РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2022Справа № 910/17007/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СК Альянс 2006»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбуд Автотранс»

про стягнення 172 509, 60 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «СК Альянс 2006» (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбуд Автотранс» (далі-відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 172 509, 60 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань в частині оплати поставленого товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.10.2021 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «СК Альянс 2006» залишено без руху. Встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю «СК Альянс 2006» строк для усунення недоліків позовної заяви.

23.11.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «СК Альянс 2006» надійшло клопотання про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову та характер спірних правовідносин, судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

При цьому, судом повідомлено відповідача, що останній протягом п`яти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі може подати заяву із обгрунтованими запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (у разі їх наявності).

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 29.11.2021 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (станом на 29.11.2021), а саме: вул. Курська, буд. 13-В, квартира 44, м. Київ, 03049.

З матеріалів справи вбачається, що до суду повернуто рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою про вручення представнику відповідача 06.12.2021 ухвали Господарського суду міста Києва від 29.11.2021 про відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу положення пункту 3 частини 6 статті 242 Господарського суду міста Києва, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

З матеріалів справи вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «СК Альянс 2006» поставило відповідачу товар - дизельне паливо на загальну суму 4 310 994, 90 грн, що підтверджується видатковими накладними: № РН-0001058 від 16.12.2019, № РН-0001064 від 17.12.2019, № РН-0000055 від 05.11.2019, № РН-0000056 від 05.11.2019, № РН-0000067 від 05.11.2919, № РН-0000151 від 08.11.2019, № РН-0000155 від 08.11.2019, № РН-0000191 від 11.11.2019, № РН-0000233 від 12.11.2019, № РН-0000293 від 14.11.2019, № РН-0000297 від 14.11.2019, № РН-0000380 від 15.11.2019, № РН-0000347 від 18.11.2019, № РН-0000407 від 20.11.2019, № РН-0000416 від 20.11.2019, № РН-0000451 від 22.11.2019, № РН-0000471 від 22.11.2019, № РН-0000497 від 25.11.2019, № РН-0000571 від 28.11.2019, № РН-0000622 від 28.11.2019, № РН-0000624 від 28.11.2019, № РН-0000685 від 02.12.2019, № РН-0000727 від 03.12.2019, № РН-0000728 від 03.12.2019, № РН-0000770 від 05.12.2019, № РН-0000785 від 09.12.2019, № РН-0000817 від 09.12.2019, № РН-0000836 від 09.12.2019, № РН-0000913 від 11.12.2019, № РН-0000920 від 11.12.2019, № РН-0000939 від 12.12.2019, № РН-0000994 від 13.12.2019, № РН-0001010 від 16.12.2019, № РН-0001053 від 16.12.2019, № РН-0001080 від 17.12.2019, № РН-0001141 від 19.12.2019, № РН-001284 від 02.03.2020, № РН-001329 від 04.03.2020, № РН-001091 від 24.02.2020, № РН-001185 від 27.02.2020, № РН-001917 від 20.02.2020, № РН-001073 від 21.02.2020, № РН-000927 від 17.02.2020, № РН-000991 від 19.02.2020, № РН-000899 від 17.02.2020, № РН-000926 від 17.02.2020, № РН-000583 від 31.01.2020, № РН-000564 від 31.01.2020, № РН-000497 від 29.01.2020, № РН-000505 від 30.01.2020, № РН-000410 від 27.01.2020, № РН-000422 від 27.01.2020, № РН-000248 від 17.01.2020, № РН-000277 від 20.01.2020, № РН-000240 від 16.01.2020, № РН-000236 від 16.01.2020, № РН-0001260 від 26.12.2019, № РН-0001290 від 27.12.2020, № РН-0001148 від 19.12.2019, № РН-0001254 від 26.12.2019, № РН-001331 від 04.03.2020, № РН-001354 від 05.03.2020, № РН-001389 від 10.03.2020, № РН-001485 від 12.03.2020, № РН-001502 від 13.03.2020, № РН-001572 від 17.03.2020, № РН-001575 від 17.03.2020, № РН-001649 від 20.03.2020, № РН-001681 від 23.03.2020, № РН-001751 від 25.03.2020, № РН-001793 від 27.03.2020, № РН-001800 від 27.03.2020, № РН-001844 від 30.03.2020, № РН-001872 від 