ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" лютого 2022 р. Справа №914/516/21

м.Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого - судді МАТУЩАКА О.І.

суддів БОЙКО С.М.

ЯКІМЕЦЬ Г.Г.

Без виклику сторін.

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, Київ

на рішення Господарського суду Львівської області від 13.05.2021, повне рішення 18.05.2021 (суддя М.М. Петрашко)

у справі № 914/516/21

за позовом: Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, Київ

до відповідача: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Голосіївське, м. Львів

про стягнення 40 729, 22 грн

ВСТАНОВИВ:

Суть спору.

До Господарського суду Львівської області звернулось АТ "НАК "Нафтогаз України" з позовом до ОСББ Голосіївське про стягнення 40 729, 22 грн, з яких: 23 131,56 грн - пеня, 5 315,35 інфляційні втрати, 4 535,58 грн - 3% річних та 7 746,73 грн - збитки.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань, які виникли на підставі договору постачання природного газу №6621/18-ТЕ-21 від 11.10.2018 в частині своєчасної оплати вартості поставленого товару. Внаслідок зазначеного нараховано пеню, інфляційні втрати та 3 % річних.

Щодо позовної вимоги про стягнення збитків, то така обґрунтована тим, що відповідач в окремих місяцях спірного періоду фактично спожив природний газ, в обсязі меншому або більшому, ніж було узгоджено сторонами відповідно до умов договору.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 13.05.2021 у справі частково задоволено позовні вимоги; стягнуто з ОСББ Голосіївське на користь позивача 18 505,25 грн пені, 5315,35 грн інфляційних втрат, 4 535,58 грн 3% річних та 1838,24 грн судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що оскільки відповідачем допущено порушення грошових зобов`язань в частині своєчасної оплати вартості поставленого газу, вимоги позивача про стягнення обґрунтованих сум пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат відповідають нормам статей 546-551, 611, 625 ЦК України.

При цьому, суд задовольнив клопотання відповідача та зменшив розмір пені на 20%, покликаючись на складний фінансовий стан відповідача, а також те, що останній не є прибутковою організацією.

Рішення суду в частині відмови у стягненні збитків обґрунтоване тим, що право постачальника вимагати на підставі Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2496 (далі - Правила №2496) та договору від споживача відшкодування збитків за недовикористання чи перевикористання останнім замовленого об`єму природного газу не звільняє позивача від тягаря доказування понесених збитків. В супереч зазначеному, позивачем не доведено наявності усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення, як обов`язкової умови для задоволення позовної вимоги про стягнення збитків.

Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу та інших учасників справи.

АТ "НАК "Нафтогаз України" подало апеляційну скаргу в частині зменшення розміру пені та відмови у стягненні збитків, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в цій частині, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. В своїй апеляційній скарзі скаржник покликається на такі обставини:

- при зменшенні розміру пені, суд першої інстанції не дослідив та не врахував інтереси позивача, винятковість випадку;

- судом не враховано, що нараховані штрафні санкції не є надмірно великими в порівнянні з невиконаним зобов`язанням за договором постачання природного газу;

- зазначене вище призвело до порушення норм ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України;

- судом не наведено мотивів незастосування спеціального закону, що регулює правовідносини на ринку природного газу, зокрема Закону України «Про ринок природного газу», постанову Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2496, якою затверджено Правила постачання природного газу;

- до стягнення збитків у даній справі підлягають застосуванню норми Розділу VI Правил №2496 (як спеціальні), а не загальні правила щодо відшкодування збитків, які регулюються нормами ЦК України та ГК України;

- в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач, у визначені договором строки, звертався до позивача із вимогою про перегляд та коригування замовлених споживачем обсягів природнього газу у відповідні місяці;

- збитки позивача доведені та підтверджуються наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу та актами-претензіями; протиправна поведінка відповідача полягає у його бездіяльності щодо не виконання обов`язку самостійно контролювати обсяги використання природного газу та своєчасно надавати додаткові угоди на корегування обсягів замовленого газу.

Відзиву на апеляційну скаргу, а також інших клопотань та заяв в порядку ст. 207 Господарського процесуального кодексу України сторонами заявлено не було.

Відповідно до ч. 10 ст. 270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на зазначене, враховуючи те, що предметом розгляду справи є стягнення 40 729, 22 грн, ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 07.07.2021 справу №914/516/21 призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Водночас апеляційний господарський суд зазначає, що відповідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV практика Європейського суду з прав людини застосовується українськими судами як джерело права.

