ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" січня 2022 р. Справа№ 910/10979/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Барсук М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі Реуцькій Т.О.

За участю представників:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Мельник О.В. (довіреність від 31.12.2021 №Д-149/21),

розглянувши апеляційну скаргу акціонерного товариства «Київгаз»

на рішення господарського суду міста Києва від 04.10.2021

у справі №910/10979/21 (суддя Кирилюк Т.Ю.)

за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Аркс»

до акціонерного товариства «Київгаз»

про стягнення 10 766,15 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Позов заявлено про стягнення з відповідача як власника автомобіля ГАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 частини виплаченого позивачем у зв`язку з пошкодженням автомобіля Volkswagen Touareg, реєстраційний номер НОМЕР_2 внаслідок ДТП, яка сталась з вини ОСОБА_1 (працівника відповідача), за укладеним з ОСОБА_2 договором добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» №260640Га/05АВ від 20.09.2019 страхового відшкодування в сумі 10 766,15 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що загальна сума збитків, завданих власнику автомобіля Volkswagen Touareg, реєстраційний номер НОМЕР_2 внаслідок спірної ДТП (вартість запчастин та ремонтних робіт - примітка суду) та яка була виплачена позивачем становить 26 047,43 грн., проте, частину з вказаної суми, а саме 15 281,28 грн., вже виплачено позивачу приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» як страховиком цивільно-правової відповідальності щодо автомобіля ГАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АО №003649280.

Рішенням господарського суду міста Києва від 04.10.2021 у справі №910/10979/21 позов задоволено повністю, до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено 10 766,15 грн. страхового відшкодування та 2 270,00 грн. судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції встановив, що відповідач як власник автомобіля ГАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким спричинено ДТП, зобов`язаний виплатити різницю між фактичним розміром завданої шкоди (26 047,43 грн.) та страховою виплатою (15 281,28), що становить 10 766,15 грн.

При цьому, суд першої інстанції зазначив про те, що відповідач не довів, що шкоду власнику транспортного засобу Volkswagen Touareg, реєстраційний номер НОМЕР_2 було завдано внаслідок непереборної сили та не надав доказів на підтвердження відшкодування позивачеві заподіяної шкоди.

Не погоджуючись з судовим рішенням, акціонерне товариство «Київгаз» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 04.10.2021 по справі №910/10979/21 скасувати та ухвалити нове рішення у справі - про відмову у задоволенні позову повністю, судові витрати по розгляду даної справи в суді покласти на позивача.

У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що при ухваленні оспорюваного судового рішення судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено усі обставини, які мають важливе юридичне значення для справи, неправильно досліджено наявні у матеріалах справи докази, неправильно визначено відповідно до дійсних обставин справи, правовідносини сторін, неправильно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуального права.

У обґрунтування вказаної позиції апелянт послався на те, що суд першої інстанції:

- необґрунтовано та незаконно визнав правомірними вимоги позивача про відшкодування шкоди за пошкодження автомобіля Volkswagen Touareg, реєстраційний номер НОМЕР_2 саме в тих обсягах, які вказані в ремонтній калькуляції та в рахунку-фактурі, так як відповідно до положень чинного законодавства, а саме Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», проведення оцінки майна є обов`язковим, серед іншого, у випадках визначення збитків або розміру відшкодування. При цьому, згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна від 24.11.2003 №142/5/2092, вартість матеріального збитку (реальні збитки), яких зазнає чи може зазнати власник транспортного засобу, визначається з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу;

- не надав правової оцінки тому, що по даному страховому випадку підлягає обов`язковому застосуванню норма п. 8.2 та п.п. 10.2.3 договору добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» №260640Га/05АВ від 20.09.2019 (за умовами вказаних положень позивач, у випадку керування застрахованим транспортним засобом особою, яка не була включена до переліку осіб, допущених до керування за страховим транспортним засобом, за ризиком «Збитки внаслідок ДТП», застосовує франшизу у розмірі 2,5% від страхової суми, але не менше 5 000,00 грн. - примітка суду);

- не врахував, що позивачем не було доведено правомірність заявлених позовних вимог жодним належним та допустимим доказом, а судом не було встановлено причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та шкодою потерпілої сторони, що свідчить про відсутність складу правопорушення.

