РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.02.2022Справа № 910/19206/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Кирилюк Т.Ю. за участі

секретаря судового засідання Маринченко М.В., розглянувши в порядку загального

позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи

України»

про визнання недійсними односторонніх правочинів та стягнення 6 784 831, 18 грн.,

за участі представників:

позивача - Дмитренко А.А.,

відповідача - Кулик О.І.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» про:

- визнання недійсними односторонніх правочинів, оформлених заявами про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог ТОВВИХ-20-4528 від 21.04.2020, ТОВВИХ-20-5696 від 21.05.2020, ТОВВИХ-20-7081 від 19.06.2020, ТОВВИХ-20-7653 від 01.07.2020, ТОВВИХ-20-8462 від 20.07.2020, ТОВВИХ-20-9609 від 20.08.2020, ТОВВИХ-20-9642 від 20.08.2020, ТОВВИХ-20-10700 від 18.09.2020, ТОВВИХ-20-11853 від 20.10.2020, ТОВВИХ-20-11958 від 22.10.2020, ТОВВИХ-20-12976 від 19.11.2020, ТОВВИХ-20-14129 від 16.12.2020, ТОВВИХ-21-593 від 16.01.2021, ТОВВИХ-21-846 від 22.01.2021, ТОВВИХ-21-1986 від 16.02.2021, ТОВВИХ-21-2221 від 22.02.2021, ТОВВИХ-21-3239 від 18.03.2021, ТОВВИХ-21-4421 від 16.04.2021, ТОВВИХ-21-5553 від 17.05.2021, ТОВВИХ-21-6777 від 16.06.2021, ТОВВИХ-21-7756 ВІД 15.07.2021, ТОВВИХ-21-7916 від 20.07.2021;

- стягнення 6 784 831, 18 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/19206/21. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 18.01.2022.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 21.12.2021 відповідач подав відзив, у якому проти задоволення позову заперечено повністю.

До Господарського суду міста Києва 31.12.2021 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено, що у відповідача відсутні дійсні вимоги, які були підставою для вчинення спірних правочинів.

Представник відповідача 06.01.2022 подав до суду письмові заперечення.

За результатами підготовчого засідання 18.01.2022 судом прийнято рішення про закриття підготовчого провадження та призначення розгляду справи по суті у судовому засіданні 08.02.2022.

Представник позивача у судовому засіданні 08.02.2022 підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, та просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував повністю.

У судовому засіданні 08.02.2022 оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Відповідачем у справі у період часу з квітня 2020 року по липень 2021 року направлено позивачу 22 заяви про припинення грошових зобов`язань сторін за договором № від 04.02.2020 шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог загальною сумою 6 784 831,18 грн.

Позивач вважає вчинені відповідачем односторонні правочини про припинення зобов`язань недійсними з огляду на відсутність у нього відповідних боргових зобов`язань.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Зміст правочину складають права та обов`язки, про набуття, припинення та зміну яких домовилися учасники правочину, а також особи, визначені сторонами в якості учасників цього правочину.

Відповідно до частин першої - третьої статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

За статтею 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України, тобто, зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Суперечність правочину положенням чинного законодавства означає врегулювання правовідносин сторін всупереч імперативним нормам законодавства.

Зарахування зустрічних однорідних вимог є однією з підстав припинення зобов`язання. Загальні підстави припинення зобов`язань визначені статтею 598 Цивільного кодексу України, за якою зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до положень статей 202 та 203 Господарського кодексу України зобов`язання припиняється, зокрема, зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони. До відносин щодо припинення господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

За приписами статті 601 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Статтею 602 Цивільного кодексу України встановлено, що не допускається зарахування зустрічних вимог: 1) про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, 2) про стягнення аліментів, 3) щодо довічного утримання (догляду), 4) у разі спливу позовної давності, 4-1) за зобов`язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом, 5) в інших випадках, встановлених договором або законом.

Зарахування зустрічних однорідних вимог, про яке заявлено однією із сторін у зобов`язанні, здійснюється в силу положень статті 601 Цивільного кодексу України та не пов`язується із прийняттям такого зарахування іншою стороною.

Таким чином зобов`язання може бути припинено шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог виключно за наявності умов, установлених статтею 601 Цивільного кодексу України, та за відсутності обставин, передбачених статтею 602 Цивільного кодексу України.

Відповідно, зарахування зустрічних однорідних вимог в порядку статті 601 Цивільного кодексу України здійснюється за наявності наступних умов: 1) вимоги сторін мають бути зустрічні, тобто такі, які випливають з двох різних зобов`язань, між двома особами, де кредитор одного зобов`язання є боржником іншого. Те саме повинно бути і з боржником; 2) вимоги мають бути однорідними, тобто в обох зобов`язаннях повинні бути речі одного роду; 3) необхідно, щоб за обома вимогами настав строк виконання, оскільки не можна пред`явити до зарахування вимоги за таким зобов`язанням, яке не підлягає виконанню.

