ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2022 року Справа № 923/1324/21

Господарський суд Херсонської області у складі судді Нікітенка С.В. за участю секретаря судових засідань Фінаровій О.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАНЗА-ФЛЕКС", м. Київ, ,

до: Приватного акціонерного товариства "Каховський завод електрозварювального устаткування", м. Каховка, Херсонська область, ,

про стягнення 1279341,18 грн.

За участю представників сторін:

від позивача - адвокат Кравченко Р.М., довіреність б/н від 24.09.2021;

від відповідача - не з`явився.

Судове засідання проводиться в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із застосуванням програми EASYCON та у відповідності до ч. 1 статті 222 Господарського процесуального кодексу України здійснюється повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Обставини справи.

05 жовтня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ГАНЗА-ФЛЕКС" звернулось до Господарського суду Херсонської області з позовною заявою про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Каховський завод електрозварювального устаткування" суми заборгованості у розмірі 1278201,93 грн, з якої: 1110475,40 грн - сума основного боргу, 46503,82 грн - сума 3 % річних та 121222,71 грн - сума інфляційних втрат. Судові витрати позивач просить суд стягнути з відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на порушення відповідачем умов Договору поставки № 22/142 від 02 квітня 2019 року, в частині проведення розрахунків за поставлений товар. За твердженням позивача, відповідачу було передано товар, однак останнім в свою чергу не у повному обсязі було здійснено оплату поставленого товару. За підрахунками позивача, сума заборгованості становить 1110475,40 грн. Оскільки відповідачем порушено строки виконання зобов`язань за договором, позивачем на підставі ст.ст. 526, 530, 549-554, 625, 655 Цивільного кодексу України нараховано та заявлено до стягнення суму інфляційних втрат у розмірі 121222,71 грн а суму 3 % річних у розмірі 46503,82 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.10.2021 визначено суддю по справі - Нікітенко С.В.

Ухвалою від 11 жовтня 2021 року суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Розгляд справи № 923/1324/21 визначено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Цією ж ухвалою суд запропонував учасникам провадження у встановлені строки надіслати (надати) до суду: відповідачу - відзив на позовну заяву (одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду надіслати (надати) іншим учасникам справи копію відзиву та доданих до нього документів, а відповідні докази представити суду), належним чином завірені копії статутних та реєстраційних документів та позивачу відповідь на відзив.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі, судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Ухвала про відкриття провадження у справі була надіслана на адресу сторін рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Днем вручення судового рішення, згідно п.3 ч. 6 ст. 242 ГПК України, зокрема, є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

На адресу суду повернулось поштове повідомлення з відміткою про вручення ухвали суду про відкриття провадження у справі позивачу та відповідачу (т.1, а.с. 199-200).

За таких обставин, суд вважає, що сторони у справі належним чином були повідомлені про розгляд судом даної справи.

Протокольною ухвалою від 09.11.2021 у підготовчому засіданні суд оголосив перерву до 12:00 год. 30.11.2021, на адресу відповідача направлено ухвалу суду про повідомлення/виклик.

У зв`язку з необхідністю забезпечення реалізації всіма учасниками процесу своїх процесуальних прав і обов`язків, з метою повного, об`єктивного, всебічного розгляду справи протокольною ухвалою від 30.11.2021 суд продовжив строк проведення підготовчого провадження у справі № 923/1324/21 на 30 днів та оголосив перерву до 14:30 год. до 21.12.2021.

На адресу відповідача було відправлено рекомендованою поштою ухвали суду від 30.11.2021 про повідомлення/виклик.

02 грудня 2021 року до суду від ТОВ "ГАНЗА-ФЛЕКС" надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 1110475,40 грн, суму інфляційних втрат у розмірі 122453,05 грн та суму 3% річних у розмірі 46412,73 гн.

Ухвалою від 21 грудня 2021 року суд прийняв до розгляду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАНЗА-ФЛЕКС" про збільшення розміру позовних вимог (Вх. № 3651/21 від 02.12.2021) та визначив ціну позову у розмірі 1279341,18 грн.

Вказаною ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі № 923/1324/21, продовжено строк розгляду справи № 923/1324/21 по суті на підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та призначено справу до судового розгляду по суті на 03 лютого 2022 року о 10:00 год.

