ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" лютого 2022 р. Справа№ 910/13350/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Куксова В.В.

Шаптали Є.Ю.

Розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант»

на рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2021, повний текст якого складено 05.11.2021

у справі №910/13350/21 (суддя Мельник В.І.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПРОВІДНА»

до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «АЛЬФА-ГАРАНТ»

про стягнення 130 000,00 грн.

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2021 року Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ПРОВІДНА" (далі - ПАТ «СК «ПРОВІДНА», позивач) звернулося до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "АЛЬФА-ГАРАНТ" (далі - ТОВ "СК" "АЛЬФА-ГАРАНТ", відповідач) про стягнення грошових коштів в сумі 130 000,00 грн в порядку регресу.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням зобов`язання з виплати страхового відшкодування, право на яке набув позивач в порядку регресу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.10.2021 у справі № 910/13350/21 позов задоволено.

Стягнуто із ТОВ "СК" "АЛЬФА-ГАРАНТ" на користь ПАТ «СК «ПРОВІДНА» страхове відшкодування у розмірі 130 000,00 грн, судовий збір в розмірі 2 270,00 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову, беручи до уваги, що має місце факт неотримання коштів від відповідача протягом місяця від дня отримання страховою компанією регресної вимоги.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ТОВ "СК" "АЛЬФА-ГАРАНТ" звернулося з апеляційною скаргою, у якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2021 у справі №910/13350/21 та прийняти нове судове рішення, яким закрити провадження у справі в частині вимог про стягнення 71 535,50 грн, а в іншій частині - відмовити. Крім того, скаржником заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2021 у справі №910/13350/21.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим.

Зокрема скаржник стверджує, що суд першої інстанції не узяв до уваги:

- що відповідач 02.11.2021 направив відзив на позовну заяву; причому, відзив відповідач направив після того, як дізнався відповідну інформацію із сайту «судова влада» після отримання 21.10.2021 ухвали суду про відкриття провадження від 17.09.2021, в якій вказано про призначення судового засідання на 29.10.2021;

- позивач свідомо приховав факт сплати відповідачем 06.08.2021 71 535,50 грн страхового відшкодування, тобто, до відкриття провадження у справі;

- автомобіль «Seat», д.н.з НОМЕР_1 , є фізично знищеним, що підтверджується зобов`язуючою пропозицією на базі системи AUDATEX, та розрахунком суми матеріального збитку справі № , де вказано, що «вартість придатних залишків (при конструктивній загибелі ТЗ) - 61 000,00 грн;

- позивач не звертався до суб`єкта з оцінки майна із заявою про визначення ринкової вартості автомобіля до ДТП, вартості відновлювального ремонту ТЗ та вартості залишків ТЗ.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.11.2021, апеляційну скаргу ТОВ "СК" "АЛЬФА-ГАРАНТ" передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М. Л. - головуючий суддя; судді: Куксов В. В., Шаптала Є. Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2021 апеляційну скаргу ТОВ "СК" "АЛЬФА-ГАРАНТ" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2021 у справі № 910/13350/21 залишено без руху.

20.12.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від Господарського суду міста Києва надійшли матеріали даної справи.

Цього ж дня через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява на виконання ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "СК" "АЛЬФА-ГАРАНТ" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2021 у справі № 910/13350/21; зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2021 у справі № 910/13350/21 до перегляду в апеляційному порядку; розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи; встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв (відзивів) та клопотань в письмовій формі протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.

Позивач процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався та відзиву не подав, про розгляд апеляційної скарги повідомлений належним чином, у порядку визначеному процесуальним законом.

Відповідно до частини третьої ст. 263 ГПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

З урахуванням частини першої ст. 270 ГПК України та частини першої ст. 269 ГПК України апеляційний розгляд здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі «Апеляційне провадження». При цьому, до апеляційного розгляду застосовуються положення загального позовного провадження з питань, не врегульованих у Главах «Апеляційне провадження» і «Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження».

Згідно зі ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване судове рішення скасуванню та задоволенню позову частково з таких підстав.

Згідно з матеріалами справи, 15.08.2019 року ПрАТ «СК «Провідна» та Іноземне підприємство «Кока-Кола Беверіджиз Україна Лімітед» уклали Додатковий договір добровільного комплексного автострахування: добровільного страхування наземного транспорту, водіїв і пасажирів від нещасних випадків на транспорті та відповідальності власників наземних транспортних засобів № 06/6774500/9069/20 на другий період страхування (з 16.08.2020 по 15.08.2021) (далі - Договір).

