ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2022 р. м. Житомир Справа № 906/1098/21

Господарський суд Житомирської області у складі: судді Сікорської Н.А.

секретар судового засідання: Русецька Ю.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Пришедько А.Л. - адвокат, ордер серія ДП №1182/036 від 19.10.2021 (в режимі відеоконференції);

від відповідача: Сагал В.В. - керівник,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю" Трейдінг Енд Делівері"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова енергія і К"

про стягнення 1676117,5 грн.

Процесуальні дії по справі.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Трейдінг Енд Делівері" звернулося до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова енергія і К" 1676117,50 грн., з яких: 709509,00 грн. - пеня, 373527,60 грн. - штраф; 478080,00 грн. - упущена вигода; 115000,00 грн. - передоплата за договором постачання №25/09/20-1 від 25.09.2020р.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 18.10.2021р. позовну заяву прийнято до розгляду; відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 16.11.2021.

У підготовчому судовому засіданні від 16.11.2021 суд оголосив перерву до 02.12.2021.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 02.12.2021 суд закрив підготовче провадження та призначив судове засідання для розгляду справи по суті на 11.01.2022.

11.01.2022 на електронну адресу суду від ТОВ "Нова енергія і К" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку з потребою додаткового часу пошуку адвоката для представництва інтересів у суді (а.с.138-139).

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 11.01.2022 відкладено розгляд справи на 27.01.2022.

27.01.2022 на адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова енергія і К" надійшла заява про вступ у справу, як представника відповідача, адвоката Швадченка Є.О., який представляє інтереси відповідача на підставі договору від 25.01.2022, укладеного між ТзОВ "Нова енергія і К" та АО " Танасишин, Михалевський і партнери". У заяві викладено клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з участю адвоката у судовому розгляді справи №449/461/20 у Перемишлянському районному суді Львівської області (а.с.146-154).

У судовому засіданні 27.01.2022 суд постановив ухвалу про відмову в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, з тих підстав, що відповідач не довів неможливості завчасного укладення договору про надання правової допомоги з цим чи з іншим адвокатським об`єднанням або адвокатом з метою своєчасного ознайомлення з матеріалами справи та належного представництва інтересів відповідача в суді.

Судом встановлено, що відповідач належним чином був повідомлений про розгляд Господарським судом Житомирської області спору у справі №906/1098/21.

Так, ухвала суду від 18.10.2021р. про відкриття провадження у справі була отримана ним 28.10.2021р., що підтверджується роздруківкою з офіційного сайту "Укрпошти" та повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення (а.с.120, 128).

Ухвала суду від 16.11.2021, якою повідомлено відповідача про судове засідання, призначене на 02.12.2021, отримана відповідачем 27.11.2021 (а.с. 129, 134).

11.01.2021 суд відкладав розгляд справи саме за клопотанням відповідача для укладення договору з адвокатом.

Тобто, відповідач мав достатньо часу для пошуку адвоката, укладення з ним договору на правову допомогу, підготовки останнього до справи та належного представлення інтересів відповідача у суді.

Факт укладення договору з адвокатським об`єднанням лише 25.01.2022, в той час як клопотання відповідачем подавалось 11.01.2022, вказує на зловживання відповідачем своїми правами.

В судовому засіданні 27.01.2022, на стадії з`ясування обставин справи суд оголосив перерву до 03.02.2022.

В судовому засіданні 03.02.2022 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 25 вересня 2020 року сторонами було укладено договір постачання № 25/09/20-1, за яким відповідач узяв на себе зобов`язання передати у власність позивача брус дерев`яний, не просочений (обрізний) під стрілочні переводи залізниць широкої колії, а позивач прийняти і оплатити товар.

В пункті 2.2 договору сторони узгодили термін поставки товарів, а саме до 31 грудня 2020 року, згідно з заявками покупця.

У Специфікації до договору постачання № 25/09/20-1 від 25.09.2020 (Додаток 1) сторони погодили, що товар, який має поставитись покупцю - брус дерев`яний не просочений (обрізний) під стрілочні переводи залізниць широкої колії у кількості 1200 куб.м., загальною вартістю 4620960,00 грн.

