ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2022 р. Справа№ 911/713/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсака В.А.

суддів: Євсікова О.О.

Попікової О.В.

за участю секретаря судового засідання: Поливач В.Д.

за участю представника(-ів): згідно протоколу судового засідання від 17.01.2021,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Київріанта"

на рішення Господарського суду Київської області від 30.08.2021, повний текст складено 14.09.2021

у справі №911/713/21 (суддя Лутак Т.В.),

за первісним позовом Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київріанта"

про стягнення 441 327,68 грн,

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Київріанта"

до Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль"

про визнання недійсним пункту договору,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Київріанта" (надалі - відповідач) заборгованості за договором №80.1-14/1-31 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 09.09.2014 у розмірі 441 327,68 грн, з яких: 279 569,78 грн - основного боргу, 30 569,14 грн - пені, 110 600,00 грн - штрафу, 7 222,17 грн - 3 % річних та 13 366,59 грн - інфляційних втрат.

Вимоги позивача обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 09.09.2014, зокрема щодо відкодування вартості отриманих послукг та надання довідок про чистий дохід, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість.

Також до Господарського суду Київської області від Товариства з обмеженою відповідальністю "Київріанта" надійшов зустрічний позов 39/21 від 06.04.2021 (вх. № 8245/21 від 07.04.2021) про визнання недійсним пункту 5 таблиці № 1 підпункту 1.1.1 пункту 1.1 договору № 80.1-14/1-31 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 09.09.2014, укладеного між Державним підприємством "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Київріанта".

В обґрунтування зустрічного позову Товариство з обмеженою відповідальністю "Київріанта" посилається на те, що пункт 5 таблиці № 1 підпункту 1.1.1 пункту 1.1 договору № 80.1-14/1-31 від 09.09.2014 не відповідає вимогам пункту 11 Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 786 від 04.10.1995.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду Київської області від 30.08.2021 позов задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Київріанта" на користь Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" 279 569 (двісті сімдесят дев`ять тисяч п`ятсот шістдесят дев`ять) грн 78 коп. - основного боргу, 30 563 (тридцять тисяч п`ятсот шістдесят три) грн 87 коп. - пені, 77 700 (сімдесят сім тисяч сімсот) грн. 00 коп. - штрафу, 7 222 (сім тисяч двісті двадцять дві) грн 17 коп. - 3 % річних, 13366 (тринадцять тисяч триста шістдесят шість) грн. 59 коп. - інфляційних втрат та 6 126 (шість тисяч сто двадцять шість) грн 34 коп. - судового збору.

В частині первісних позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Київріанта" на користь Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" 5, 27 грн - пені та 32 900,00 грн - штрафу відмовлено.

У задоволенні зустрічних позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Київріанта" до Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" відмовлено повністю.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Київріанта" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 30.08.2021 у справі №911/713/21 в частині задоволених вимог скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову; в частині зустрічного позову скасувати та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення вимог за зустрічним позовом.

В апеляційній скарзі заявлено клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник посилається на те, що судом першої інстанції неповно досліджено обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.10.2021 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Корсак В.А., судді: Попікова О.В., Євсіков О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.10.2021 постановлено витребувати у Господарського суду Київської області матеріали справи №911/713/21 та невідкладено надіслати їх до Північного апеляційного господарського суду. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, до надходження матеріалів справи №911/713/21, про що копію даної ухвали суду від 17.08.2021 скеровано до Господарського суду Київської області.

28.10.2021 матеріали справи №911/713/21 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.11.2021 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Київріанта" пропущений строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Київської області від 30.08.2021 у справі №911/713/21. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Київріанта" на рішення Господарського суду Київської області від 30.08.2021 у справі №911/713/21. Повідомлено учасників справи про призначення апеляційної скарги до розгляду на 06.12.2021 о 15:00 год. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі до 01.12.2021. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі до 01.12.2021. Доведено до відома учасників справи, що явка їх представників в судове засідання є необов`язковою.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2021 розгляд справи відкладено до 17.01.2022 о 14 год. 00 хв.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" у відзиві на апеляційну скаргу просив скаргу відхилити, та оскаржене судове рішення залишити без змін, як правильне та обґрунтоване.