Представник відповідача у судове засідання 03.02.2022 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Наслідки неявки у судове засідання учасника справи передбачені ст. 202 ГПК України.

Враховуючи, що явка представників сторін не була визнана судом обов`язковою, а завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат, з огляду на неподання відповідачем відзиву на позовну заяву у встановлені строки, доказів в обґрунтування своєї позиції, жодних заяв про продовження/поновлення строків для їх подачі, відсутність заявлених учасником справи заяв чи клопотань, пов`язаних з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті спору та прийняття рішення у справі за наявними у справі матеріалами, відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України

Представник позивача у судовому засіданні 03.02.2022 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві.

У судовому засіданні 03.02.2022 проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення і повідомлено представника позивача про орієнтований час складення повного рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд,

в с т а н о в и в :

Матеріали справи свідчать, що 02 квітня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ганза-Флекс" (надалі - позивач або продавець) і Приватним акціонерним товариством "Каховський завод електрозварювального устаткування" (надалі - відповідач або покупець) був укладений договір поставки № 22/142 (надалі - Договір).

Продавець зобов`язується продати, а покупець оплатити та прийняти гідро комплектуючі матеріали, далі - товар, згідно рахунків до дійсного Договору, що с його невід`ємною частиною (п.1.1 Договору).

Умовами Договору встановлено наступне:

- кількість, ціна та вартість кожної поставки товару передбачаються у рахунках, узгоджених Сторонами (п. 1.2. Договору);

- загальна сума дійсного Договору на дату його підписання складає 1000000 (один мільйон) грн з урахуванням ПДВ20% (п. 2.1. Договору);

- товар відпускається на умовах 100% попередньої оплати на протязі 3-х днів після отримання коштів на розрахунковий рахунок Продавця (п. 2.2. Договору);

- можлива оплата товару партіями, згідно рахунків до дійсного договору (п. 2.4. Договору);

- продавець зобов`язаний скласти покупцю за першою подією (отримання грошових коштів або відвантаження Товару) податкову накладну, оформлену у відповідності до правил, встановлених у п.201.1. Податкового Кодексу України. Оформлена продавцем податкова накладна повинна бути зареєстрована продавцем у Єдиному реєстрі податкових накладних впродовж термінів встановлених у п.201.10 Податкового Кодексу України віддати виникнення податкових зобов`язань (п. 2.8. Договору).

Дійсний Договір набирає чинність від дати його підписання обома Сторонами і діє до повного виконання (п. 7.2. Договору).

Доказів про відмову від договору чи його розірвання у визначеному законодавством порядку суду не надано.

Надалі, між сторонами було укладено додаткову угоду №2 від 20.09.2019 до Договору поставки, за умовами якої сторони домовилися викласти п. 2.1. Договору в наступній редакції: «Загальна сума Договору складає 4000000,00 (чотири мільйони) гривень 00 копійок та розраховується з податку на додану вартість». Інші умови договору залишені без змін.

За твердженням позивача, ТОВ "Ганза-Флекс" на виконання умов договору та додатків до договору відпустило ПрАТ "Каховський завод електрозварювального устаткування» товар без попередньої оплати, про що відповідач просив у гарантійному листі від 30.10.2020 №22/411 та у гарантійному листі від 03.11.2020 №22/423.

Позивач вказує, що відповідачем частково було проведено розрахунки за поставлений товар, за розрахунками позивача залишок заборгованості ПрАТ "Каховський завод електрозварювального устаткування" становить 1110475,40 грн.

Позивач вказує, що з метою досудового врегулювання спору на адресу відповідача було направлено лист з повідомленням про наявність боргу. Позивачем отримано від відповідача лист від 28.01.2021 № 22/81, в якому останній повідомив, що він очікує найближчим часом отримати кошти за вже відвантажену продукцію, після чого заборгованість у сумі 1145475,40 грн. буде терміново перерахована позивачу.

За твердженням позивача, відповідачем суму заборгованості станом на день звернення з позовної заявою не погашено.

У зв`язку з порушення відповідачем строків проведення розрахунків за поставлений товар, позивачем нараховано та заявлено до стягнення суму інфляційних втрат у розмірі 122453,05 грн. та суму 3% річних у розмірі 46412,73грн.