31.03.2020, № РН-001909 від 01.04.2020, № РН-001913 від 01.04.2020, № РН-001943 від 03.04.2020, № РН-001988 від 06.04.2020, № РН-002012 від 07.04.2020, № РН-002056 від 09.04.2020, № РН-002080 від 10.04.2020, № РН-002126 від 14.04.2020, № РН-002127 від 14.04.2020, № РН-002261 від 23.04.2020, № РН-002305 від 27.04.2020, № РН-002401 від 30.03.2020, № РН-002504 від 06.05.2020, № РН-002601 від 12.05.2020, № РН-002685 від 15.05.2020, № РН-002790 від 20.05.2020, № РН-0002880 від 25.05.2020, № РН-002974 від 28.05.2020, № РН-003036 від 01.06.2020, № РН-003114 від 04.06.2020, № РН-003197 від 10.06.2020, № РН-003200 від 10.06.2020, № РН-003256 від 12.06.2020, № РН-003337 від 16.06.2020, № РН-003460 від 22.06.2020, № РН-003482 від 23.06.2020, № РН-003577 від 26.06.2020, № РН-003708 від 02.07.2020, № РН-003777 від 06.07.2020, № РН-003873 від 09.07.2020, № РН-003939 від 13.07.2020, № РН-004004 від 15.07.2020, № РН-004114 від 20.07.2020, № РН-004243 від 24.07.2020, № РН-004324 від 28.07.2020, № РН-004329 від 29.07.2020, № РН-004425 від 31.07.2020, № РН-004506 від 04.08.2020, № РН-004606 від 07.08.2020, № РН-004762 від 13.08.2020, № РН-004837 від 17.08.2020, № РН-004918 від 19.08.2020, № РН-005045 від 25.08.2020, № РН-005058 від 25.08.2020, № РН-005088 від 26.08.2020, № РН-005162 від 28.08.2020, № РН-005201 від 31.08.2020, № РН-005318 від 03.09.2020, № РН-005370 від 07.09.2020, № РН-005609 від 15.09.2020, № РН-005791 від 21.09.2020, № РН-005878 від 23.09.2020, № РН-005918 від 24.09.2020, № РН-006048 від 29.09.2020, № РН-006138 від 01.10.2020, № РН-006207 від 05.10.2020, № РН-006334 від 08.10.2020, № РН-006418 від 12.10.2020, № РН-006451 від 13.10.2020, № РН-006499 від 15.10.2020, № РН-006551 від 16.10.2020, № РН-006595 від 19.10.2020, № РН-006820 від 26.10.2020, № РН-006827 від 26.10.2020, № РН-006820 від 26.10.2020, № РН-006821 від 26.10.2020, № РН-006916 від 28.10.2020, № РН-006917 від 28.10.2020, № РН-006964 від 29.10.2020, № РН-007082 від 02.11.2020, № РН-007117 від 03.11.2020, № РН-007178 від 03.11.2020, № РН-007218 від 05.11.2020, № РН-007219 від 05.11.2020, № РН-007272 від 06.11.2020, № РН-0074474 від 11.11.2020, № РН-007452 від 11.11.2020, № РН-007624 від 16.11.2020, № РН-007629 від 16.11.2020, № РН-007770 від 19.11.2020, № РН-007771 від 19.11.2020, № РН-007842 від 20.11.2020, № РН-008000 від 24.11.2020, № РН-008150 від 27.11.2020, № РН-008391 від 03.12.2020, № РН-008438 від 04.12.2020, № РН-008506 від 07.12.2020, № РН-008645 від 09.12.2020, № РН-008647 від 09.12.2020, № РН-008936 від 16.12.2020, № РН-008945 від 16.12.2020, № РН-008946 від 16.12.2020, № РН-009074 від 18.12.2020, № РН-009323 від 24.12.2020, № РН-009326 від 24.12.2020, № РН-009388 від 28.12.2020, № РН-009472 від 29.12.2020, № РН-009534 від 30.12.2020, № 105 від 01.03.2021, № 217 від 02.03.2021, № 471 від 04.03.2021, № 767 від 09.03.2021, № 951 від 10.03.2020, № 1049 від 11.03.2021, № 1143 від 12.03.2021, № 1305 від 15.03.2021, № 1309 від 15.03.2021, № 1365 від 15.03.2021, № 1621 від 12.03.2021, № 1891 від 19.03.2021, № 2029 від 22.03.2021, № 2414 від 24.03.2021, № 2657 від 26.03.2021, № 2724 від 29.03.2021, № 2983 від 02.04.2021, № 3170 від 05.04.2021, № 3412 від 07.04.2021, № 3753 від 12.04.2021, № 4046 від 14.04.2021, № 4749 від 22.04.2021, № 5000 від 26.04.2021, №5254 від 28.04.2021, № 7990 від 02.06.2021, № 8318 від 07.06.2021, № 8548 від 09.06.2021, № 8550 від 09.06.2021, № 8647 від 10.06.2021, № 9147 від 16.06.2021, № РН-0000106 від 06.01.2021, № РН-0000204 від 12.01.2021, № РН-0000247 від 13.01.2021, № РН-0000289 від 14.01.2021, № РН-0000295 від 14.01.2021, № РН-0000335 від 15.01.2021, № РН-0000434 від 18.01.2021, № РН-0000470 від 19.01.2021, № РН-0000574 від 21.01.2021, № РН-0000678 від 25.01.2021, № РН-0000716 від 25.01.2021, № РН-0000766 від 26.01.2021, № РН-0000886 від 28.01.2021, № РН-0000998 від 01.02.2021, № РН-0001015 від 01.02.2021, № РН-0001145 від 03.02.2021, № РН-0001273 від 05.02.2021, № РН-0001339 від 08.02.2021, № РН-0001463 від 10.02.2021, № РН-0001653 від 15.02.2021, № РН-0001730 від 16.02.2021, № РН-0001832 від 18.02.2021, № РН-0002134 від 25.02.2021, № РН-0002027 від 23.02.2021, № РН-0001940 від 22.02.2021, які підписані представниками сторін та скріплені печатками товариств.