Явка представників сторін.

В судове засідання від 17.01.2022 з`явилися усі учасники справи.

Межі та строк розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутніх представників учасників справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржене рішення у даній справі залишити без змін, виходячи з такого.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

11.06.2014 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Київріанта" (орендар) укладено договір оренди № 1578 індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності, відповідно до якого орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування державне індивідуально визначене нерухоме майно, а саме: частина приміщення № 3.2.60 на третьому поверсі термінала "D", загальною площею 105,2 кв.м. (далі - майно), розміщене за адресою: 08307, Київська обл., м. Бориспіль, Міжнародний аеропорт "Бориспіль", на 3-му поверсі пасажирського терміналу "D", яке перебуває на балансі Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (балансоутримувач), що підтверджується тристороннім актом приймання-передачі орендованого майна від 01.07.2014.

09.09.2014 між Державним підприємством "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (балансоутримувач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Київріанта" (орендар) укладено договір № 80.1-14/1-31 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю, за умовами якого, з урахуванням додаткових угод № 1 від 24.10.2014, № 2 від 21.01.2016, № 3 від 12.02.2018, № 4 від 19.02.2019, у зв`язку з наданням орендарю в строкове платне користування державного окремого індивідуально визначеного нерухомого майна - частини приміщення № 3.2.60 на третьому поверсі термінала "D", площею 105,2 кв.м. (далі - майно) для розміщення та експлуатації магазину безмитної торгівлі, балансоутримувач надає, а орендар отримує та оплачує визначені договором послуги, а саме: постачання теплової енергії (п. 1 таблиці № 1); забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці працівників (п. 2 таблиці № 1); використання води на прибирання приміщення (п. 3 таблиці № 1); прибирання та вивезення твердих побутових відходів (п. 4 таблиці № 1); підтримання в належному стані території, прилеглої до орендованого майна, використання мереж освітлення території аеропорту, обслуговування внутрішньо портових доріг та під`їзних шляхів, забезпечення функціонування приміщень загального користування (п. 5 таблиці № 1); постачання електричної енергії (таблиця № 2).

Так, п. 5 таблиці № 1 підпункту 1.1.1. пункту 1.1. договору передбачено такі послуги як: підтримання в належному стані території, прилеглої до орендованого майна, використання мереж освітлення території аеропорту, обслуговування внутрішньо портових доріг та під`їзних шляхів, забезпечення функціонування приміщень загального користування; із визначенням щомісячної сплати, яка розраховується за наступною формулою: чистий дохід орендаря х 18% - орендна плата (без ПДВ), де чистим доходом орендаря є виручка від продажу товарів у магазині безмитної торгівлі в орендованому приміщені відповідно до умов договору оренди № 1578 від 11.06.2014; чистий дохід підтверджується довідкою про доходи за звітний місяць; орендною платою (без ПДВ) є плата, що нарахована за відповідний звітний місяць за користування орендованим приміщенням відповідно договору оренди № 1578 від 11.06.2014.

Відповідно до п. 1.2 договору нарахування ПДВ здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством України.

Згідно з п. 1.3 договору сплата за послуги, вказані в таблицях № 1 та № 2, здійснюється орендарем з 01.07.2014 (дати підписання акту приймання-передачі орендованого майна до договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 1578 від 11.06.2014).

Пунктом 1.4 договору передбачено, що розмір оплати за послуги, які зазначені в пунктах 1-4 таблиці №1 та всі послуги, що зазначені в таблиці №2, залежить від фактичного їх об`єму, тарифів та витрат балансоутримувача, пов`язаних з обсягом послуг в період їх надання, якості послуг та інших випадків, передбачених чинним законодавством України.