Таким чином, виник спір, який підлягає вирішенню у судовому порядку.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Ганза-Флекс" підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Предметом доказування у даній справі є обставини щодо поставки позивачем відповідачу товару на суму 1110475,40 грн та наявність заборгованості останнього.

Частиною першою статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

У відповідності до статті 509 Цивільного кодексу України та статті 173 Господарського кодексу України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписами статті 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною 1 статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Матеріалами справи свідчать, що між сторонами у справі укладений договір, який за своїм змістом та правовою природою є договором поставки.

У відповідності до ч. 1, 6 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

За змістом частини першої статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу (частина перша статті 691 Цивільного кодексу України).

За приписами статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Матеріали справи свідчать, що позивач на виконання умов Договору поставив відповідачу товар за гарантійними листами ПрАТ "Каховський завод електрозварювального устаткування» від 30.10.2020 № 22/411 та від 03.11.2020 № 22/423 (т. 1, а.с. 49-21), тобто без здійснення попередньої оплати.

Факт поставки позивачем товару відповідачу підтверджено доданими до матеріалів справи копіями видаткових накладних, які підписані обома сторонами без претензій і зауважень (т. 1, а.с. 117-188).

Як свідчать матеріали справи позивачем було виставлено відповідачу ряд рахунків на оплату товару згідно Договору, копії яких долучено до матеріалів справи ( т.1, а.с. 71-116).

Матеріали справи свідчать, що позивачем було направлено на адресу відповідача претензію № 017 від 12.01.2021, в якій позивач просив сплатити заборгованість у розмірі 1145475,40 грн та претензію № 039 від 18.06.2021, в якій позивач просив сплатити заборгованість у розмірі 1110475,40 грн.

Листом № 22/81 від 28.01.2021 ПрАТ "Каховський завод електрозварювального устаткування" підтвердив факт наявності заборгованості. (т.1, а.с. 62)

Матеріали справи також містять підписаний позивачем та відповідачем Акт звіряння взаєморозрахунків за період 2020 рік, станом на 31.12.2020, з якого слідує, що за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 1145475,40 грн (т. 1, а.с. 52-54).

Отже, матеріалами справи підтверджується та не спростовано відповідачем, що позивач на виконання умов Договору здійснив поставку товару відповідачу, проте, відповідачем частково було здійснено оплату поставленого товару. Станом на день звернення позивача з даним позовом до суду у відповідача наявна заборгованість перед позивачем у розмірі 1110475,40 грн.

За приписами статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Доказів сплати, заперечень або спростування заявленої до стягнення суми основного боргу у розмірі 1110475,40 грн - відповідачем суду не надано.

З огляду на викладене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 1110475,40 грн - є доведеними і обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Згідно із частинами першою, другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказані інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування за загальним правилом здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи із суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Разом з тим, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже при нарахуванні інфляційних та річних основними складовими частинами нарахування є сума заборгованості, період заборгованості та розмір процентів та коефіцієнтів, які діють у такий період.

Судом перевірено правильність виконаних позивачем розрахунків 3 % річних та інфляційних втрат (т. 1, а.с. 229-266), та встановлено, що вони є вірними.

З огляду на викладене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми інфляційних втрат у розмірі 122453,05 грн та суми 3% річних у розмірі 46412,73 грн - є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідач, позовні вимоги належними та доступними засобами доказування не спростував, а наявні в матеріалах справи докази свідчать про обґрунтованість позовних вимог.

Згідно частини третьої статті 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі Проніна проти України, в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню.

Згідно зі ст.ст. 123, 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 19190,11 грн.

Керуючись статтями 123, 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд,

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Каховський завод електрозварювального устаткування" (74800, Херсонська обл., місто Каховка, вул. Пушкіна, буд. 109, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАНЗА-ФЛЕКС" (03148, місто Київ, вул. Жмеринська, будинок 26, ) суму основного боргу у розмірі 1110475,40 грн, суму 3% річних у розмірі 46412,73 грн, суму інфляційних втрат у розмірі 122453,05 грн та суму судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 19190,11 грн.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 11.02.2022.

Суддя С.В. Нікітенко