ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2022 р. Справа № 911/1039/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Андрієнка В.В.

секретар: Місюк О.П.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 25.01.2022

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Домобудівельний комбінат №1"

на рішення Господарського суду Київської області від 14.09.2021 (повне рішення складено 30.09.2021)

у справі №911/1039/21 (суддя - Черногуз А.Ф.)

за позовом Міністерства юстиції України

до: 1. Державної установи "Бучанська виправна колонія (№85)";

2. Приватного акціонерного товариства "Домобудівельний комбінат №1"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Департамент з питань виконання кримінальних покарань

та за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Київська обласна прокуратура

про визнання договору недійсним.

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року Міністерство юстиції України звернулося з позовом до Державної установи "Бучанська виправна колонія (№85)" та Приватного акціонерного товариства "Домобудівельний комбінат №1" про визнання недійсним договору про спорудження інвестиційного об`єкта №123-Г від 24.05.2019 та застосування наслідків недійсного правочину.

Позов мотивовано тим, що вказаний правочин підлягає визнанню недійсним, оскільки його укладено без попереднього узгодження з Міністерством юстиції України, як органом управління Державної установи "Бучанська виправна колонія (№85)", тобто з грубим порушенням установлених законодавством вимог.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 12.05.2021 відкрито провадження у справі №911/1039/21, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 22.06.2021 залучено до участі у справі Департамент з питань виконання кримінальних покарань у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 05.07.2020 залучено до участі у справі Київську обласну прокуратуру у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Рішенням Господарського суду Київської області від 14.09.2021 (повне рішення складено 30.09.2021) у справі №911/1039/21 позов Міністерства юстиції України задоволено частково, визнано недійсним договір про спорудження інвестиційного об`єкта №123-Г, укладений 24.05.2019 між Державною установою "Бучанська виправна колонія (№85)" та Приватним акціонерним товариством "Домобудівельний комбінат №1", в іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Приватне акціонерне товариство "Домобудівельний комбінат №1" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для вирішення справи, та порушено норми матеріального права.

В апеляційній скарзі Приватне акціонерне товариство "Домобудівельний комбінат №1" зазначає, що договір №123-Г є інвестиційним договором, який містить положення договорів про капітальне будівництво та договорів підряду і відповідає вимогам, визначеним для таких договорів, та не містить ознак договору про спільну діяльність. Тому, судом неправильно визначено правову природу укладеного правочину, а відтак і наслідки недотримання вимог законодавства під час його укладення.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 25.10.2021 апеляційну скаргу у справі №911/1039/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.11.2021 апеляційну скаргу у справі №911/1039/21 залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 260 ГПК України та надано заявникові строк на усунення недоліків апеляційної скарги десять днів з дня отримання копії ухвали.

До суду 18.11.2021 від Приватного акціонерного товариства "Домобудівельний комбінат №1" надійшло клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.11.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №911/1039/21, призначено її до розгляду на 21.12.2021 та встановлено учасникам справи строк на подання відзивів на апеляційну скаргу.

20.12.2021 Департаментом з питань виконання кримінальних покарань подано відзив на апеляційну скаргу, у якому третя особа просить залишити без задоволення подану апеляційної скаргу.

21.12.2021 до суду від Київської обласної прокуратура надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому заявник просить залишити без задоволення подану апеляційної скаргу, а оскаржуване рішення - без змін.

До суду 21.12.2021 Приватним акціонерним товариством "Домобудівельний комбінат №1" подано клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.12.2021 подане клопотання задоволено та відкладено розгляд справи до 25.01.2022.

28.12.2021 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому Міністерство юстиції України просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Державна установа "Бучанська виправна колонія (№85)", у свою чергу, не скористалася правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

У призначене засідання суду 25.01.2022 з`явилися представники позивача, відповідача-2 та третіх осіб і надали пояснення по суті поданої апеляційної скарги. Натомість, представник відповідача-1 не з`явився, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Згідно з ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

При цьому, відповідно до ч. 11 вказаної статті суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Разом з цим, як було зазначено вище, відповідач-1 належним чином повідомлений про розгляд апеляційної скарги та, у свою чергу, не повідомив суд про причини неявки у судове засідання уповноваженого представника. Отже, неявка у судове засідання представника Державної установи "Бучанська виправна колонія (№85)" не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача-2 та третіх осіб, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Зі встановлених обставин даної справи убачається, що 24.05.2019 між Державною установою "Бучанська виправна колонія (№85)" (сторона-1) та Приватним акціонерним товариством "Домобудівельний комбінат №1" (сторона-2) укладено договір №123-Г про спорудження інвестиційного об`єкта.