Згідно рознарядки № 1 від 08.10.2020 товар в кількості 250 м куб відповідач мав поставити до 30.10.2020, згідно рознарядки № 2 від 29.10.2020 товар в кількості 720 м куб відповідач мав поставити до 31.11.2020.

Позивач вказує, що здійснив оплату товару на загальну суму 115000,00 грн., на підтвердження чого надав платіжні доручення від 30.09.2020р. та 26.11.2020р.

Оскільки свої зобов`язання щодо поставки товару відповідач не виконав, позивач нарахував до стягнення з нього 709509,90 грн. пені та 373527,60 грн. штрафу, а також просить стягнути 115000,00 грн. сплаченої ним передоплати.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 478080,00 грн. упущеної вигоди, яку обґрунтовує тим, що 24.09.2020 між Філією "Центр управління промисловістю" акціонерного товариства "Українська залізниця" та позивачем було укладено договори поставки №ЦУП-04/0082/20 та № ЦУП-04/0083/20, за якими позивач мав поставити брусся дерев`яні не просочені (обрізні) для стрілочних переводів залізниць широкої колії.

ТОВ "ТЕД" по договору № 25/09/20-1 від 25.09.2020 мало намір придбати брусся дерев`яні у кількості 1200 куб.м. на суму 4620960,00 грн., а продати по договорам від 24.09.2020 № ЦУП-04/0082/20 (600 куб.м.) та № ЦУП- 04/0083/20 (600 куб.м.) на суму 5099040.00 грн.

Різниця в сумі 478080,00 грн. (5099040.00 грн. - 4620960,00 грн.) являє собою дохід, який Позивач міг би отримати при належному виконанні своїх зобов`язань ТОВ "Нова Енергія і К" за договором постачання № 25/09/20- 1.

Відповідач не скористався своїм правом на подачу письмового відзиву на позовну заяву. В судовому засіданні від 03.02.2022 керівник ТзОВ "Нова Енергія і К" заперечив проти позовних вимог в повному обсязі.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

25 вересня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Трейдінг Енд Делівері" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Нова Енергія і К" (постачальником) було укладено договір постачання № 25/09/20-1 (а.с.16-19), відповідно до п.1.1 якого постачальник зобов`язується передати у власність покупця товар, а саме брус дерев`яний, не просочений (обрізний) під стрілочні переводи залізниць широкої колії, а покупець - прийняти та оплатити товар на умовах вказаного договору.

Згідно з п.1.2 договору асортимент та ціна товару, за якою постачальник зобов`язується його передати покупцю в межах даного договору, зазначаються у видаткових документах, які після їх заповнення стають невід`ємними частинами даного договору. Загальна кількість товару, яку продавець зобов`язується передати покупцеві згідно даного договору, становить 1200 куб.м.

В пункті 2.2 договору сторони узгодили термін поставки товару - до 31 грудня 2020 року, згідно заявок покупця.

Відвантаження товару здійснюється протягом двох робочих днів з дати отримання постачальником заявки від покупця. При цьому поставка товару здійснюється за адресою, що зазначена в заявці, протягом чотирьох робочих днів з моменту отримання заявки від покупця (п.2.3 договору).

Відповідно до п.3.2 договору загальна вартість цього договору становить 4620960,00 грн.

Пунктом 3.1 договору сторони погодили, що покупець оплачує товари за цінами, що зазначені в додатку №1 (Специфікації) до договору.

В специфікації сторони узгодили поставку брусу дерев`яного в кількості 1200 куб.м., загальною вартістю 4620960,00 грн. (з ПДВ) за ціною 1 куб.м. - 3850,80 грн. (а.с.20).

У Додатку 2 до Договору сторони погодили технічне завдання, яким визначено вимоги та характеристики брусу дерев`яного, який підлягає поставці (а.с.21-22).

Згідно п. 3.3 договору постачання № 25/09/20-1, оплата за товар здійснюється протягом двох робочих днів з моменту відвантаження постачальником партії товару, що зазначена в заявці покупця.

