РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.02.2022Справа № 910/17698/21

За позовомДержавного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Соммельє"
простягнення 70 901,56 грн
Суддя Підченко Ю.О.
Представники сторін:

без виклику.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Соммельє" про стягнення заборгованості в розмірі 70 901, 56 грн вартості поставленого товару.

Відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 08.11.2021 відкрито провадження у справі № 910/17698/21, вирішено проводити розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Розглядаючи дану справу судом враховано, що згідно з постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID - 19" від 11.03.2020 за №211 з 12.03.2020 до 03.04.2020 на усій території України установлено карантин.

Дію карантину, встановленого цією Постановою, продовжено на всій території України згідно з Постановами КМУ № 392 від 20.05.2020, № 500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 1236 від 09.12.2020, № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, № 611 від 16.06.2021.

З урахуванням епідемічної ситуації в регіоні з 19 грудня 2020 року до 31 серпня 2021 року на території України установлено карантин згідно з Постановами КМУ № 392 від 20.05.2020, № 500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 1100 від 11.11.2020, № 1236 від 09.12.2020, № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, № 611 від 16.06.2021.

Водночас, керуючись ч. 2 ст. 11 ГПК України та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суд також враховує припис ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою закріплене право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

З урахуванням вищевикладеного та приймаючи до уваги те, що з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк (з урахуванням введених обмежень, пов`язаних із запровадженням в Україні карантину) для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.

При цьому, суд приймає до уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Так, ухвала суду була надіслана за адресою відповідача, яка вказана у позовній заяві та у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Крім того, суд зауважує, що ухвала суду про відкриття провадження у даній справі була офіційно оприлюднена у Єдиному державному реєстрі судових рішень - на сайті за посиланням https://reyestr.court.gov.ua, а також знаходяться у вільному доступі в мережі Інтернет на інших відповідних веб-сайтах.

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи фактичних даних, ухвалу про відкриття провадження у справі представник відповідача отримав 17.11.2021.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений ч. 1 ст. 251 ГПК України та ухвалою суду про відкриття провадження у даній справі не подав до суду відзиву на позов, відповідних клопотань про продовження процесуальних строків, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, справа може бути розглянута за наявними у ній документами з урахуванням згаданого вище припису ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

07.05.2019 між Державним підприємством спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "УКРСПИРТ" (як постачальником) та Товариством з обмеженою відповідальністю "СОММЕЛЬЄ" (як покупцем) укладено договір поставки № 737 за умовами якого постачальник зобов`язується передати у власність покупця алкогольні напої (далі також - товар), а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити його вартість на умовах даного договору.

Відповідно до п. 1.2. договору, асортимент та ціна за одиницю товару з урахуванням ПДВ та акцизного податку зазначаються у Специфікаціях (додатках до договору), які після їх підписання уповноваженими представниками сторін є невід`ємними частинами договору.

Загальна сума договору визначається загальною вартістю товару, поставленого постачальником протягом строку дії договору згідно видаткових накладних. Ціна (вартість) одиниці товару вказується у відповідних специфікаціях до цього договору чинних (діючих) на момент поставки товару (п. п. 2.1., 2.2. договору).

У пунктах 2.5. та 2.6. договору сторони погодили, що оплата за товар здійснюється у безготівковій формі в національній грошовій одиниці України, шляхом перерахування покупцем грошових коштів на поточний рахунок постачальника. Днем оплати товару вважається день зарахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника. Оплата за кожну окрему партію товару здійснюється покупцем протягом 60 банківських днів з дати поставки відповідної партії товару покупцеві.

Згідно з п. 3.1. договору, кожна партія товару, що поставляється на умовах цього договору, узгоджується сторонами шляхом складання покупцем письмового замовлення, яке надсилається постачальнику або факсом, або електронною поштою, або вручається уповноваженому представнику постачальнику особисто (при цьому представник постачальника розписується на другому примірнику письмового замовлення про його отримання).

Також, у п. 4.1. договору сторони домовилися, що постачальник зобов`язаний поставити партію товару покупцю протягом 5 робочих днів з дати узгодження замовлення покупця.

Цей договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2019 включно, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором, що залишилися не виконаними на дату припинення дії договору (п. 9.1. договору).

Як стверджує позивач, на виконання умов договору він поставив на користь відповідача алкогольну продукцію на загальну суму 167 994,00 грн за видатковими накладними №№ УСУС0000054 від 05.09.2019, УСУС0000085 від 12.11.2019, УСУС0000037 від 08.05.2019, однак, покупець оплатив товар частково на суму 97 092,44 грн, хоча строк оплати настав ще у січні 2020.

Крім того, з доводів позивача вбачається, що умовами договору передбачено обов`язок покупця оплатити поставлений товар за цінами, зазначеними у накладних, що підтверджують фактичну передачу товару від постачальника покупцеві. Разом з тим, сторони передбачили й право покупця повернути постачальнику товар у разі нереалізації його покупцем протягом 20 календарних днів за умови попереднього повідомлення про це постачальника.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що відповідач всупереч умов договору не оплатив поставлений товар в повному обсязі та не скористався своїм правом на повернення не реалізованої частини товару.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов не скористався, викладені в позові доводи не спростував.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору № 737 від 07.05.2019, суд дійшов висновку, що вказаний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Статтею 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

За змістом ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Наявність обов`язку відповідача щодо сплати заборгованості у розмірі 70 901,56 грн підтверджується матеріалами справи та не була спростована відповідачем, зокрема, останнім не надано суду доказів сплати грошових коштів у вказаному розмірі, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов та не спростував твердження позивача про наявність порушення зобов`язань за договором поставки.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з покладенням судового збору на відповідача відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 123, 129, 232, 233, 237, п. 2 ч. 5 ст. 238, ст. ст. 240, 241, ч. 1 ст. 256, 288 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Соммельє" (04071, м. Київ, пров. Електриків, 15; ) на користь Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" (07400, Київська область, м. Бровари, вул. Гагаріна, 16; ) заборгованість в розмірі 70 901,56 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 270, 00 грн. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, то строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 14.02.2022 року.

Суддя Ю.О.Підченко