Згідно практики Європейського суду з прав людини щодо тлумачення поняття «розумний строк» вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ і було б неприродно встановлювати один і той самий строк для всіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин (рішення у справі «Броуган та інші проти Сполученого Королівства»).

Європейський суд з прав людини в своїй практиці виходить із того, що розумність тривалості судового провадження необхідно оцінювати у світлі обставин конкретної справи, враховуючи критерії, вироблені судом. Такими критеріями є: 1) складність справи, тобто, обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки; 2) поведінка заявника; 3) поведінка державних органів; 4) перевантаження судової системи; 5) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі (Рішення «Бараона проти Португалії», 1987 рік, «Хосце проти Нідерландів», 1998 рік; «Бухкольц проти Німеччини», 1981 рік; «Бочан проти України», 2007 рік).

Таким чином, суд, враховуючи обставини справи, застосовує принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини.

Фактичні обставини справи.

Як підтверджується матеріалами справи, 11.10.2018 між ПАТ НАК Нафтогаз України (постачальник), правонаступником якого є АТ НАК Нафтогаз України, та ОСББ Голосіївське (споживач) був укладений договір №6621/18-ТЕ-21 постачання природного газу.

Крім того, між сторонами було укладено додаткові угоди №1 від 26.10.2018, №2 від 31.10.2018, №3 від 06.11.2018, №4 від 04.12.2018, №5 від 18.03.2019, №6 від 27.03.2019, №7 від 24.04.2019, №8 від 21.05.2019, №9 від 21.05.2019, №10 від 24.06.2019, №11 від 27.06.2019, №12 від 29.07.2019, №13 від 29.07.2019, №14 від 27.08.2019, №15 від 28.08.2019, №16 від 12.08.2019 та №17 від 30.08.2019, якими частково вносилися зміни та доповнення до договору №№6621/18-ТЕ-21 постачання природного газу від 11.10.2018.

Відповідно до умов договору, з урахуванням додаткових угод, постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2018-2019 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

Відповідно до п.1.2 договору, природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Обсяг природного газу, що передається споживачу передбачено п. 2.1. договору.

Пунктом 3.1. договору передбачено, що право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природній газ споживач несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

Відповідно до п. 3.8. договору приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання оформлюється актом приймання-передачі.

Пунктом 3.11. договору передбачено, що споживач підтверджує, що підписаний сторонами акт приймання-передачі природного газу за розрахунковий місяць означає повне виконання постачальником своїх зобов`язань в частині постачання природного газу за цим договором у відповідному місяці.

Згідно з п. 5.1. договору, оплата за газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 7.2. договору передбачено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно п. 5.1., 5.6. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

На виконання умов договору у власність відповідача було передано природний газ на загальну суму 950 787, 28 грн, однак відповідач порушуючи умови договору, невчасно здійснював оплату за переданий газ.

З огляду на викладене, позивачем нараховано відповідачу 23 131,56 грн пені, 5 315,35 інфляційних втрати та 4 535,58 грн 3% річних.

Крім того, відповідно до додаткової угоди від 18.03.2019 №4 до договору, пункти 2.3, 3.2.2, 3.4.2, 3.8.2, абз.2) підп.3.9.2 п.3.9, 3.13, 5.7, абз. п`ятий підп.5) п.6.2, підп.8) п.6.2, підп.4) п.6.3, абзац третій підп.2) п.6.4 цього договору застосовуються сторонами з 01.03.2019.

Відповідно до повідомлення №26-1751/1.17-19 від 21.02.2019 постачальник повідомив споживача, що «з 01.03.2019 застосовуються наступні пункти відповідних договорів: пункти 2.3, 3.2.2, 3.4.2, 3.8.2, абз.2) підп.3.9.2 п.3.9, 3.13, 5.7, абз. п`ятий підп.5) п.6.2, підп.8) п.6.2, підп.4) п.6.3, абз. третій підп.2) п.6.4 цього договору. Відповідно, пункти 3.2.1, 3.4.1, 3.8.1, абзі)підп.3.9.2 п.3.9, абзац четвертий підп.5) п.6.2, абзац другий підп.2) п.6.4 договорів з 01.03.2019 сторонами не застосовуються.

Пунктами договору, що застосовуються з 01.03.2019, передбачено, зокрема, таке.