Пунктом 8.1 договору передбачено, що за порушення термінів постачання постачальник оплачує покупцеві пеню у розмірі 0,5% вартості продукції, з якої допущено прострочення поставки за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 10% вказаної вартості.

Згідно платіжного доручення №1179 від 30.09.2020 позивач перерахував відповідачу 50000,00 грн. з призначенням платежу "попередня оплата за товари згідно договору №3009 від 30.09.2020р." (а.с.14).

Згідно пояснень позивача, вищевказані кошти були перераховані для оплати товару за договором №25/09/20-1 від 25.09.2020р., однак а в призначенні платежу помилково було зазначено інший договір.

08.10.2020 року з адреси електронної пошти () на адресу електронної пошти відповідача () позивачем була надіслана заявка на постачання товару від 08.10.2020 - "Рознарядка №1 на поставку продукції".

Відповідно до вказаної рознарядки поставці в строк до 30.10.2020р. підлягав товар - брус дерев`яний непросочений під стрілочні переводи ДСТУ ГОСТ 8816-2009 (обрізні) АЗ (1/11) тип 1, кількістю 250 куб.м., з кінцевим терміном поставки до 30.10.2020 (а.с.26, 36).

15.10.2020 відповідач зі своєї адреси електронної пошти () на адресу електронної пошти позивача () надіслав, підписану директором ТОВ "Нова Енергія і К" Рознарядку № 1 на поставку продукції від 08.10.2020 (а.с.29, 37).

29.10.2020 на електронну пошту відповідача () позивач надіслав заявку від 29.10.2020 - "Рознарядка № 2 на поставку продукції" на 720 куб.м. брусу, з кінцевим терміном поставки до 30.11.2020 (а.с. 27, 35).

29.10.2020 позивач надіслав на електронну пошту відповідача письмову вимогу про виконання умов договору №25/09/20-1 та здійснення поставок за рознарядками до 02.11.2020 (а.с. 29,30).

06.11.2020 позивач на електронну пошту відповідача надіслав претензію з вимогою повернути кошти в сумі 50000,00 грн., які були сплачені 30.09.2020 як передоплата за договором (а.с.24, 28).

26.11.2020р. позивач перерахував відповідачу 65000,00 грн. оплати за брус дерев`яний згідно договору №25/09/20-1 від 25.09.2020р., що підтверджується платіжним дорученням №1313 (а.с.15).

Листування сторін за договором №25/09/2020-1 від 25.09.2020 та, відповідно, направлення заявок на отримання товару покупцем здійснювалося за допомогою засобів електронного зв`язку, що позивач підтверджує скріншотами зі своєї електронної пошти (а.с.25-30).

Представник відповідач в судовому засідані підтвердив факт отримання відповідачем рознарядок № 1 від 08.10.2020 та № 2 від 29.10.2020 на поставку брусу дерев`яного, факт отримання коштів в загальній сумі 115000,00 грн.

Відповідач умов договору не виконав, поставку товару за заявками позивача не здійснив, кошти перераховані йому позивачем в загальній сумі 115000,00 грн. не повернув.

В судовому засіданні керівник ТзОВ "Нова Енергія і К" пояснив, що причиною невиконання зобов`язань щодо поставки товару стало значне підвищення вартості сировини.

Вказав, що між сторонами було досягнуто усних домовленостей щодо погашення заборгованості в сумі 115000,00 грн., сплачених позивачем за договором постачання № 25/09/20-1 від 25.09.2020, шляхом поставки відповідачем дров паливних.

Оскільки відповідач не виконав умови договору, ТОВ "Трейдінг Енд Делівері" просить стягнути з ТОВ "Нова енергія і К" 709509,90 грн. пені, 373527,60 грн. штрафу, нарахованих на суму невиконаної поставки у відповідності до п. 8.1 договору та 115000,00 грн. передоплати.

Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача 478080,00 грн.