Предметом вказаного правочину є реалізація інвестиційного проекту по проектуванню, будівництву та облаштуванню інвестиційного об`єкта за адресою: Київська область., м. Ірпінь, смт. Гостомель, вул. Мирна, земельна ділянка 3 (п. 2.1 договору).

Відповідно до п. 1.1 договору інвестиційний проект - сукупність організаційно-технічних, фінансових та інших заходів по реалізації інвестицій в інвестиційний об`єкт у формі проведення (здійснення) проектних, будівельних пусконалагоджувальних робіт по його розміщенню, будівництву та облаштуванню.

Також, пунктом 1.3 договору визначено, що земельна ділянка - це частина землі з установленими межами, яка знаходиться за адресою: Київська обл., м. Ірпінь, смт. Гостомель, вул. Мирна, земельна ділянка 3, площею 2,8042 га, кадастровий номер :01:037:0041, цільове призначення: для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, що надана стороні-1 в постійне користування на підставі акту на право постійного користування земельною ділянкою, серія та номер ЯЯ №154647, виданий 27.06.2012, видавник: Гостомельська селищна рада, та на якій відбуватиметься спорудження інвестиційного об`єкта. Земельна ділянка перебуває у користуванні сторони-1 і не може бути вилучена з користування сторони-1 і не може бути вилучена з користування на користь третіх осіб.

Відповідно до п. п. 2.2 та 2.3 договору в рамках інвестиційного проекту сторона-2 зобов`язується за рахунок власних та/або залучених коштів і сил здійснити проектні, будівельно-монтажні та пусконалагоджувальні роботи на інвестиційному об`єкті за адресою: Київська область., м. Ірпінь, смт. Гостомель, вул. Мирна, земельна ділянка 3, відповідно до проектної документації. Фактичні обсяги інвестиційного проекту (його частин) уточнюються затвердженою та погодженою проектною документацією, яка є невід`ємною частиною даного договору.

Сторона-1 в рамках цього договору виступає титульним забудовником, який делегує визначені цим договором функції (права та обов`язки) стороні-2. При цьому, сторона-1 у повному обсязі виконує обов`язки, наділені від неї як від землекористувача, а також обов`язки, покладені безпосередньо на неї цим договором, а за необхідності також уповноважує визначених стороною-2 осіб на вчинення дій щодо виконання відповідних функцій від імені сторони-1 на підставі довіреності. Стороні-2 в обсягах, визначених цим договором, делегуються функції (права та обов`язки) забудовника (замовника) інвестиційного об`єкта. Сторона-2 в рамках цього договору виконує функції генерального інвестора, або на відповідній підставі залучає іншу особу, що виступатиме генеральним інвестором, який забезпечує вкладення власних, позичкових, залучених грошових, майнових, інтелектуальних та інших цінностей у проектування та будівництво інвестиційного об`єкта (п. п. 2.11 та 2.12 договору).

Пунктами 1-3 додатку №1 до договору визначено, що відповідно до п. 2.4 основного договору побудований та введений в експлуатацію інвестиційний об`єкт підлягає розподілу в натурі у відповідності до визначених сторонами часток. Сторони дійшли згоди, що сторона-1 згідно з основним договором одержить свою частку виключно у вигляді житлових помешкань загальною площею, що дорівнює сумарно 5% загальної площі квартир інвестиційного об`єкта, але в будь-якому випадку не менше, ніж 1250 кв. м. Решта площ інвестиційного об`єкта становить частку сторони-2, а саме: 100% машиномісць у паркінгу та решта житлових площ, що залишились після визначення частки сторони-1.

Звертаючись до суду з позовом, Міністерство юстиції України вказувало на те, що згідно з положеннями п. п. 18 та 20 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» до повноважень уповноважених органів управління, зокрема, належить погодження підприємствам, установам, організаціям що належать до сфери їх управління, а також господарським товариствам, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50%, повноваження з управління корпоративними правами держави яких він здійснює, договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном, змін до них та контролю за виконанням умов цих договорів.

Також позивач зазначив, що відповідно до п. 2 Порядку укладення державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50%, договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №296 від 11.04.2012, суб`єкт господарювання, що виявив намір укласти договір, подає центральному органу виконавчої влади, до сфери управління якого він належить, звернення щодо погодження укладення договору разом з відповідним пакетом документів. Разом з цим, при зверненні відповідача-1 до Міністерства юстиції України не було дотримано вказаних вимог законодавства щодо погодження укладення вищевказаного договору.