Окремою умовою для можливості припинення зобов`язання шляхом зустрічного зарахування є дійсність та безспірність вимог, тобто такі вимоги повинні існувати на момент зарахування та між сторонами не має бути спору відносно характеру зобов`язання, його змісту, умов виконання та розміру.

Оспорені позивачем заяви відповідача про припинення грошових зобов`язань сторін за договором № від 04.02.2020 шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог загальною сумою 6 784 831,18 грн. за своєю правовою природою є односторонніми правочинами, які відповідно до правового регулювання частини третьої статті 202 Цивільного кодексу України можуть створювати обов`язки для позивача та інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Факт існування відповідної домовленості сторін у справі матеріали не містять. Натомість, правова позиція позивача зводиться до відсутності у нього відповідних зобов`язань перед відповідачем, які могли бути припинені шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

В якості доказу відсутності правових підстав для зарахування позивач посилається до висновків господарського апеляційного суду у справі №914/2718/20 як на доказ наявності спору в частині існування у нього відповідного боргу, який виник у січні 2020 року, та встановлений судом факт відсутності цього зобов`язання.

Судом відхилено посилання відповідача до відсутності умови про безспірність вимог статей 203 Господарського кодексу України та 601 Цивільного кодексу України.

За правовими висновками Верховного суду, зокрема у справі 910/11116/19, умова щодо безспірності вимог, які зараховуються, а саме: відсутність спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, не передбачена чинним законодавством, зокрема статтею 203 ГК України, статтею 601 ЦК України, але випливає із тлумачення змісту визначених законом вимог і застосовується судами відповідно до усталеної правової позиції, викладеної у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 910/21652/17, від 11.09.2018 у справі № 910/21648/17, від 11.10.2018 у справі № 910/23246/17, від 15.08.2019 у справі № 910/21683/17, від 11.09.2019 у справі № 910/21566/17, від 25.09.2019 у справі № 910/21645/17, від 01.10.2019 у справі № 910/12968/17, від 05.11.2019 у справі № 914/2326/18.

Крім того, судом відхилено і твердження відповідача, що предметом спору у справі №914/2718/20 є не обсяги та вартість негативних небалансів, а лише несвоєчасна оплата, оскільки цей висновок прямо протирічить тексту судового рішення апеляційного суду, що набуло законної сили.

Відповідно, судом при винесенні рішення у даній справі прийнято до уваги факт існування та судовий розгляд спору сторін в частині наявності заборгованості позивача за договором № від 04.02.2020.

Окремо суд має зазначити, що матеріали справи не містять жодного доказу визнання позивачем (як на час вчинення відповідачем односторонніх правочинів про зарахування так і на час розгляду даного спору) факту існування у нього заборгованості у визначених відповідачем розмірах.

Матеріали справи не містять відповідних актів прийняття-передачі виконаних послуг, актів звірки взаємних розрахунків, листів чи інших документів позивача, якими він визнає існування відповідних грошових зобов`язань.

Обґрунтування відповідача в частині існування у позивача грошових зобов`язань зведені до односторонніх дій та правочинів, які здійснювались виключно самим відповідачем (виявлення негативних небалансів, направлення рахунків тощо).

Суд у даній справі не встановлює факт наявності або відсутності грошових зобов`язань сторін та їх можливий розмір з огляду на межі заявлених позовних вимог, а лише з`ясовує факт дійсності та безспірності вимог до позивача при вчиненні відповідачем односторонніх правочинів про припинення зобов`язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Судом встановлено, що сторонами у справі 04.02.2020 укладено договір транспортування природного газу №, за умовами якого відповідач зобов`язався надати позивачу послуги з транспортування природного газу, а позивач - сплатити вартість цих послуг та плат (за їх наявності), які виникають при його виконанні (пункт 2.1 договору № від 04.02.2020).

За визначенням пункту 5 глави 1 розділу 1 Кодексу газотранспортної системи договором транспортування природного газу є договір, укладений між оператором газотранспортної системи та замовником послуг транспортування природного газу на основі типового договору транспортування природного газу, затвердженого Регулятором, згідно з яким оператор газотранспортної системи надає замовнику одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу на період та умовах, визначених у такому договорі, а замовник послуг транспортування оплачує оператору газотранспортної системи вартість отриманих послуг (послуги).

Замовником послуг транспортування є юридична особа або фізична особа - підприємець, яка на підставі договору транспортування, укладеного з оператором газотранспортної системи, замовляє одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу.