Предметом Договору є страхування транспортних засобів згідно Додатку № 1 до Договору, в переліку якого наявний автомобіль SEAT IBIZA, НОМЕР_2 .

20.01.2021 року у м. Києві, на вул. Новокостянтинівська, 8, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля SEAT IBIZA, д.н. НОМЕР_2 та ТЗ марки Skoda Fabia, д.н. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 .

Постановою Оболонського районного суду м. Києва по справі № 756/4021/21 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні ДТП.

З огляду на пошкодження автомобіля SEAT IBIZA, д.н. НОМЕР_2 , з метою визначення вартості відновлювального ремонту останнього було проведено огляд.

За результатами огляду складено Акт огляду ТЗ від 21.01.2021 року та отримано рахунок № 15 від 28.01.2021 року, згідно якого вартість ремонту пошкодженого SEAT IBIZA д.н д.н. НОМЕР_2 становить 197 872,59 грн.

ПрАТ «СК «Провідна» оформило страховий акт № від 05.02.2021 року на суму 197 872,59 грн.

Платіжним дорученням № 005830 від 08 лютого 2021 року підтверджується виплата вказаної суми на користь СТО.

Беручи до уваги те, що винуватцем ДТП є водій ТЗ Skoda Fabia, д.н. НОМЕР_3 , ОСОБА_1 , цивільно-правова відповідальність останнього на момент ДТП була застрахована в ТДВ СК «Альфа- Гарант» (поліс №166882270), позивач звернувся до страхової компанії відповідача із заявою на виплату страхового відшкодування.

Згідно Поліса №166882270 ліміт відповідальності страховина за шкоду, заподіяну майну становить 130 000 грн.

Натомість через несплату з боку відповідача страхового відшкодування, позивач за захистом власних прав звернувся з позовом до суду.

Як вбачається з апеляційної скарги, відповідач вказує про те, що ухвалу про відкриття провадження у справі від 17.09.2021 отримав 29.10.2021.

Таке твердження скаржника підтверджується матеріалами справи, зокрема рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 264.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, на зворотному аркуші ухвали про відкриття провадження від 17.09.2021 проставлено штамп «не відправлено у зв`язку із відсутністю фінансування для здійснення поштових відправлень, проставлено підпис провідного інспектора сектору відправки поштової кореспонденції.

Відзив на позов відповідач направив 02.11.2021.

Натомість суд першої інстанції 29.10.2021 прийняв рішення у справі № 910/13350/21.

Відповідно п. 8 ст. 165 ГПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За наведених обставин, з урахуванням приписів господарського процесуального законодавства, суд апеляційної інстанції вважає, що відзив на позовну заяву ТОВ "СК" "АЛЬФА-ГАРАНТ" має бути долучений до матеріалів справи, а спір вирішений з урахуванням поданого відзиву.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно з частиною першою ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до приписів ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Суд установив, що правовідносини між сторонами виникли на підставі договору страхування.

Відповідно до частини першої ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої пп. «а» п. 41.1 ст. 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків (п. 36.4 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до п. 3 частини першої ст. 988 ЦК України у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. При цьому страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору, і не може перевищувати розміру реальних збитків (втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права). Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Відповідно до ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Такими законами, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналіз наведених норм законодавства свідчить, що до страховика за договором майнового страхування (позивача у справі) після виплати страхового відшкодування потерпілій особі у межах фактичних витрат, які не можуть перевищувати розміру реальних збитків, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.

За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга ст. 1187 ЦК України). Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до ст. 1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

У Законі України "Про страхування" встановлено види обов`язкового страхування, одним із яких є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (п. 9 частина перша ст. 7).

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За змістом Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.

Отже, страховик (відповідач) за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдані збитки.

Відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування", ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частинами першою та другою ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно із ст. 6 вказаного Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно із п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За змістом ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Отже, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність згідно із Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", покладено на страховика (винуватої особи) у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно з п. 37.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» виплата страхового відшкодування здійснюється протягом одного місяця з дня отримання страховиком визначених у статті 35 цього Закону документів або в строки та в обсягах, визначених рішенням суду.

Суд установив, що позивач протягом встановленого законом строку (одного місяця) не отримав суму виплаченого страхового відшкодування.

З огляду на викладені обставини справи, зазначені приписи закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення суми страхового відшкодування.

Натомість що стосується розміру відшкодування, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

До відзиву відповідач додав платіжне доручення № 19106 від 06.08.2021 на суму 71 535,50 грн про виплату страхового відшкодування ПАТ «СК «ПРОВІДНА».

На переконання скаржника така сума страхового відшкодування є цілком обґрунтованою з огляду на таке.

