем не наведено правових підстав для задоволення заяви та зменшення заявленого до стягнення штрафу.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі ч. 2 ст. 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Судом апеляційної інстанції перевірено розрахунок 3% річних та інфляційних втрат та встановлено, що розрахунок позивача є арифметично правильним, у зв`язку із чим суд першої інстанції правомірно задовольнив вимоги позивача про стягнення 162 302, 31 грн 3 % річних, 364 706, 79 грн інфляційних втрат.

За таких обставин, суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги ТОВ «Фірма «Вікант» до ТОВ «Дім Будівельних Матеріалів» в розмірі 3 647 070, 48 грн основного боргу, 182 353, 52 грн штрафу, 162 302, 31 грн 3 % річних, 364 706, 79 грн інфляційних втрат.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Отже, Північний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за договором поставки, у зв`язку з доведеністю заявлених вимог у розумінні ст. 76 - 80, 269 ГПК України.

Таким чином, на підставі ст. 2, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

9. Судові витрати

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги по суті, понесений судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 281 - 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дім Будівельних Матеріалів» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2021 у справі № 910/8280/21 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2021 у справі № 910/8280/21 - залишити без змін.

3. Судовий збір, понесений у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на скаржника.

4. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2021, зупиненого ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.01.2022.

5. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 11.02.2022.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді А.Г. Майданевич

В.В. Сулім