Як наслідок, позивач зазначає, що договір укладено між відповідачами без попереднього погодження з Міністерством юстиції України, тобто з грубим порушенням установлених законодавством вимог, чим порушені права та законні інтереси позивача як органу управління Державної установи "Бучанська виправна колонія (№85)", а тому вказаний договір підлягає визнанню недійсним.

Заперечуючи проти позову, відповідач-2 вказав, що спірний договір укладений сторонами та виконується у відповідності до вимог чинного законодавства і підстави для визнання його недійсним відсутні, тобто, договір укладено відповідно до вимог, які зазвичай застосовуються до таких договорів. Особи, які вчиняли спірний правочин, були наділені необхідним обсягом повноважень, зокрема, стосовно керівника відповідача-1 в Єдиному державному реєстрі відсутні обмеження щодо укладення правочинів від імені і в інтересах установи, про що свідчить відповідний витяг.

При цьому, Приватне акціонерне товариство "Домобудівельний комбінат №1" не погоджується з позицією позивача стосовно того, що оспорюваний правочин є договором про спільну діяльність на підставі положень постанови Кабінету Міністрів України №296 від 11.04.2012. Натомість, на переконання відповідача-2, договір №123-Г є інвестиційним договором, який містить положення договорів про капітальне будівництво та договорів підряду і відповідає вимогам, визначеним для таких договорів, та не містить ознак договору про спільну діяльність.

Також відповідач-2 зазначав, що питання будівництва житлового будинку для потреб Бучанської виправної колонії погоджувалися відповідними органами, у тому числі позивачем, яким надавалась відповідь №13845/3852-32-19/21.1.4 від 09.04.2019 на лист Адміністрації ДКВС №9/1-3203 від 28.03.2019 щодо можливості такого будівництва. Окрім цього, відповідачем-1 було направлено на адресу третьої особи лист №05/1553 від 27.03.2019 з проханням погодити будівництво житлового будинку.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання недійним укладеного правочину, місцевий господарський суд виходив з того, що з поданих до матеріалів справи доказів неможливо встановити факт дотримання відповідачем-1 вимог вищевикладеного порядку, а саме надання позивачу (через відповідні органи) конкретного переліку документів, необхідних для погодження укладення спірного договору. За відсутності у листі Міністерства юстиції України №13845/3852-32-19/21.1.4 від 09.04.2019 інформації про погодження укладення договору про спорудження інвестиційного об`єкта та доказів, які б підтверджували дотримання відповідачами умов укладення державним підприємством договору про спільну діяльність, які визначені порядком, суд не має підстав стверджувати, що вказаний договір укладений без порушень положень чинного законодавства.

Відтак, судом встановлено, що договір про спорудження інвестиційного об`єкта №123-Г від 24.05.2019 укладений з порушенням Порядку укладення державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків, договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном, а отже вказаний правочин укладений незаконно, передчасно та підлягає визнанню недійсним на підставі ст. 215 Цивільного кодексу України.

Поряд з цим, судом також відмовлено у задоволенні позову в частині застосування наслідків недійсності правочину, оскільки позивачем не надано доказів того, у якій саме частині договір було виконано станом на день ухвалення рішення та, відповідно, доказів понесених сторонами договору витрат.

З такими висновками Господарського суду Київської області погоджується і колегія суддів та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. ч. 1 та 3 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про інвестиційну діяльність» (у редакції станом на момент укладення договору) основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб`єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода). Укладання договорів, вибір партнерів, визначення зобов`язань, будь-яких інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України, є виключною компетенцією суб`єктів інвестиційної діяльності.

Судом першої інстанції при визначенні правової природи укладеного між сторонами договору здійснено посилання на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 29.01.2019 у справі №916/4644/15, відповідно до яких інвестиційний договір, як окремий вид цивільно-правових договорів, може містити положення різних видів цивільно-правових договорів залежно від предмету та цілей інвестування (договору про спільну діяльність, капітального будівництва, кредитування, купівлі-продажу, довірчого управління майном).

Таким чином, з наведеного можна зробити висновок, що укладений між сторонами договір про спорудження інвестиційного об`єкта в контексті викладеної судової практики та викладених у ньому умов щодо розподілу часток за наслідками його реалізації є договором про спільну діяльність.