Проте, відповідач за поставлений товар розрахувався частково, внаслідок чого за Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрбуд Автотранс» утворилась заборгованість у розмірі 172 509, 60 грн. за видатковими накладними № 2983 від 02.04.2021, № 3170 від 05.04.2021, № 3753 від 12.04.2021, № 4749 від 22.04.2021, № 5000 від 26.04.2021, №5254 від 28.04.2021.

Позивач направляв на адресу відповідача вимогу № б/н від 17.08.2021, в якій просив відповідача у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги погасити суму боргу у розмірі 172 509, 60 грн, що підтверджується описом вкладення у цінний лист з відтиском календарного штемпеля поштового відділення - 26.08.2021.

Отже, обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконує свої зобов`язання щодо оплати поставленого товару, зокрема, щодо погашення заборгованості у розмірі 172 509, 60 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Основними видами господарських зобов`язань є майново-господарські зобов`язання та організаційно-господарські зобов`язання.

Статтею 174 Господарського кодексу передбачено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно статті 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом. Якщо майново-господарське зобов`язання виникає між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами, зобов`язаною та управненою сторонами зобов`язання є відповідно боржник і кредитор.

Відповідно до ст. 179 Господарського кодексу України, майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно ст. 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що в силу вимог ст. 181 Господарського кодексу України, між позивачем та відповідачем було укладено господарський договір поставки у спрощений спосіб.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Отже, позивач, укладаючи із відповідачем господарський договір у спрощений спосіб, мав на меті поставити товар та отримати кошти за поставлений товар.

Так, згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Так, відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 691 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Згідно ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною другою статті 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов`язання належним чином, поставив відповідачеві товар на загальну суму 4 310 994, 90 грн., який прийнятий останнім по видатковим накладним без зауважень.

Однак, відповідач оплати поставленого товару в повному обсязі не провів, доказів зворотного суду не надав, внаслідок чого за Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрбуд Автотранс» утворилась заборгованість у розмірі 172 509, 60 грн. за видатковими накладними № 2983 від 02.04.2021, № 3170 від 05.04.2021, № 3753 від 12.04.2021, № 4749 від 22.04.2021, № 5000 від 26.04.2021, №5254 від 28.04.2021.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України вставлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Позивач направляв на адресу відповідача вимогу № б/н від 17.08.2021, в якій просив відповідача у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги погасити суму боргу у розмірі 172 509, 60 грн, що підтверджується описом вкладення у цінний лист з відтиском календарного штемпеля поштового відділення - 26.08.2021.

При цьому, відповідно до п. 1.7. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов`язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов`язку негайного виконання; такий обов`язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред`явив йому кредитор пов`язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов`язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України.

Враховуючи вищенаведене, з урахуванням положень ст. 692 Цивільного кодексу України, суд приходить до беззаперечного висновку, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання з оплати поставленого товару у розмірі 172 509, 60 грн.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач не надав суду жодних доказів належного виконання свого зобов`язання щодо оплати поставленого товару у повному обсязі та не спростував заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 172 509, 60 грн.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «СК Альянс 2006» - задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбуд Автотранс» (вул. Каблукова Академіка, буд. 8, м. Київ, 03065, ідентифікаційний код - 41724460) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СК Альянс 2006» (вул. Шевченка, буд. 27/1, офіс 48, м. Коростень, Житомирська обл., 11501, ідентифікаційний код - 39142102) 172 509 (сто сімдесят дві тисячі п`ятсот дев`ять) грн 60 коп. - заборгованості та 2 587 (дві тисячі п`ятсот вісімдесят сім) грн. 64 коп. - судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду або через відповідний місцевий господарський суд.

Суддя С. О. Щербаков