По перше, ПАТ «СК «ПРОВІДНА» вважає, що рахунок СТО не є належним та допустимим доказом щодо вартості ремонту автомобіля.

По друге, обсяг відповідальності страховика за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обмежений нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Як стверджує ТДВ СК «Альфа-Гарант» пошкоджений автомобіль «Seat», д.н.з НОМЕР_1 є фізично знищеним, фізичне знищення автомобіля підтверджується зобов`язуючою пропозицією на базі системи «Аудатекс» із зазначенням суми матеріального збитку у справі № в розмірі 61 000,00 грн.

Згідно з поясненнями ТДВ СК «Альфа-Гарант», на підставі вимог закону останнє звернулося до Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер-Консалт» із заявкою про виконання автотоварознавчого дослідження пошкодженого автомобіля «Seat», д.н.з НОМЕР_1 , з метою визначення вартості матеріального збитку внаслідок ДТП 20.01.2021. Згідно з висновком автоварознавчого дослідження № 57-D/90/6 від 25.06.2021 вартість відновлювального ремонту автомобіля «Seat», д.н.з НОМЕР_1 становить - 172 307,56 грн, перевищує його ринкову вартість до ДТП (130 984,72 грн), а вартість автомобіля у пошкодженому стані становить 56 849,22 грн.

Беручи до уваги вказані показники, на переконання скаржника, сума відшкодування, яку належить перерахувати позивачу становить: 130 984,72 - 56 849,22 - 2 600,00 (франшиза) = 71 535,50 грн.

Однак колегія суддів не зовсім погоджується з доводами скаржника з огляду на таке.

У постанові Верховного Суду від 25.07.2018 у справі № 922/4013/17 викладено висновок, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається можлива, але не кінцева сума, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення, яким оплачена виставлена станцією технічного обслуговування сума вартості відновлювального ремонту транспортного засобу.

Норма частини першої ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", яка передбачає відшкодування страховиком саме оціненої шкоди, не встановлює імперативного обов`язку щодо проведення такої оцінки саме суб`єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

Згідно з п.1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 відновлювальний ремонт - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів, а згідно з п. 2.3 Методики вартість відновлювального ремонту дорожнього транспортного засобу - це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу.

Відповідно до ст. 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суд, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинен виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.03.2018 у справі № 911/482/17.

За таких обставин, враховуючи розмір права зворотної вимоги, який перейшов до позивача (130 000 грн); визначені полісом № 166882270 розміри лімітів відповідальності (130 000,00 грн), франшизи (2 600,00 грн); суму сплаченого відповідачем страхового відшкодування (71 535,50), суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу грошові кошти в розмірі 55 864,50 грн.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції опирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", де Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

З огляду на викладене та встановлені фактичні обставини справи, суд апеляційної інстанції надає вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у цій справі та які виникають при кваліфікації спірних правовідносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Щодо решти аргументів скаржника, окрім викладених у мотивувальній частині даної постанови, суд визнає їх такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у цій справі.

Відповідно до положень ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Нормою ст. 277 ГПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду першої інстанції скасуванню та прийняттю нового рішення про задоволення позовних вимог частково.

Судові витрати (судовий збір) на підставі ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Відповідно до частин 4 та 14 статті 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції здійснює перерахунок судових витрат згідно зі ст. 129 ГПК України.

Так, витрати позивача з оплати позову судовим збором підлягають покладенню на відповідача пропорційно до суми задоволених вимог, а саме: у розмірі 976,10 грн.

Витрати відповідача за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України частково покладаються на позивача, а саме: у розмірі 1 940,85 грн.

На підставі викладеного та керуючись, ст. 74, 129, 269, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "АЛЬФА-ГАРАНТ" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2021 у справі № 910/13350/21 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути із Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «АЛЬФА-ГАРАНТ» (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26, ідентифікаційний код 32382598) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПРОВІДНА» (03049, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 25, ідентифікаційний код 23510137) страхове відшкодування у розмірі 55 864 (п`ятдесят п`ять тисяч вісімсот шістдесят чотири) грн 50 коп., судовий збір в розмірі 976 (дев`ятсот сімдесят шість) грн 10 коп.

У решті позову відмовити.

Стягнути із Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПРОВІДНА» (03049, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 25, ідентифікаційний код 23510137) на користь Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «АЛЬФА-ГАРАНТ» (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26, ідентифікаційний код 32382598) 1 940 (одна тисяча дев`ятсот сорок) грн 85 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.

Матеріали справи № 910/13350/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді В.В. Куксов

Є.Ю. Шаптала