Відповідно до висновку абзацу третього сторінки четвертої відзиву на позовну заяву відповідач наголошує, що використання позивачем як оператором ГРМ природного газу на виробничо-технологічні витрати відбувається на постійній основі і величина використаних ним послуг транспортування обсягів потужності точок входу/виходу дорівнює величинам остаточних алокацій щодобових подач та відборів, що є підтвердженням факту отримання позивачем послуг за договором транспортування природного газу № від 04.02.2020.

За визначенням пункту 5 глави 1 розділу 1 Кодексу газотранспортної системи у правовідносинах, що складаються між учасниками транспортування природного газу, термін потужність використовується у значенні максимально допустимого перетікання обсягу природного газу, виражене в одиницях енергії до одиниці часу, що надається замовнику послуг транспортування відповідно до договору транспортування.

Відповідно до Кодексу газотранспортної системи розподілом потужності є частина договору транспортування, яка визначає порядок та умови надання і реалізації права на користування договірною потужністю, яке надається замовнику транспортування у визначеній точці входу або точці виходу.

Розподіленою (договірною) потужністю є частина технічної потужності газотранспортної системи, яка розподілена замовнику послуг транспортування згідно з договорами транспортування.

Таким чином, для твердження про використання одним з суб`єктів правовідносин послуг транспортування обсягів потужності за укладеним господарсько-правовим договором інший учасник має довести суду факт врегулювання відповідних відносин цим договором.

Пунктом 2.3 укладеного сторонами у справі договору № від 04.02.2020 встановлено, що обсяг послуги, що надається за цим договором, визначається підписанням Додатка 1 до цього Договору (розподіл потужності) та/або Додатка 2 (розподіл потужності з обмеженнями), крім надання доступу до потужності на період однієї газової доби.

Судом встановлено, що додатки за №1 та №2 до договору № від 04.02.2020 сторонами не укладено.

Таким чином, у даному випадку твердження відповідача про використання позивачем послуг транспортування обсягів потужності на підставі укладеного ними договору № від 04.02.2020 не відповідає дійсним обставинам.

Крім того, відповідно до пункту 17.1 договір № від 04.02.2020 набув чинності з дня його укладення (04.02.2020) та поширює свою дію на відносини, що склались між сторонами з 01.01.2020.

Відповідно до частини третьої статті 631 Цивільного кодексу України сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Відповідачем через інформаційну платформу (абзац шостий пункту 1 відзиву, сторінка 2) направлено позивачу рахунок №01-2020- від 31.01.2020 на суму 47 599 778,87 грн. Зазначена у рахунку відповідача сума грошових коштів була частково зарахована оспореними заявами відповідача про припинення зобов`язань.

Суд звертає увагу, що за поясненнями відзиву рахунок на оплату фактично створено відповідачем та надано позивачу за чотири дні до укладення договору № від 04.02.2020.

З урахуванням суми рахунку логічною дією було б зафіксувати визначену відповідачем суму заборгованості позивача або у тексті самого договору, або у будь-якому іншому двосторонньому документі письмової форми (додаткова угода, додаток до договору, акт взаєморозрахунків, акт прийняття наданих послуг тощо).

Проте, як зазначалось раніше, матеріали справи не містять жодного доказу узгодження позивачем у будь-якій формі факту наявності грошового зобов`язання за січень 2020 року у розмірі 47 599 778,87 грн.

Посилання відповідача на часткову оплату позивачем рахунку №01-2020- від 31.01.2020 як на доказ визнання зобов`язання в цілому судом відхилено, оскільки відповідно до наданого відповідачем реєстру платежів обслуговуючого банку (додаток 1 до відзиву) призначення платежу у розмірі 2 262 995,45 грн., ініційованого позивачем 20.02.2020, не містить посилання на часткову оплату.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Платіж у розмірі 2 262 995,45 грн., ініційований позивачем 20.02.2020, рівною мірою може довести як факт часткової оплати так і факт повної оплати вартості послуги у розмірі 2 262 995,45 грн.

Відповідно, факт перерахування грошових коштів у розмірі 2 262 995,45 грн. не може бути належним доказом погодження зобов`язання у розмірі 47 599 778,87 грн.

Таким чином, факт правомірності та вірності здійснених до укладення договору односторонніх грошових нарахувань знаходиться у межах розумного сумніву, що фактично унеможливлює використання цих нарахувань при вчиненні у подальшому односторонніх правочинів про припинення зобов`язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Враховуючи наведене, суд задовольняє позовні вимоги про визнання недійсними заяв відповідача ТОВВИХ-20-4528 від 21.04.2020, ТОВВИХ-20-5696 від 21.05.2020, ТОВВИХ-20-7081 від 19.06.2020, ТОВВИХ-20-7653 від 01.07.2020, ТОВВИХ-20-8462 від 20.07.2020, ТОВВИХ-20-9609 від 20.08.2020, ТОВВИХ-20-9642 від 20.08.2020, ТОВВИХ-20-10700 від 18.09.2020, ТОВВИХ-20-11853 від 20.10.2020, ТОВВИХ-20-11958 від 22.10.2020, ТОВВИХ-20-12976 від 19.11.2020, ТОВВИХ-20-14129 від 16.12.2020, ТОВВИХ-21-593 від 16.01.2021, ТОВВИХ-21-846 від 22.01.2021, ТОВВИХ-21-1986 від 16.02.2021, ТОВВИХ-21-2221 від 22.02.2021, ТОВВИХ-21-3239 від 18.03.2021, ТОВВИХ-21-4421 від 16.04.2021, ТОВВИХ-21-5553 від 17.05.2021, ТОВВИХ-21-6777 від 16.06.2021, ТОВВИХ-21-7756 від 15.07.2021, ТОВВИХ-21-7916 від 20.07.2021 про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