Пунктом 3.13. договору визначено, якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг використаного споживачем природного газу більше, ніж на 5% відрізняється від замовленого обсягу газу на відповідний період (зазначений в п.2.1 договору), споживач зобов`язаний відшкодувати постачальнику збитки в порядку, визначеному п.5.7. договору. При цьому, розмір збитків визначається таким чином:

3.13.1. якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде менший від замовленого обсягу природного газу, споживач зобов`язаний відшкодувати постачальнику збитки у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний (розрахунковий) період;

3.13.2. якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде перевищувати замовлений обсяг природного газу на цей період, споживач зобов`язаний відшкодувати збитки за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, що розраховується за формулою:

В = (Vф - Vп) х Ц х К,

де: Vф - об`єм (обсяг) природного газу, який фактично поставлений постачальником споживачу протягом розрахункового періоду за цим договором відповідно до акту приймання-передачі природного газу;

Vп - замовлений обсяг природного газу на розрахунковий період, зазначений в п.2.1 договору;

Ц - ціна природного газу за цим договором;

К - коефіцієнт, який дорівнює 0,5.

Пунктом 5.7 договору передбачено, що відшкодування постачальну збитків, розрахованих відповідно до умов п.3.13. договору, здійснюється наступним чином:

- постачальник на підставі даних, зазначених в акті приймання-передачі (якщо споживач порушив п.3.9. договору та не надав акт приймання-передачі, то використання газу за відповідний період приймається 0 куб.м.) та замовлених обсягів, визначених п.2.1. договору, розраховує збитки відповідно до п.3.13.1. або 3.13.2. п.3.13. договору;

- постачальник після 15 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, надає споживачу акт-претензію щодо відшкодування збитків та розрахунок збитків;

споживач протягом 20 (двадцяти) робочих днів з моменту отримання акту-претензії, зобов`язаний відшкодувати постачальнику вартість збитків на рахунок, визначений в акті-претензії.

Відповідно до підп.8) п.6.2. договору, споживач зобов`язаний, зокрема, відшкодувати постачальнику збитки, розраховані відповідно до п.3.13. Договору.

Відповідно до підп.4) п.6.3 договору, постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків, що виникли через порушення споживачем умов п.2.1. договору у разі, якщо відхилення фактично використаних відповідачем в розрахунковому періоді обсягів газу більш ніж на 5% (як в бік збільшення, так і зменшення фактично використаних обсягів) відрізняється від замовлених.

Відповідно з положеннями п. 1 Розділу VI Правил постачання природного газу (далі - Правила), затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 30.09.2015 № 2496 (із змінами), а саме: відшкодування збитків споживачем, що не є побутовим (крім споживачів, постачання яким здійснюється в рамках виконання спеціальних обов`язків, покладених Кабінетом Міністрів України на суб`єктів ринку природного газу на підставі ст. 11 Закону України «Про ринок природного газу»), постачальнику здійснюється таким чином та в таких випадках:

1) якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) споживання природного газу, що закуплений постачальником за договором постачання природного газу, буде менший від підтвердженого обсягу природного газу (за умови, що підтверджений обсяг відповідав замовленому споживачем), постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків у розмірі не більше подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний період;

2) якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) постачання

природного газу споживачу його постачальником буде перевищувати підтверджений обсяг природного газу на цей період, постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, що розраховується за формулою:

В = (Vф-Vп) х Ц х К,

де: Vф - об`єм (обсяг) природного газу, який фактично поставлений постачальником споживачу протягом розрахункового періоду за договором на постачання природного газу;

Vп - підтверджений обсяг природного газу на розрахунковий період;

Ц - ціна природного газу за договором постачання природного газу;

К - коефіцієнт, який визначається постачальником та не може перевищувати 0,5.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач в березні 2019 року фактично спожив природний газ, в обсязі меншому на 10,629 тис.куб.м., ніж було узгоджено сторонами відповідно до п.2.1. договору.

Позивачем на адресу відповідача відправлено акт-претензію за вих.№26-696-19 від 15.05.2019, змінену листом №26-3712-19 від 20.11.2019, якою позивач вимагав у відповідача сплатити збитки на підставі п.3.13. та 5.7. договору та п.1 Розділу VI Правил в розмірі 2 431,74 грн за різницю між замовленим в березні 2019 року обсягом природного газу (25,00 куб.м.) та фактичним обсягом використаного відповідачем в березні 2019 року природного газу за договором (14,371 куб.м.).