Крім того, апелянт просив суд апеляційної інстанції врахувати, викладені в постановах Великої Палати Верхового Суду від 04.07.2018 у справі №760/15471/15-ц та від 03.10.2018 у справі №760/15471/15-ц, висновки згідно з якими обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика, а відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів можливо лише за умови, що згідно з таким договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 05.11.2021 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Руденко М.А., судді Барсук М.А., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.11.2021 апеляційну скаргу акціонерного товариства «Київгаз» на рішення господарського суду міста Києва від 04.10.2021 у справі №910/10979/21 залишено без руху, надавши скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків шляхом подання доказів про сплату судового збору, подання до суду відповідної заяви про усунення недоліків, скаржнику роз`яснено, що при невиконанні вимог даної ухвали апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.

26.11.2021 через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду скаржником на виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху подано клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.12.2021 акціонерному товариству «Київгаз» поновлено пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду міста Києва від 04.10.2021 у справі №910/10979/21, відкрито апеляційне провадження у справі №910/10979/21, зупинено дію оскаржуваного рішення господарського суду міста Києва від 04.10.2021 у справі №910/10979/21 до закінчення апеляційного провадження у даній справі, справу призначено до розгляду на 18.01.2022 об 11 год. 15 хв.

У судовому засіданні 18.01.2022 представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомили, як свідчать матеріали справи, про час та місце розгляду справи всі представники сторін були повідомлені належним чином. (а.с. 152, 153)

Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи , належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, явка представників сторін обов`язковою не визнавалась, колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутності представника позивача за наявними у справі доказами.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, з урахуванням правил ст.ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 20.09.2019 позивач як страховик та ОСОБА_2 як страхувальник та вигодонабувач уклали договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» №260640Га/05АВ (далі договір) (а.с. 18-25), предметом якого є майнові інтереси страхувальника (вигодонабувача), що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом - автомобілем Volkswagen Touareg, реєстраційний номер НОМЕР_2 (далі Автомобіль)

У п. 18 договору сторони погодили, що строк дії Договору з 29.09.2019 по 28.09.2020.

30.04.2020 об 11 год. 37 хв. в місті Києві на площі Одеській сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю автомобіля ГАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 (далі Автомобіль 1) під керуванням ОСОБА_1 . (а.с. 30)

У результаті ДТП пошкоджено застрахований позивачем Автомобіль.

Згідно зі складеним позивачем Страховим актом АRX2590083 від 15.07.2020 до виплати в якості страхового відшкодування призначено 26 047,43 грн. (а.с. 41)

Зі змісту вказаного акту слідує, що вартість матеріального збитку, що підлягає виплаті згідно з умовами договору, визначена позивачем виходячи з даних, встановлених в рахунку-фактурі №КА--000167 від 12.05.2020 ФОП Коверзнєва А.М. (особи, яка здійснила ремонт Автомобіля) та ремонтній калькуляції.

Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» (тут і далі в редакції, чинній на дату спірної ДТП) здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Згідно з наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення №687463 від 16.07.2020 страхове відшкодування в сумі 26 047,43 грн. перераховано позивачем у повному обсязі на рахунок Коверзнєвої А.М (особи, яка здійснила ремонт Автомобіля) (а.с. 42).

З відмітки банку на вказаному платіжному дорученні слідує, що воно банком проведено, а отже, страхове відшкодування позивачем виплачене в повному обсязі.

Статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ст. 27 ЗУ «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пошкоджено Автомобіль, визнано ОСОБА_1 , що підтверджується постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 04.06.2020 у справі №752/9036/20. (а.с. 30)

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 1 ст. 1172 ЦК України встановлено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

З матеріалів справи (а.с. 79-80) слідує та відповідачем не заперечується той факт, що станом на дату спірної ДТП він був власником Автомобіля 1, а особа, яка визнана винною у вказаній ДТП ( ОСОБА_1 ), перебувала у трудових правовідносинах з відповідачем.

Отже, виходячи з положень чинного законодавства саме відповідач має нести відповідальність за шкоду, завдану його працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Водночас, з матеріалів справи слідує, що станом на 30.04.2020 (дата спірної ДТП) цивільно-правова відповідальність щодо Автомобіля 1 була застрахована приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» (страхувальник відповідач) за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АО №003649280 (далі Поліс). (а.с. 31)

Зазначений факт відповідачем не заперечується.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема, порядок виплати такого відшкодування та дії сторін при настанні страхового випадку, регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон).

За правилами ст. 22 Закону, обов`язок відшкодувати шкоду при настанні страхового випадку покладено на страховика, яким застраховано цивільно-правову відповідальність особи, винної у настанні такого випадку.