Відповідно до ч. 4 ст. 176 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання мають право разом здійснювати господарську діяльність для досягнення спільної мети, без утворення єдиного суб`єкта господарювання, на умовах, визначених договором про спільну діяльність. У разі якщо учасники договору про спільну діяльність доручають керівництво спільною діяльністю одному з учасників, на нього може бути покладено обов`язок ведення спільних справ. Такий учасник здійснює організаційно-управлінські повноваження на підставі доручення, підписаного іншими учасниками.

За договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників. Договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності (ст. ст. 1130 та 1131 ЦК України).

Однією зі сторін спірного правочину є Державна установа "Бучанська виправна колонія (№ 85)".

Відповідно до п. 1 та 2 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу» підприємства установ виконання покарань проводять свою діяльність відповідно до законодавства з урахуванням таких особливостей: засновником підприємств установ виконання покарань є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, який затверджує їх статути; створення, реорганізація і ліквідація підприємств установ виконання покарань, розпорядження їх майном здійснюються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань.

Пунктом 1 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №22 від 02.07.2014, визначено, що Мін`юст є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що, зокрема, забезпечує формування та реалізує державну правову політику у сфері виконання кримінальних покарань та пробації, у сфері правової освіти населення, забезпечує формування державної політики у сфері архівної справи і діловодства та створення і функціонування державної системи страхового фонду документації.

Майно Державної кримінально-виконавчої служби України перебуває в державній власності та використовується виключно для забезпечення виконання її завдань. Управління майном здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, який закріплює його за органами і установами виконання покарань, слідчими ізоляторами, навчальними закладами, закладами охорони здоров`я, підприємствами установ виконання покарань, іншими підприємствами, установами і організаціями, створеними для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України, збереження та раціональне використання цього майна. Майно органів і установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України, належить їм на правах оперативного управління або повного господарського відання і не може бути об`єктом застави (ч. ч. 1-3 ст. 26 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу»).

Разом з цим, відповідно до п. 1 Положення про Державну установу "Бучанська виправна колонія (№ 85)", затвердженого наказом Міністерства юстиції України №81015 від 05.03.2020, Бучанська виправна колонія є державною установою, яка входить до складу Державної кримінально-виконавчої служби України, є правонаступником Бучанської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області (№85). Органом управління виправної колонії є Міністерство юстиції України. Діяльність виправної колонії контролюється та координується Департаментом з питань виконання кримінальних покарань.

Згідно з п. п. 18, 20 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань здійснюють погоджують передачу об`єктів державної власності в комунальну власність, до сфери управління інших органів, уповноважених управляти об`єктами державної власності, господарських структур або в користування Національній академії наук України, галузевим академіям наук, а також передачу об`єктів комунальної власності в державну власність; у випадках, передбачених законодавством, приймають рішення про передачу об`єктів державної власності в комунальну власність, до сфери управління інших органів, уповноважених управляти об`єктами державної власності, господарських структур або в користування Національній академії наук України, галузевим академіям наук; погоджують підприємствам, установам, організаціям, що належать до сфери їх управління, а також господарським товариствам, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків, повноваження з управління корпоративними правами держави яких він здійснює, договори про спільну діяльність, договори комісії, доручення та управління майном, зміни до них та контролюють виконання умов цих договорів.

Наведені положення також роз`яснено відповідачу-1 у листі Міністерства юстиції України №13845/3852-32-19/21.1.4 від 09.04.2019, яким було надано відповідь з приводу погодження щодо укладення спірного правочину.

Таким чином, по відношенню до Державної установи "Бучанська виправна колонія (№ 85)" органом управління, зокрема, щодо погодження договорів про спільну діяльність, є Міністерство юстиції України.

Постановою Кабінету Міністрів України №296 від 11.04.2012 затверджено Порядок укладення державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків, договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном (далі - Порядок).

Вказаним Порядком визначено механізм укладення державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків, договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном (п. 1 Порядку).