Відповідач в квітні 2019 року фактично спожив природний газ, в обсязі меншому на 6,701 тис.куб.м., ніж було узгоджено сторонами відповідно до п.2.1 договору.

Позивачем на адресу відповідача відправлено акт-претензію за вих.№26-2071-19 від 20.06.2019, змінену листом №26-3713-19 від 20.11.2019, якою позивач вимагав у відповідача сплатити збитки на підставі п.3.13. та 5.7. договору та п.1 Розділу VI Правил в розмірі 1476,75 грн за різницю між замовленим в квітні 2019 обсягом природного газу (15,0000 куб.м.) та фактичним обсягом використаного відповідачем в квітні 2019 року природного газу за договором (8,299 куб.м.).

Відповідач в травні 2019 року фактично спожив природний газ, в обсязі більшому на 1,100 тис.куб.м., ніж було узгоджено сторонами відповідно до п.2.1. договору.

Позивачем на адресу відповідача відправлено акт-претензію за вих.№26-3892-19 від 21.11.2019, якою позивач вимагав у відповідача сплатити збитки на підставі п.3.13 та 5.7. договору та п.1 Розділу VI Правил в розмірі 235,04 грн за різницю між замовленим в травні 2019 року обсягом природного газу (7,000 куб.м.) та фактичним обсягом використаного відповідачем в травні 2019 року природного газу за договором (5,900 куб.м.).

Відповідач в липні 2019 року фактично спожив природний газ, в обсязі більшому на 0,93589 тис.куб.м., ніж було узгоджено сторонами відповідно до п.2.1. договору.

Позивачем на адресу відповідача відправлено акт-претензію за вих.№26-3894-19 від 21.11.2019, якою позивач вимагав у відповідача сплатити збитки на підставі п.3.13 та 5.7. договору та п.1 Розділу VI Правил в розмірі 2 754,70 грн за різницю між замовленим в липні 2019 року обсягом природного газу (4,300 куб.м.) та фактичним обсягом використаного відповідачем в липні 2019 року природного газу за договором (5,23589 куб.м.)

Відповідач в серпні 2019 року фактично спожив природний газ, в обсязі більшому на 0,30389 тис.куб.м., ніж було узгоджено сторонами відповідно до п.2.1 договору.

Позивачем на адресу відповідача відправлено акт-претензію за вих.№ 26-3893-19 від 21.11.2019, якою позивач вимагав у відповідача сплатити збитки на підставі п.3.13. та 5.7. договору та п.1 Розділу VI Правил в розмірі 848,50 грн. за різницю між замовленим в серпні 2019 року обсягом природного газу (5,000 куб.м.) та фактичним обсягом використаного відповідачем в серпні 2019 року природного газу за договором 5,30389 куб.м.

Станом на момент звернення з позовом до суду, збитки позивача в розмірі 7 746,73 грн в добровільному порядку відповідачем не відшкодовані.

Зазначене стало підставою для звернення позивачем до господарського суду з вимогами про стягнення з відповідача 40 729, 22 грн.

Оцінка суду.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Враховуючи те, що предметом апеляційного оскарження є рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення суми збитків та зменшення розміру пені, суд апеляційної інстанції перевіряє дотримання судом першої інстанції норм процесуального та правильне застосування норм матеріального права лише у цій частині.

Щодо зменшення розміру пені.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Тлумачення ч. 3 ст. 551 ЦК свідчить, що закон не передбачає вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них. Таку правову позицію викладено у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 15.02.2018 у справі №467/1346/15-ц, від 04.04.2018 у справі №367/7401/14-ц та від 26.09.2018 у справі №752/15421/17.

Обидва кодекси містять норми, які дають право суду зменшити розмір обрахованих за договором штрафних санкцій, але Господарський кодекс України вказує на неспівмірність розміру пені з розміром збитків кредитора, як на обов`язкову умову, за наявності якої таке зменшення є можливим, тоді як Цивільний кодекс України виходить з того, що підставою зменшення можуть бути й інші обставини, які мають істотне значення (п. 28 постанови Верховного Суду від 14.07.2021 у справі №916/878/20). Враховуючи зазначене, доводи апелянта щодо того, що нараховані штрафні санкції не є надмірно великими в порівнянні з невиконаним зобов`язанням за договором, а тому відсутні підстави для зменшення розміру пені, суд апеляційної інстанції відхиляє.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі. Тому з метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному, порівняно зі стягненням збитків, порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. Такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549-552 ЦК України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18).