З матеріалів справи слідує, що позивач, для отримання виплаченого страхувальнику за наслідками спірної ДТП страхового відшкодування, звертався до приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» з заявою про страхове відшкодування вих.№ЕЛ_00011379 від 02.09.2020 за наслідками розгляду якої останнє відшкодувало позивачу нанесену його страхувальником (відповідачем) шкоду з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу (0,7) у розмірі 15 281,28 грн., що підтверджується платіжним дорученням №97 від 12.01.2021. (а.с. 43)

З огляду на вказані обставини позивача звернуся до суду з цим позовом у якому просив стягнути з відповідача 10 766,15 грн., що є різницею між сумою виплаченого позивачем страхового відшкодування (26 047,43 грн.) та отриманою від приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» сумою (15 281,28 грн.).

Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив у повному обсязі, що колегія суддів вважає вірним з огляду на наступне.

Пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків.

Як встановлено вище, виходячи з положень чинного законодавства, саме відповідач має нести відповідність за шкоду, завдану його працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

При цьому, виходячи зі змісту ст. 29 Закону якою встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України, приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія», як страховик за Полісом цілком вірно здійснило виплату страхового відшкодування з урахуванням зносу.

Щодо посилань відповідача на те, що відповідно до положень чинного законодавства, а саме Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов`язковим, серед іншого, у випадках визначення збитків або розміру відшкодування, а згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна від 24.11.2003 №142/5/2092, вартість матеріального збитку (реальні збитки) яких зазнає чи може зазнати власник транспортного засобу визначається з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу, колегія суддів судді зазначає.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27.03.1992 №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

За змістом ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 по справі №359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

З матеріалів справи слідує, що сторонами у справі не оспорюється факт ДТП, вина відповідача та отримання позивачем від страховика страхового відшкодування у розмірі 15 281,28 грн.

Предметом спору у цій справі є недостатність, за позицією позивача, суми страхового відшкодування для відновлення пошкодженого майна.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

У постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі №6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Оскільки вартість майнового збитку, завданого ОСОБА_2 пошкодженням Автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.

Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14.02.2018 у справі №754/1114/15-ц, від 13.06. 2019 у справі №587/1080/16-ц, від 17.10.2019 у справі №370/2787/18, від 30.10.2019 у справі №753/4696/16-ц, від 21.02.2020 у справі №755/5374/18, від 22.04.2020 у справі №756/2632/17, від 15.10.2020 у справі №755/7666/19.

Отже, відповідач як власник автомобіля 1 та працедавець особи, яка визнана винною у спірній ДТП ( ОСОБА_1 ), скоєній під час виконання останньою своїх службових обов`язків, має відшкодувати позивачу решту виплаченого ним страхового відшкодування.

Щодо посилань відповідача на те, що суд першої інстанції не надав правової оцінки тому, що по даному страховому випадку підлягає обов`язковому застосуванню норма п. 8.2 та п.п. 10.2.3 Договору за умовами яких позивач, у випадку керування застрахованим транспортним засобом особою, яка не була включена до переліку осіб, допущених до керування за страховим транспортним засобом, за ризиком «Збитки внаслідок ДТП» застосовує франшизу у розмірі 2,5% від страхової суми, але не менше 5 000,00 грн., колегія суддів зазначає про те, що незастосування позивачем вказаних положень Договору не може бути підставою для звільнення відповідача від обов`язку відшкодувати у повному обсязі суму збитків завданих власнику Автомобіля внаслідок спірної ДТП.

При цьому колегія суддів зауважує відповідачу на тому, що у випадку виплати позивачем за наслідками спірної ДТП суми страхового відшкодування з врахуванням франшизи у розмірі 2,5% від страхової суми, відповідач мав би обов`язок щодо виплати вказаної франшизи безпосередньо власнику Автомобіля.

Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем зобов`язання з виплати різниці між фактичним розміром шкоди (26 047,43 грн.) і страховою виплатою (15 281,28 грн.), з огляду на що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 10 766,15 грн.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Інших підстав для скасування рішення у апеляційній скарзі не наведено.

З огляду на обставини, які викладені вище, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у цій справі.

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду міста Києва від 04.10.2021 у справі №910/10979/21, отже підстав для його скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за подачу позову та апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Київгаз» на рішення господарського суду міста Києва від 04.10.2021 у справі №910/10979/21 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 04.10.2021 у справі №910/10979/21 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення господарського суду міста Києва від 04.10.2021 у справі №910/10979/21.

4. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

5. Матеріали справи №910/10979/21 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 15.02.2022.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді М.А. Барсук

Є.Ю. Пономаренко