Так, 24.09.2020 між ТОВ "Трейдінг Енд Делівері" (постачальник) та Філією "Центр управління промисловістю" акціонерного товариства "Українська залізниця" (замовник) були укладені договори поставки №ЦУП-04/0082/20 та № ЦУП-04/0083/20 (а.с.39-61).

За умовами вказаних договорів та підписаних сторонами специфікацій, а також виставлених замовником рознарядок, поставці підлягали брусся дерев`яні (обрізні) непросочені для стрілочних переводів залізниць широкої колії, загальною кількістю 1200 куб.м. на загальну суму 5099040.00 грн.

Згідно п. 1.3 договорів, виробник продукції: ТОВ ТЕД, .

За умовами п. 4.2 договорів поставка кожної партії продукції здійснюється в терміни, зазначені в рознарядках замовника.

Згідно рознарядок до договорів №ЦУП-04/0082/20 та № ЦУП-04/0083/20 від 24.09.2020, які позивачем подано до матеріалів справи (а.с. 59-61) ТОВ "Трейдінг Енд Делівері" до 30.10.2020 мало здійснити Філії "Центр управління промисловістю" акціонерного товариства "Українська залізниця" поставку 596,4 м куб брусу; до 30.11.2020 298,2 м куб брусу.

Позивач зазначає, що укладаючи з відповідачем договір постачання № 25/09/2020 з поставки 1200 м куб брусу дерев`яного загальною вартістю 4620960,00 грн., ТОВ "Трейдінг Енд Делівері" мав намір реалізувати цей товар Філії "Центр управління промисловістю" акціонерного товариства "Українська залізниця" в рамках договорів №ЦУП-04/0082/20 (600 м куб) та № ЦУП-04/0083/20 (600 м куб) на суму 5099040,00 грн.

Внаслідок невиконанння ТОВ "Нова Енергія і К" зобов`язання за договором постачання № 25/09/2020 з поставки 1200 м куб товару, ТОВ "Трейдінг Енд Делівері" не виконало свого зобов`язання за договорами №ЦУП-04/0082/20 (600 м куб) та № ЦУП-04/0083/20 (600 м куб) перед Філії "Центр управління промисловістю" акціонерного товариства "Українська залізниця", в результаті чого позивач поніс збитки у вигляді упущеної вигоди в сумі 478080,00 грн. (5099040.00 грн. - 4620960,00 грн.).

Посилаючись на норми ст. 22 ЦК Ураїни, ст. 224 ГК України, позивач вважає, що відповідач має відшкодувати упущену ним вигоду в сумі 478080,00 грн.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору поставки №25/09/2020-1 від 25.09.2020.

Відповідно до ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 663 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно з приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За умовами пунктів 2.2, 2.3 договору відповідач взяв на себе зобов`язання відвантажити весь обсяг товару в строк до 31.12.2020р. згідно заявок позивача. Відвантаження товару відповідачем мало бути здійснено протягом двох робочих днів з моменту отримання заявки покупця.

Разом з тим, згідно рознарядка №1 від 08.10.2020, брус дерев`яний кількістю 250 куб.м. на суму 962700,00 грн. необхідно було поставити до 30.10.2020р. (а.с.37).

Згідно рознарядки №2 від 29.10.2020, брус дерев`яний кількістю 720 куб.м. на суму 2772576,00 грн. необхідно було поставити в строк до 30.11.2020р. (а.с.27, 35).

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Приписами ч. 1 ст. 611 передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, та відшкодування збитків.

Частина 1 ст.612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 8.1 договору передбачено, що за порушення термінів постачання постачальник оплачує покупцеві пеню у розмірі 0,5% вартості продукції, з якої допущено прострочення поставки за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 10% вказаної вартості.

Позивач нарахував до стягнення з відповідача за невиконання зобов`язань щодо поставки товару за рознарядкою №1 від 08.10.2020р. (заявкою) 293623,50 грн. пені та 96270,00 грн. штрафу, нарахованих на суму невиконаної поставки 962700,00 грн. за період з 31.10.2020р. по 31.12.2020р.