Апеляційний господарський суд звертає увагу на правову позицію, викладену у рішенні Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013, згідно якої наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення, оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18.

При цьому, необхідно враховувати, що правила ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Із системного аналізу наведених норм права вбачається, що зменшення суми неустойки є правом, а не обов`язком суду, яке може бути реалізовано ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів.

Закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, тому боржник і кредитор мають право посилатися й на інші обставини, які мають довести, а суд - оцінити при ухваленні рішення.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач з порушенням строків виконання своїх договірних зобов`язання повністю оплатив вартість природного газу, отриманого у спірному періоді.

Апеляційний господарський суд вважає, що суд першої інстанції повністю здійснив оцінку долучених позивачем доказів та взяв до уваги усі істотні обставини, а саме: важке фінансове становище відповідача та те, що відповідач є неприбутковою організацією; при цьому здійснення оплати поставленого позивачем газу залежить від своєчасних розрахунків управлінням соціального захисту по пільгах і субсидіях, які надаються мешканцям будинку; відсутність доказів, що свідчили б про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності позивача в результаті дій відповідача; стягнення пені та передбачених ст. 625 ЦК України нарахувань не є основним доходом НАК "Нафтогаз України" і не може впливати на його господарську діяльність; пеня є лише санкцією за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому при зменшенні її розміру позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому становищі з урахуванням задоволення позовних вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат.

Місцевий господарський суду при зменшенні розміру пені врахував інтереси обох сторін, в тому числі, однак не лише, майновий (фінансовий) стан, а й інші обставини, які пов`язані з невиконанням відповідачем свого обов`язку, зокрема, і наслідки, що настали внаслідок невиконання чи неналежного виконання відповідачем зобов`язань, а також поведінку боржника, а тому доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

Зменшення належної до стягнення суми пені на 20%, з урахуванням обставин справи, є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань і проявом балансу між інтересами кредитора і боржника та узгоджується з нормами закону, які регулюють можливість такого зменшення, а також є засобом недопущення використання пені як інструменту отримання безпідставних доходів, а не як способу стимулювання боржника до належного виконання зобов`язань.

З огляду встановлені судом фактичні обставини справи щодо ступеню виконання зобов`язання відповідачем, майнового стану сторін та виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме: справедливості, добросовісності, розумності, суд першої інстанції, з яким погоджується і суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для реалізації права щодо зменшення розміру пені на 20%.

Щодо стягнення збитків.

Згідно з положеннями ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому чи більшому розмірі.

Відшкодування збитків є однією з форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 ЦК України, оскільки ч. 1 цієї статті визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Статтею 225 ГК України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Отже, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.

Реальні збитки - це втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Упущена вигода - це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.

Відповідно до ч.5 ст. 225 ГК України, сторони господарського зобов`язання мають право за взаємною згодою заздалегідь визначити погоджений розмір збитків, що підлягають відшкодуванню, у твердій сумі або у вигляді відсоткових ставок залежно від обсягу невиконання зобов`язання чи строків порушення зобов`язання сторонами.

Так, доводи апеляційної скарги стосуються стягнення суми збитків, що передбачені умовами договору та становлять різницю між замовленим обсягом природного газу та фактичним обсягом його використання.

Виходячи із змісту п. 6 ч. 5 ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу" договір постачання повинен містити істотні умови, зокрема, щодо порядку відшкодування та визначення розміру збитків, завданих внаслідок порушення договору постачання.

В договорі сторонами передбачено обсяги газу, які є плановими та можуть змінюватись. Сторони домовились про те, що допускається зменшення або перевищення місячних обсягів споживання природного газу, встановлених у даному договорі в розмірі до 5,0 (п`яти) відсотків.

Підпунктом 1 пункту 1 розділу VI Правил №2496 передбачено, що відшкодування збитків споживачем, що не є побутовим, постачальнику здійснюється, зокрема, якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) споживання природного газу, що закуплений постачальником за договором постачання природного газу, буде менший від підтвердженого обсягу природного газу (за умови, що підтверджений обсяг відповідав замовленому споживачем), постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків у розмірі не більше подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний період.

Відповідно до пункту 2 розділу VI Правил №2496 у договорі постачання між постачальником та споживачем, що не є побутовим, може встановлюватись допустима величина відхилення від підтверджених обсягів природного газу, в межах якої не здійснюються заходи, визначені пунктом 1 цього розділу.