Відповідно до п. 1.5 договору при порушенні балансоутримувачем умов договору щодо ненадання або надання не в повному обсязі послуг, зниження їх якості, сторони протягом двох календарних днів після порушення укладають та підписують акт-претензію, в якому зазначаються терміни, види відхилення показників у наданні послуг тощо. Балансоутримувач протягом трьох робочих днів після підписання акту-претензії вирішує питання про перерахунок платежів або видає орендарю обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензії.

Згідно з п. 1.6 договору в разі припинення надання в строкове платне користування майна припиняється дія цього договору. В цьому випадку сплата за послуги здійснюється до дати фактичного звільнення орендарем майна, яке підтверджується підписанням сторонами відповідного акту приймання-передачі орендованого майна до договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 1578 від 11.06.2014.

Пунктами 2.1.1 та 2.1.6 договору передбачено, що балансоутримувач зобов`язався: надавати орендарю визначені договором послуги; щомісяця, до 12 числа місяця, наступного за звітним, виставляти орендарю рахунок-фактуру (далі - рахунок) за надані послуги за звітний місяць та складати акт приймання-здачі виконаних послуг (далі - акти), який є контрольним та звітним документом сторін щодо надання-отримання послуг та їх якості.

Відповідно до п. 2.2.1 договору орендар зобов`язався своєчасно здійснювати розрахунки за договором.

Згідно з п. 2.2.2 договору орендар зобов`язався щомісячно, до 7-го числа місяця, наступного за звітним, надавати в бухгалтерію балансоутримувача довідку про чистий дохід, отриманий від діяльності в орендованому приміщенні. Орендар несе відповідальність за вчасне надання довідки про чистий дохід та достовірність даних в довідці.

Пунктом 2.2.3 договору передбачено, що орендар зобов`язався щомісяця, з 12 числа місяця, що слідує за звітним, самостійно одержувати в бухгалтерії балансоутримувача рахунок, акт та раз на рік рахунок-фактуру на оплату земельного податку згідно з п. 1.1.2 договору. Орендар несе відповідальність за вчасне отримання рахунку та акту. Датою отримання рахунку та акту вважається 15 число кожного місяця незалежно від дати його фактичного отримання. Сплата рахунку здійснюється орендарем до 20 числа того ж місяця. Підписаний акт орендар зобов`язаний повернути в бухгалтерію балансоутримувача протягом 5-ти робочих днів з дати його отримання або надати в цей строк вмотивовану відмову від його підписання. Якщо протягом 5-ти робочих днів акт не буде повернутий балансоутримувачу та не надана в цей строк вмотивована відмова від його підписання, він вважається підписаним сторонами. Акт підписується керівниками сторін або призначеними керівниками повноважними особами (за умови надання документів про надання таких повноважень). Підписання акту орендарем є підтвердженням відсутності претензій до якості наданих послуг.

Відповідно до п. 4.1 договору за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Згідно з п. 4.2 договору орендар зобов`язаний, в разі несвоєчасної оплати отриманих послуг, сплачувати балансоутримувачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожний день прострочення. Пеня нараховується до моменту повного погашення заборгованості за цим договором.

Пунктом 4.3 договору передбачено, що в разі несвоєчасного надання довідки про чистий дохід, орендар зобов`язаний сплачувати балансоутримувачу штраф в розмірі 100,00 грн. без урахування ПДВ за кожний календарний день прострочення. Сплата здійснюється орендарем протягом 5 банківських днів після отримання рахунків.

Відповідно до п. 6.1 та п. 6.2 договору даний договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє до 10.06.2024. Сторони домовились, що відповідно до ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України положення цього договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладання, а саме з 01.07.2014.

Пунктом 6.4 договору передбачено, що договір припиняє свою дію з дати припинення орендних відносин по договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 1578 від 11.06.2014, що підтверджується підписанням сторонами відповідного акту приймання-передавання орендованого майна або за згодою сторін або у судовому порядку у випадках, передбачених чинним законодавством.

Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" стверджує, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Київріанта", в порушення умов договору № 80.1-14/1-31, не виконало взяті на себе зобов`язання по оплаті отриманих у березні 2020 року послуг, що визначені п. 5 таблиці № 1 підпункту 1.1.1 пункту 1 договору № 80.1-14/1-31, а також не надало довідок про чистий дохід за березень 2020 року та липень - грудень 2020 року, у зв`язку з чим Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" звернулося до суду з первісним позовом.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Київріанта" стверджує, що п. 5 таблиці № 1 підпункту 1.1.1 пункту 1.1 договору № 80.1-14/1-31 не відповідає вимогам п. 11 Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 786 від 04.10.1995, у зв`язку з чим Товариство з обмеженою відповідальністю "Київріанта" звернулося до суду із зустрічним позовом.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Оскільки предметом зустрічного позову є визнання недійсним п. 5 таблиці № 1 підпункту 1.1.1. пункту 1.1. договору № 80.1-14/1-31, на підставі якого Державним підприємством "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" здійснено нарахування вартості наданих Товариству з обмеженою відповідальністю "Київріанта" у березні 2020 року послуг, слід надати правову оцінку зустрічному позову.

Позовні вимоги за зустрічним позовом обґрунтовані тим, що п. 5 таблиці № 1 підпункту 1.1.1 пункту 1.1 договору № 80.1-14/1-31 не відповідає вимогам п. 11 Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 786 від 04.10.1995, а тому, на думку позивача за зустрічним позовом, вказаний пункт має бути визнаний недійсним на підставі ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України.

Позивач за зустрічним позовом зазначає, що оскільки до території, прилеглої до орендованого майна, відноситься і прибудинкова територія, порядок розрахунку витрат на утримання якої передбачений п. 11 Методики, то зміст п. 5 таблиці № 1 підпункту 1.1.1 пункту 1.1 договору № 80.1-14/1-31 суперечить вимогам Методики щодо визначення розміру відшкодувань на утримання вказаного майна. Крім того, позивач за зустрічним позовом вказує, що застосування п. 5 таблиці № 1 підпункту 1.1.1 пункту 1.1 договору № 80.1-14/1-31 починаючи з березня 2020 року призводить до безпідставного збільшення розміру плати за підтримання в належному стані території, прилеглої до орендованого майна, використання мереж освітлення території аеропорту, обслуговування внутрішньо портових доріг та під`їзних шляхів, забезпечення функціонування приміщень загального користування, що порушує права і законні інтереси орендаря.

Відповідач за зустрічним позовом, заперечуючи проти вказаного позову, наголосив, що: визначена Кабінетом Міністрів України Методика повинна застосовуватися лише в частині розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем; ні Законом України "Про оренду державного та комунального майна", ні іншими нормативно-правовими актами не встановлено для ДП МА "Бориспіль" обов`язку укладати договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг виключно на умовах встановлених п. 11 Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 786 від 04.10.1995; сторони договору не позбавлені можливості визначити його умови на власний розсуд та доповнити його пунктами із врахуванням особливостей орендованого майна, оскільки типової форми договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю не затверджено; на ДП МА "Бориспіль" діє положення "Про встановлення оплати за використання інфраструктури аеропорту" № 02.12.-06-3 від 09.10.2010, яке розроблено з метою компенсації витрат аеропорту на підтримку функціонування інфраструктури аеропорту, і договір № 80.1-14/1-31 укладено відповідно до норм вказаного положення, міжнародного права та законодавства України. Крім того, відповідачем за зустрічним позовом заявлено про застосування позовної давності до спірних правовідносин.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, беручи до уваги доводи та заперечення сторін , погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що зустрічні позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Укладений між сторонами договір № 80.1-14/1-31 від 09.09.2014 за своїм змістом є договором про надання послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Позивач за зустрічним позовом, як на підставу визнання недійсним п. 5 таблиці № 1 підпункту 1.1.1 пункту 1.1 договору № 80.1-14/1-31, посилається на ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 ст. 203 Цивільного кодексу України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

З матеріалів справи вбачається, що договір № 80.1-14/1-31 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 09.09.2014 було укладено між Державним підприємством "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Київріанта" на виконання умов договору оренди № 1578 індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності від 11.06.2014, укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Київріанта".