За невиконання зобов`язань щодо поставки товару за рознарядкою №2 від 29.10.2020р. (заявкою) позивач нарахував 415556,40 грн. пені та 277257,60 грн. штрафу, нарахованих на суму невиконаної поставки 2772576,00 грн. за період з 01.12.2020р. по 31.12.2020р.

Всього позивач просить стягнути з відповідача 709509,90 грн. пені та 373527,60 грн. штрафу (розрахунок на а.с.4).

Перевіривши вказаний розрахунок, суд встановив, що він виконаний у відповідності з вимогами чинного законодавства та умовами договору.

Вимоги позивача в частині стягнення пені та штрафу суд вважає законним та обгрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відносно вимог позивача про стягнення з відповідача 478080,00 грн. упущеної вигоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень частин першої - третьої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Отже, відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною в силу положень статті 22 ЦК України, а порушення цивільного права, внаслідок якого особі завдано збитки, є підставою для їх відшкодування.

Статтею 224 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до положень частини 1 статті 225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Отже збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у неодержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.

Відповідальність у вигляді відшкодування збитків може бути покладено на особу за наявності в її діях складу цивільного правопорушення.

На позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок між такою поведінкою із заподіяними збитками. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Для застосування такої санкції як стягнення збитків, необхідна наявність усіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою і збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника передбачених законом невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності).

Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, завданими потерпілій особі.

Позивачу в цій категорії справ слід довести в порядку, передбаченому положеннями частини третьої статті 13, статей 74, 76-77 ГПК України, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - наслідком такої протиправної поведінки.

Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.

За приписами ч.ч. 1, 2, 4 ст.623 ЦК України, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними (не можуть обґрунтовуватися гіпотетично та на прогнозах), а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків (повинні мати чітке документальне обґрунтування). Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 02.03.2021 у справі № 922/1742/20, від 17.02.2021 у справі № 916/450/20, від 03.11.2020 у справі № 916/3563/19, від 20.10.2020 у справі № 910/17533/19, від 26.02.2020 у справі № 914/263/19.

Вимоги про стягнення упущеної вигоди в сумі 478080,00 грн. позивач обґрунтовує невиконанням зобов`язання з поставки товару Філії "Центр управління промисловістю" акціонерного товариства "Українська залізниця" за договорами поставки №ЦУП-04/0083/20 від 24.09.2020 та № ЦУП- 04/0082/20 від 24.09.2020 в результаті невиконання ТзОВ "Нова Енергія і К" зобов`язань за договором постачання №25/09/20-1.

Згідно положень частини 1 статті 42, частини 1 статті 44 ГК України, будь-яка підприємницька діяльність суб`єктів господарювання здійснюється на підставі комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Відтак, суб`єкти господарювання повинні враховувати наявність таких ризиків та усвідомлювати наслідки вчинюваних ними дій, а суди, розглядаючи справи, предметом яких є стягнення упущеної вигоди, повинні встановити чи є наслідки, на які посилається позивач, упущеною вигодою чи такі наслідки є результатом власних комерційних прорахунків суб`єкта господарювання.

Відповідні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 30.03.2021 у справі № 908/2261/17.

Проаналізувавши зміст договору №25/09/2020-1 від 25.09.2020, укладеного між позивачем та відповідачем, та зміст договорів поставки №ЦУП-04/0083/20 від 24.09.2020 та № ЦУП- 04/0082/20 від 24.09.2020, які були укладені між ТзОВ "Трейдінг енд Делівері" та Філією "Центр управління промисловістю" акціонерного товариства "Українська залізниця", суд встановив, що предметом купівлі-продажу за договорами є аналогічний товар - брус дерев`яний, не просочений (обрізний) під стрілочні переводи залізниць широкої колії кількістю 1200 м куб.