Пунктом 2 Порядку встановлено, що суб`єкт господарювання, який виявив намір укласти договір, подає центральному органові виконавчої влади, до сфери управління якого він належить, іншому суб`єкту управління об`єктами державної власності, зокрема Національній або галузевій академії наук, звернення щодо погодження укладення договору разом з такими документами:

1) попередньо погоджений сторонами проект договору;

2) засвідчені копії статутів (положень) суб`єкта господарювання та сторони (сторін), з якою (якими) передбачається укласти договір;

3) інформація про суб`єкта господарювання, зокрема про: виробничі потужності, обсяг і основну номенклатуру продукції, у тому числі експортної; кількість робочих місць; рівень прибутковості за останні три роки, розмір дебіторської та кредиторської заборгованості, у тому числі простроченої; державну реєстрацію прав власності або користування будинками (спорудами) та земельними ділянками, які передбачається використовувати за договором; перебування майна, яке передбачається використовувати за договором, в заставі, податковій заставі, оренді, лізингу. Суб`єкт господарювання подає також бізнес-план з визначенням етапів, строків, шляхів і засобів виконання договору, джерел його фінансування, впливу результатів укладення договору на фінансовий план суб`єкта господарювання;

4) інформація про сторону (сторони), з якою (якими) передбачається укласти договір, а саме: повне найменування сторони; дані про її державну реєстрацію; відомості, що підтверджують здатність сторони забезпечити належне виконання своїх договірних зобов`язань, зокрема фінансову та професійну спроможність;

5) звіт про оцінку майна, що передбачається використовувати за договором, з висновком про його вартість, визначену на підставі незалежної експертної оцінки із застосуванням бази оцінки, що відповідає ринковій вартості. Зазначений звіт подається разом з рецензією, що містить позитивний висновок щодо його відповідності вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна або за наявності незначних недоліків, що не вплинули на достовірність оцінки, про відповідність в цілому таким нормативно-правовим актам;

6) обґрунтування способу використання державного майна з відповідними розрахунками.

Як убачається з матеріалів справи, Державна установа «Бучанська виправна колонія (№85)» звернулася з листом №05/1553 від 27.03.2019 до Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації з проханням про розгляд можливості будівництва багатоквартирного житлового будинку та погодження укладення з Приватним акціонерним товариством "Домобудівельний комбінат №1" договору про спорудження інвестиційного об`єкта.

27.03.2019 Центральне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації листом №1-2301/пв звернулося до Адміністрації державної кримінально-виконавчої служби України з проханням про розгляд матеріалів та погодження питання укладення договору з Приватним акціонерним товариством "Домобудівельний комбінат №1" про спорудження інвестиційного об`єкту.

Адміністрація державної кримінально-виконавчої служби України, у свою чергу, листом №9/1-3203 від 28.03.2019 звернулася до Міністерства юстиції України з проханням про погодження питання укладення договору про спорудження інвестиційного об`єкта, оскільки саме Міністерство юстиції України здійснює контроль за використанням матеріальних ресурсів і підпорядкованих йому територіальних органів та установ.

Водночас, як вірно встановлено місцевим господарським судом, у відповіді Міністерства юстиції України у формі листа №13845/3852-32-19/21.1.4 від 09.04.2019 не викладено згоди на погодження укладення з Приватним акціонерним товариством "Домобудівельний комбінат №1" договору про спорудження інвестиційного об`єкту. При цьому, у вказаному листі Міністерством юстиції України лише наведено посилання на норми законодавства, якими повинно керуватися державне підприємство, зокрема, при погодженні відповідних договорів, та зазначено, що вказаний лист носить інформаційно-рекомендаційний характер.

В той же час, Державна установа "Бучанська виправна колонія (№ 85)", укладаючи договір з відповідачем-2 про спорудження інвестиційного об`єкту, у тексті правочину посилається на лист Міністерства юстиції України №13845/3852-32-19/21.1.4 від 09.04.2019 як на підставу погодження вказаного договору органом управління виправної колонії.

Разом з цим, факт зазначення сторонами у договорі відомостей про наявність листа №13845/3852-32-19/21.1.4 від 09.04.2019, як надання дозволу позивачем на укладення спірного договору, дає підстави суду стверджувати про факт усвідомлення своїх дій та їх наслідків сторонами правочину, оскільки як відповідач-1, так і відповідач-2 не могли не знати про зміст листа №13845/3852-32-19/21.1.4 від 09.04.2019, на який вони посилаються в договорі, як на дозвіл, а відтак і про необхідність отримання відповідного дозволу (погодження) для легітимізації спірних правовідносин.

Окрім цього, Державна установа "Бучанська виправна колонія (№ 85)", ведучи (через відповідні органи) переписку з Міністерством юстиції України щодо погодження укладення спірного договору, зазначала про надсилання останньому доданих документів по спорудженню об`єкта, проте, конкретизація чіткого переліку таких документів відсутня.