Відповідно до ч. 4 ст. 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі:

- вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству;

- примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст;

- типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови;

- договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

Примірні та типові договори є інструментами державного регулювання договірних відносин у сфері господарювання, які застосовуються для спрощення процесу укладання конкретних господарських договорів та визначення бажаної, з точки зору держави, моделі договірних зобов`язань. Як примірні, так і типові договори являють собою затверджені уповноваженими державними органами зразки відповідних договорів.

Наказом Фонду державного майна України № 1774 від 23.08.2000 "Про затвердження договорів оренди" затверджено, зокрема, Примірний договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю, який міг бути використаний сторонами при визначені умов відповідного проекту договору.

Постановою Кабінету Міністрів України №786 від 04.10.1995 затверджено Методику розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, згідно з п. 3 якої до плати за оренду індивідуально визначеного майна не включаються витрати на утримання орендованого майна та плата за послуги, які відповідно до укладених угод зобов`язуються надавати орендарю державне підприємство, організація, господарське товариство, на балансі яких перебуває це майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України "Про орендну державного та комунального майна" (в редакції чинній на час укладення договору оренди) Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються для об`єктів, що перебувають у державній власності, Кабінетом Міністрів України.

Аналізуючи викладене суд дійшов висновку, що визначена Кабінетом Міністрів України Методика повинна обов`язково застосовуватися лише в частині розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем.

Таким чином, ані Законом України "Про оренду державного та комунального майна", ані іншими нормативно-правовими актами, не встановлено для Державного підприємства обов`язку укладати договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг виключно на умовах, встановлених п. 11 Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 786 від 04.10.1995.

Разом з тим, сторони договору не позбавлені можливості визначити його умови на власний розсуд та доповнити його пунктами із врахуванням особливостей орендованого майна, оскільки типової форми договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю не затверджено.

Пунктом 11 Методики передбачено, що витрати на утримання нерухомого майна, зданого в оренду одночасно кільком підприємствам, організаціям, і прибудинкової території, розподіляються між ними залежно від наявності, кількості, потужності, часу роботи електроприладів, систем тепло- і водопостачання, каналізації за спеціальними рахунками, а в неподільній частині - пропорційно розміру займаної підприємствами, організаціями загальної площі.

Отже, Методика розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затверджена постановою Кабінету Міністрів України № 786 від 04.10.1995, не регулює порядок визначення сторонами розрахунків з відшкодування витрат за утримання орендованого майна та інші послуги, надання яких та оплата яких визначається умовами окремих договорів, укладеними з балансоутримувачами такого майна.

Пунктом 5 таблиці № 1 пп. 1.1.1 п. 1.1 договору сторони передбачили надання послуг з підтримання належного стану території, прилеглої до орендованого майна, використання мереж освітлення території всього аеропорту, обслуговування внутрішньо портових доріг і під`їзних шляхів, забезпечення приміщень загального користування.

Згідно з п. 14.1.205 ст. 14 Податкового кодексу України прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації в межах відповідної земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі і споруди, та необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно відхилив аргументи позивача за зустрічним позовом про те, що п. 5 таблиці № 1 пп. 1.1.1 п. 1.1 договору встановлює плату за прибудинкову територію, оскільки п. 5 таблиці № 1 пп. 1.1.1 п. 1.1 договору взагалі не містить терміну прибудинкова територія, а орендоване нежитлове приміщення не знаходиться в багатоквартирному будинку.

Також, слід звернути увагу, що у договорі не вказано, що він укладається на виконання п. 11 Методики, а тому відсутні правові підстави стверджувати, що зміст п. 5 таблиці № 1 пп. 1.1.1 п. 1.1 договору повинен відповідати положенням Методики.