Разом з тим, зі змісту договору №25/09/2020-1 не вбачається, що брус дерев`яний, не просочений (обрізний) під стрілочні переводи залізниць широкої колії ТзОВ "Трейдінг Енд Делівері" придбавається у відповідача для подальшої реалізації Філії "Центр управління промисловістю" акціонерного товариства "Українська залізниця" за договорами поставки №ЦУП-04/0083/20 від 24.09.2020 та № ЦУП- 04/0082/20 від 24.09.2020

Аналогічно і договори поставки №ЦУП-04/0083/20 від 24.09.2020та № ЦУП- 04/0082/20 від 24.09.2020 не містять умов про те, що товар буде поставлений постачальником (позивачем) після його придбання у ТзОВ "Нова Енергія і К".

Навпаки, у пункті 1.3 договорів поставки №ЦУП-04/0083/20 від 24.09.2020 та № ЦУП- 04/0082/20 від 24.09.2020 вказано, що виробником продукції є ТзОВ "Трейдінг Енд Делівері".

Про те, що ТзОВ "Трейдінг Енд Делівері" є виробником продукції зазначається і в листі від 01.12.2020 № 254, який направлявся на адресу Філії "ЦУП" АТ "Українська залізниця", де ТзОВ "Трейдінг Енд Делівері" вказав адресату, що на ринку оптової торгівлі необробленою деревиною виникли непередбачувані обставини, що ускладнили можливість придбання ТОВ "ТЕД" сировини для виготовлення продукції... Дані обставини негативно відобразилися на виконанні ТОВ "ТЕД" договірних зобов`язань, привели до регулярних простоїв, зриву наміченого графіка і плану виробництва (а.с. 66).

Водночас, згідно рознарядок Філії "Центр управління промисловістю" акціонерного товариства "Українська залізниця" (а.с. 59) до 30.10.2020 ТзОВ "Трейдінг Енд Делівері" мало здійснити поставку 298,2 м куб брусу дерев`яного. В той час, як ТзОВ "Нова Енергія і К", згідно рознарядки позивача за договором № 25/09/20-1 від 25.09.2020, до 30.10.2020 мало поставити лише 250 м куб (а.с. 36) .

Окрім того, з наданого позивачем листування між ним та Філією "Центр управління промисловістю" акціонерного товариства "Українська залізниця" вбачається, що позивач гарантував поставку товару - брусів дерев`яних з 28.10.2020р., в той час як за договором №25/09/2020-1 строк поставки за рознарядкою №1 до 30.10.2020р., рознарядкою №2 - до 30.11.2020 (а.с.63).

Отже, матеріали справи не містять доказів, які б вказували на пов`язаність між собою договору №25/09/2020-1 від 25.09.2020 з договорами №ЦУП-04/0083/20 від 24.09.2020 та № ЦУП- 04/0082/20 від 24.09.2020 і що саме невиконання позивачем своїх зобов`язань за договорами №ЦУП-04/0083/20 та № ЦУП- 04/0082/20 від 24.09.2020 є результатом невиконання відповідачем зобов`язань за договором №25/09/2020-1 від 25.09.2020.

З огляду на вищевикладене, вимоги позивача про стягнення 478080,00 грн. упущеної вигоди є безпідставними, тому суд відмовляє в їх задоволенні.

Щодо вимог позивача про стягнення 115000,00 грн. передоплати суд зазначає наступне.

Згідно наявних в матеріалах справи платіжних доручень позивач сплатив відповідачу 115000,00 грн. за брус дерев`яний (а.с.14, 15).

Відповідач зобов`язання з поставки товару не виконав.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача 115000,00 грн., посилається на приписи ч.2 ст.693 ЦК України та вказує, що сплачені кошти є передоплатою за товар.

З`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, суд самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.

Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Дані правові висновки викладено Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 04.12.2019р. у справі №917/1739/17, від 25.06.2019 у справі №924/1473/15.

Суд звертає увагу, що умовами укладеного сторонами договору №25/09/2020-1 не передбачено здійснення попередньої оплати товару покупцем, а вказано, що оплата проводиться протягом двох робочих днів з моменту відвантаження товару.

Тобто, здійснення позивачем попередньої оплати товару було вчинено ним за власною ініціативою та на свій ризик.