Як вже зазначалося, п. 2 Порядку визначено, що суб`єкт господарювання, який виявив намір укласти договір, подає центральному органові виконавчої влади, до сфери управління якого він належить, іншому суб`єкту управління об`єктами державної власності, звернення щодо погодження укладення договору разом з чітким переліком документів.

Водночас, з листа Адміністрації державної кримінально-виконавчої служби України №9/1-3203 від 28.03.2019 убачається, що останнім разом з вказаним листом надіслано (передано) Міністерству юстиції України додатки на 8 аркушах, проте не міститься інформації щодо доданих документів, у зв`язку з чим, не виявляється можливим встановити факт надсилання позивачу всього пакету документів, визначених у п. 2 порядку, зокрема, попередньо погодженого сторонами проекту договору, засвідченої копії статутів (положень) суб`єкта господарювання та сторони (сторін), з якою (якими) передбачається укласти договір тощо.

Таким чином, за відсутності у листі Міністерства юстиції України №13845/3852-32-19/21.1.4 від 09.04.2019 інформації про погодження укладення договору про спорудження інвестиційного об`єкта та доказів, які б підтверджували дотримання відповідачами умов укладення державним підприємством договору про спільну діяльність, які визначені Порядком, суд не має підстав стверджувати, що вказаний договір укладено без порушень положень чинного законодавства.

Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. ч. 1 та 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За змістом ст. 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

Підставою для визнання правочину або його частини недійсним є порушення норм законодавства саме в момент його вчинення.

Відтак, судом першої інстанції вірно встановлено, що договір про спорудження інвестиційного об`єкта №123-Г від 24.05.2019 укладено з порушенням Порядку укладення державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків, договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном, а отже вказаний договір підлягає визнанню недійсним в порядку ст. 215 ЦК України.

Щодо порушення прав і законних інтересів позивача, який не є стороною оспорюваного правочину, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

У розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Частиною 2 статті 4 ГПК України встановлено, що юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зі змісту ст. ст. 215 та 216 ЦК України убачається, що вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути пред`явлена однією зі сторін такого правочину або заінтересованою особою, права якої були порушені укладенням спірного договору.

У розумінні наведених норм оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, але на час розгляду справи судом має право власності чи інше речове право на предмет правочину та/або претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи про визнання правочину недійсним спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину.

Отже, крім учасників правочину (сторін за договором), позивачем у справі також може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

Як було зазначено вище, позивач є органом управління Державної установи "Бучанська виправна колонія (№85)", зокрема, і щодо майна колонії.

Апеляційний суд зазначає, що інтереси держави повинні захищати відповідні суб`єкти владних повноважень. Укладення спірного правочину безпосередньо порушує інтереси держави щодо володіння майном, зокрема земельною ділянкою, на якій укладеним правочином врегульовано здійснення будівництва інвестиційного об`єкта. При цьому, відповідно до вже згаданих приписів ст. 26 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу») майно підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України, належить їм на правах оперативного управління або повного господарського відання. Натомість, право власності на таке майно належить державі в особі центральних органів виконавчої влади.

З урахуванням вищезазначеного, оспорюваний правочин безпосередньо порушує права держави в особі Міністерства юстиції України, як органу управління Державної установи "Бучанська виправна колонія (№85)".

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. (ч. 1 ст. 216 ЦК України).

За висновками місцевого господарського суду, з якими погоджується і колегія суддів, суд позбавлений можливості застосувати наслідки недійсності правочину з тих підстав, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, у якій саме частині договір станом на день ухвалення рішення виконано та відповідно доказів понесених сторонами договору витрат.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського стосовно наявності підстав для часткового задоволення позову Міністерства юстиції України та визнання недійсним договору про спорудження інвестиційного об`єкта №123-Г від 24.05.2019.

З огляду на усе вищезазначене, доводи апеляційної скарги відповідача-2 з приводу невірного визначення місцевим господарським судом правової природи укладеного договору спростовуються встановленими обставинами справи.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду Київської області від 14.09.2021 у справі №911/1039/21 прийнято з повним та усебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Домобудівельний комбінат №1" не підлягає задоволенню.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Домобудівельний комбінат №1" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 14.09.2021 у справі №911/1039/21 залишити без змін.

3. Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Приватне акціонерне товариство "Домобудівельний комбінат №1".

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк двадцять днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 11.02.2022.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді С.І. Буравльов

В.В.Андрієнко