За результатами виявлених порушень представником постачальника складається акт-претензія. Акт-претензія, у якому зазначаються підстави та розмір нарахованих збитків, складається в двох примірниках, один з яких надсилається (надається) споживачу (з позначкою про вручення), а споживач зобов`язаний протягом двадцяти робочих днів з моменту його отримання відшкодувати постачальнику завдані збитки або написати мотивовану відмову від їх повного або часткового відшкодування. У випадку не реагування у встановлений строк на акт-претензію або невідшкодування завданих збитків постачальник має право звернутись до суду.

Враховуючи положення пункту 1 пункту 1 розділу VI Правил №2496, а також те, що договором передбачено обсяги природного газу та встановлена допустима величина відхилення від підтверджених обсягів природного газу, позивач має право вимагати від споживача відшкодування збитків, у разі підтвердження факту, що за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) споживання природного газу, що закуплений постачальником за договором постачання природного газу, буде менший або більший від підтвердженого обсягу природного газу (за умови, що підтверджений обсяг відповідав замовленому споживачем).

При цьому, визначальним є те, що пункт 1 пункту 1 розділу VI Правил №2496 передбачає можливість щодо відшкодування збитків споживачем. Проте наявність такого права не вказує на можливість автоматичного/безумовного стягнення суми у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний період у разі, якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) споживання природного газу, що закуплений постачальником за договором постачання природного газу, буде менший від підтвердженого обсягу природного газу.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що погодження сторонами в договорі порядку визначення розміру збитків не звільняє від обов`язку кредитора довести повний склад цивільного правопорушення - як підстави для застосування такої форми майнової відповідності, як відшкодування збитків. У зв`язку з цим, кредитор повинен довести: протиправність поведінки (порушення умов договору); наявність збитку; причинний зв`язок; вину.

Так, закон надає сторонам можливість визначити лише розмір збитків. Спрощення правил визначення розміру збитків не усуває застосування правил про підстави застосування такого заходу відповідальності. Тобто позивач повинен довести, що порушення боржником зобов`язання завдало йому збитків, а також підтвердити заявлене належними та допустимими доказами у порядку, передбаченому ГПК України (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.09.2021 у справі №904/6992/20).

Відповідно до п.3 ч.2 ст.129 Конституції України та ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, тягар доказування покладається саме на постачальника.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, матеріали справи не містять доказів того, що позивач зазнав збитків, що свідчить про відсутність одного з елементів складу цивільного правопорушення. Окрім цього, апелянтом не вказано, якого саме виду збитків він зазнав (реальних чи упущеної вигоди).

Так, позивачем не було надано доказів на підтвердження реальності вчинення ним витрат на компенсацію оператору газорозподільних мереж вартості природного газу та недоведення втрат (зменшення майна) позивача у результаті врегулювання небалансу, спричиненого більшим/меншим обсягом спожитого відповідачем природного газу.

Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивач, звертаючись до суду з вимогою про відшкодування збитків, посилаючись на пункт 1 розділу VI Правил постачання природного газу, підтвердив існування різниці між об`ємом замовленого та фактично спожитого відповідачем газу, здійснив розрахунок виходячи з вартості перевищених/невикористаних обсягів газу та подвійної облікової ставки НБУ у спірному періоді, при цьому, не надав жодних доказів на підтвердження понесення збитків від такої різниці та саме у заявленому розмірі (аналогічна правова позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду викладена у постановах від 25.08.2021 у справі № 911/3215/20 та від 26.01.2022 у справі №914/617/21).

З урахування наведених вище обставин, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не доведено існування повного складу цивільного правопорушення, зокрема, збитки та їх розмір, що відповідно виключає підстави для задоволення позовної вимоги про стягнення 7 746,73 грн збитків.

Відповідно ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого господарського суду, а тому оскаржуване рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судові витрати.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням наведеного, апеляційний господарський суд дійшов висновку про залишення судового збору за подання апеляційної скарги за апелянтом.

Керуючись ст. ст. 129, 269-270, 275-276, 281-284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Національна компанія Нафтогаз України залишити без задоволення, а оскаржуване рішення Господарського суду Львівської області від 13.05.2021 у справі №914/516/21 без змін.

2. Судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції залишити за апелянтом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до Верховного Суду.

Справу повернути до Господарського суду Львівської області.

Головуючий-суддя О.І. МАТУЩАК

Судді: С.М. БОЙКО

Г.Г. ЯКІМЕЦЬ