Разом з тим, оскільки у відповідності до п.7.1 договір припинив свою дію 31.12.2020р., що представниками сторін не заперечувалося, і відповідач не виконав свої зобов`язання з поставки товару, сума коштів 115000,00 грн. є набутою без достатньої правової підстави.

Оскільки позивачем у даній справі невірно визначено правову кваліфікацію існуючих між сторонами правовідносин, суд самостійно надає таку кваліфікацію виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи.

Згідно ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Статтею 1213 ЦК України передбачено, що набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Аналіз ст.1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Оскільки судом встановлено факт перерахування позивачем на рахунок відповідача 115000,00 грн. та невиконання останнім зобов`язань щодо поставки товару на вказану суму, вимоги позивача про стягнення з відповідача 115000,00 грн., які є безпідставно набутими коштами, підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до п.30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України", зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

За приписами ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відтак, сторони звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд.

За приписами ч.1 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 1198037,50 грн., з яких: 709509, 90 грн. - пеня, 373527,60 грн. - штраф, 115000,00 грн. - безпідставно отримані кошти.

В частині стягнення з відповідача 478080,00 грн. упущеної вигоди суд відмовляє.

Судові витрати за результатами розгляду справи.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.129 ГПК України судовий збір покладається:

1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;

2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи часткове задоволення позову, на підставі п.3 ч.4 ст.129 ГПК України, судовий збір в сумі 17970,56 грн., сплачений з правомірно заявлених позовних вимог в сумі 1198037,50 грн., покладається на відповідача.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1-4 статті 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч.8 ст.129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ст.30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

В судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція з даного питання викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019р. у справі №922/445/19, у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивач надав суду копії: договору про надання правової допомоги №30/09 від 30.09.2021р., укладений з адвокатом Перевощиковою Т.М., акту приймання передачі наданих послуг від 08.10.2021р., ордеру адвоката від 06.10.2021р., свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №2639 від 14.07.2014р. (а.с.31-34, 71, 72).

Згідно п.3.1 укладеного сторонами договору про надання правової допомоги №30/09 від 30.09.2021р., вартість наданих послуг виконавця, за період дії договору визначається шляхом множення суми затраченого часу на вартість за годину роботи. Вартість за годину роботи визначається з розрахунку 1500,00 грн. за 1 годину правової роботи.

В акті приймання-передачі наданих послуг віл 08.10.2021р. (а.с.34) зазначено, що адвокатом були надані наступні послуги:

- аналіз документів по взаємовідносинам клієнта та ТОВ "Нова енергія і К" по договору постачання №25/09/20-1 від 25.09.2020 - 2 години;

- аналіз документів по взаємовідносинам клієнта та Філією "ЦУП" АТ "Укрзалізниця" по договору поставки №ЦУП-04/0082/20 від 24.09.2020 - 2 години;

- аналіз документів по взаємовідносинам клієнта та Філією "ЦУП" АТ "Укрзалізниця" по договору поставки №ЦУП-04/0083/20 від 24.09.2020 - 2 години;

- формування правової позиції способів захисту прав та інтересів клієнта - 1 година;

- надання усної консультації клієнту з приводу роз`яснення положень чинного законодавства України, узгодження подальших дій для досягнення бажаного результату клієнта, формувань плану та стратегії захисту порушених прав клієнта - 1 година;

- здійснення розрахунку пені, штрафу, упущеної вигоди клієнта за договором постачання №25/09/20-1 від 25.09.2020 - 1 година;

- підготовка позовної заяви клієнта до ТОВ "Нова енергія і К" про стягнення пені, штрафу, упущеної вигоди, суми передоплати за договором постачання №25/09/20-1 від 25.09.2020 - 6 годин;

- роздруківка документів, ксерокопіювання додатків, завіряння копій - 2 години.

Всього 17 годин. Вартість наданих послуг складає 25500,00 грн.

Слід зазначити, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, згідно до положень ст.126 ГПК України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати були необхідними, тобто виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а розмір цих витрат є розумним та виправданим.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до ч.5 ст.129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Отже, під час вирішення питання про розподіл витрати на професійну правничу допомогу суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України.

В судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним, суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція з даного питання викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019р. у справі №922/445/19, у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц.

Проаналізувавши наведений опис наданих адвокатом послуг, суд вважає, що відображена у ньому інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом роботи (наданих послуг) не відповідає критерію розумності та часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт.

Перевіривши опис наданих правничих послуг, суд вважає, що послуга "Формування правової позиції способів захисту прав та інтересів клієнта", на яку потрачено 1 години часу, охоплюється послугою "Надання усної консультації клієнту з приводу роз`яснення положень чинного законодавства України, узгодження подальших дій для досягнення бажаного результату клієнта, формувань плану та стратегії захисту порушених прав клієнта", на яку адвокатом потрачено 1 годину часу.

За таких обставин суд відмовляє в стягненні 1500,00 грн. витрат за послуги "Формування правової позиції способів захисту прав та інтересів клієнта".

Вказаного висновку суд дійшов, зокрема, врахувавши правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 08.04.2021 у справі № 922/2321/20.

Відносно послуг "аналіз документів по взаємовідносинам клієнта та Філією "ЦУП" АТ "Укрзалізниця" по договору поставки №ЦУП-04/0082/20 від 24.09.2020 - 2 години; аналіз документів по взаємовідносинам клієнта та Філією "ЦУП" АТ "Укрзалізниця" по договору поставки №ЦУП-04/0083/20 від 24.09.2020 - 2 години", суд вказує, що дані договори не стосуються предмету спору, оскільки правовідносини сторін виникли з договору постачання №25/09/20-1 від 25.09.2020. Тобто, суд не вважає необхідним детальне вивчення вказаних вище договорів і пов`язаних з ними документів, а тому витрачений адвокатом час 4 години для визначення упущеної вигоди не є реально витраченим часом на надання такої послуги.

Щодо послуги "здійснення розрахунку пені, штрафу, упущеної вигоди клієнта за договором постачання №25/09/20-1 від 25.09.2020 - 1 година", суд зазначає, що виконані у справі розрахунки не є арифметично складними та такими, що потребували значних зусиль, а тому вказаний адвокатом час 1 година є явно завищеним.

Стосовно послуги "роздруківка документів, ксерокопіювання додатків, завіряння копій - 2 години" слід вказати, що зазначені витрати не відносяться до витрат на професійну правничу допомогу, а тому компенсації не підлягають.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку що заявлені витрати позивача на професійну правничу допомогу порівняно з предметом спору та складністю справи є неспіврозмірними та достатньо завищеними, не відповідають критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, такі витрати не мають характеру необхідних і не співрозмірні із виконаною роботою у суді.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що справедливими, співрозмірними, а також пропорційними до предмета спору, є витрати позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн.

Поряд з цим, аналіз наведених норм частини четвертої статті 126 ГПК України, а також статті 129 цього Кодексу дає підстави для висновку, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмету спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

З огляду на вищевикладені обставини, а також враховуючи часткове задоволення позову в сумі 1198037,50 грн., пропорційними до предмета спору, є витрати позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 10721,54 грн., у зв`язку з чим саме вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова енергія і К" (11150, Житомирська обл., Овруцький р-н, с.Мала Хайча, вул. Привокзальна,11, )

на користь Товариства з обмеженою відповідальністю" Трейдінг Енд Делівері" (04053, м. Київ, вул. Вознесенський узвіз,23а, офіс 20, ):

- 709509, 90 грн. - пеня;

- 373527,60 грн. - штраф;

- 115000,00 грн. - безпідставно отримані кошти;

- 17970,56 грн. - судовий збір;

- 10721,54 грн. - витрати на професійну правничу допомогу.

3. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 14.02.22

Суддя Сікорська Н.А.

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - позивачу (рек. з повід. - 04053, м.Київ, вул.Вознесенський узвіз, 23а офіс 20)

3 - відповідачу (рек. з повід. - 11150, Житомирська обл., Овруцький рн., с.Мала Хайча, вул.Привокзальна, 11)