Визнання недійсним одностороннього правочину - заяви про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог не може мати прямим правовим наслідком застосування до відносин реституційної правової процедури, оскільки безпосередньо за цим правочином учасники даного спору нічого не отримували.

Відповідно, заявляючи вимогу про стягнення з відповідача у примусовому порядку 6 784 831,18 грн. плати за недоотримання параметрів якості газу позивач мав прямий процесуальний обов`язок доведення суду права на її отримання та наявність кореспондованого зобов`язання відповідача здійснити відповідне перерахування грошових коштів.

За правовими приписами частини другої статті 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Позивачем не надано суду жодного доказу в обґрунтування заявленої вимоги про стягнення грошових коштів.

Враховуючи недоведеність позовної вимоги про стягнення з відповідача 6 784 831,18 грн. плати за недоотримання параметрів якості газу суд відмовляє у її задоволенні повністю.

Відповідно до cтатті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись статтями 129, 238, 241-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати недійсними односторонні правочини Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» (03065, місто Київ, проспект Гузара Любомира, будинок 44, ідентифікаційний код 42795490):

- заяву про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог ТОВВИХ-20-4528 від 21.04.2020 на суму 393, 41 грн.;

- заяву про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог ТОВВИХ-20-5696 від 21.05.2020 на суму 23 405, 42 грн.;

- заяву про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог ТОВВИХ-20-7081 від 19.06.2020 на суму 3 707, 75 грн.;

- заяву про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог ТОВВИХ-20-7653 від 01.07.2020 на суму 658 095, 77 грн.;

- заяву про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог ТОВВИХ-20-8462 від 20.07.2020 на суму 104 337, 51 грн.;

- заяву про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог ТОВВИХ-20-9609 від 20.08.2020 на суму 7, 96 грн.;

- заяву про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог ТОВВИХ-20-9642 від 20.08.2020 на суму 343 061, 02 грн.;

- заяву про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог ТОВВИХ-20-10700 від 18.09.2020 на суму 480 217, 28 грн.;

- заяву про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог ТОВВИХ-20-11853 від 20.10.2020 на суму 573 686, 70 грн.;

- заяву про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог ТОВВИХ-20-11958 від 22.10.2020 на суму 143, 68 грн.;

- заяву про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог ТОВВИХ-20-12976 від 19.11.2020 на суму 870 604, 94 грн.;

- заяву про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог ТОВВИХ-20-14129 від 16.12.2020 на суму 870 537, 56 грн.;

- заяву про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог ТОВВИХ-21-593 від 16.01.2021 на суму 414 150, 78 грн.;

- заяву про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог ТОВВИХ-21-846 від 22.01.2021 на суму 29, 02 грн.;

- заяву про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог ТОВВИХ-21-1986 від 16.02.2021 на суму 442 916, 03 грн.;

- заяву про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог ТОВВИХ-21-2221 від 22.02.2021 на суму 106, 93 грн.;

- заяву про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог ТОВВИХ-21-3239 від 18.03.2021 на суму 398 713, 59 грн.;

- заяву про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог ТОВВИХ-21-4421 від 16.04.2021 на суму 478 549, 71 грн.;

- заяву про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог ТОВВИХ-21-5553 від 17.05.2021 на суму 378 994, 81 грн.;

- заяву про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог ТОВВИХ-21-6777 від 16.06.2021 на суму 275 034, 62 грн.;

- заяву про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог ТОВВИХ-21-7756 від 15.07.2021 на суму 468 084, 78 грн.;

- заяву про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог ТОВВИХ-21-7916 від 20.07.2021 на суму 51, 91 грн.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» (03065, місто Київ, проспект Гузара Любомира, будинок 44, ідентифікаційний код 42795490) на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» (79039, Львівська область, місто Львів, вулиця Золота, будинок 42, ідентифікаційний код 03349039) 49 940 (сорок дев`ять тисяч дев`ятсот сорок) грн. 00 коп. - судового збору.

4. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 15.02.2022.

Суддя Т.Ю.Кирилюк