Отже, суд вважає, що п. 5 таблиці № 1 пп. 1.1.1 п. 1.1 договору передбачено надання послуг, враховуючи особливості розміщення орендованого майна (частина пасажирського терміналу D аеропорту), які не охоплюються Методикою.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, зокрема, картки рахунку за період з січня 2019 року по жовтень 2020 року позивач за зустрічним позовом з січня 2019 року до лютого 2020 року систематично сплачував передбачену п. 5 таблиці № 1 підпункту 1.1.1. пункту 1.1. договору № 80.1-14/1-31 плату, що останнім не заперечувалося протягом розгляду справи, та протягом зазначеного періоду не висловлював незгоди із вказаним пунктом, що свідчить про те, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Київріанта" погоджувалось із умовами укладеного договору.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази того, що орендар звертався до балансоутримувача із пропозицією внести зміни у відповідні пункти договору, які на його думку, суперечили вимогам законодавства.

Таким чином, сторони, укладаючи договір № 80.1-14/1-31 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 09.09.2014, мали вільне волевиявлення щодо визначення процедури відшкодування витрат балансоутримувача щодо утримання орендованого нерухомого майна і надання комунальних та інших послуг в залежності від специфіки орендованого державного майна.

Невиправданим є втручання у взаємовідносини сторін, що ґрунтуються на договорі у спосіб перегляду порядку відшкодування витрат, узгодженого сторонами та такого, що тривалий час застосовувався, оскільки підстав вважати, що протягом всього часу використання такого порядку порушувалися права позивача, що вимагає визнання недійсним зазначеного пункту договору, судом під час розгляду справи не встановлено.

Перегляд судом порядку відшкодування витрат фактично призведе до зменшення суми, що підлягає сплаті за відшкодування витрат на утримання майна, що позбавить відповідача за зустрічним позовом того, на що він розраховував під час його укладення та надасть штучні переваги позивачу за зустрічним позовом, який у позаконкурентний спосіб протягом тривалого часу зможе отримувати послуги на значно кращих, з економічної точки зору, умовах, ніж було визначено на момент укладення договору, об`єктивні підстав для чого відсутні.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що п. 5 таблиці № 1 підпункту 1.1.1. пункту 1.1. договору № 80.1-14/1-31 не суперечить нормам чинного законодавства, положенням Методики, а також інтересам держави і суспільства, волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі, правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, права та охоронювані законом інтереси позивача за зустрічним позовом не порушено, а тому підстави для визнання зазначеного пункту договору недійсним відсутні. Відтак, вимоги позивача за зустрічним позовом є необґрунтованими, недоведеними та не підлягають задоволенню.

Щодо заяви відповідача за зустрічним позовом про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин, суд зазначає таке.

Загальні положення щодо позовної давності та порядку її обчислення, що підлягають застосуванню під час вирішення спорів між сторонами, визначені у главі 19 Цивільного кодексу України.

Виходячи з вимог ст. 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості.

Оскільки судом відмовлено у задоволенні зустрічного позову з підстав його необґрунтованості, то заява про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин не застосовуються.

Щодо первісного позову про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Київріанта" заборгованості за договором № 80.1-14/1-31 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 09.09.2014 у розмірі 441 327,68 грн, з яких: 279 569,78 грн - основного боргу, 30 569,14 грн - пені, 110 600, 00 грн - штрафу, 7 222,17 грн - 3 % річних та 13 366,59 грн - інфляційних втрат, суд зазначає таке.

Позовні вимоги за первісним позовом обґрунтовані тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Київріанта", в порушення умов договору № 80.1-14/1-31, не виконало взяті на себе зобов`язання по оплаті отриманих у березні 2020 року послуг, що визначені п. 5 таблиці № 1 підпункту 1.1.1 пункту 1 договору № 80.1-14/1-31, а також не надало довідок про чистий дохід за березень 2020 року та липень - грудень 2020 року, у зв`язку з чим Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" звернулося до суду з первісним позовом.

Відповідач за первісним позовом, заперечуючи проти його задоволення, стверджує, що: акт здачі-приймання виконаних робіт та рахунок-фактура за березень 2020 року не підписані повноважними представниками відповідача, а тому не можуть вважатися належними доказами у справі; довідка про чистий дохід відповідача за березень 2020 року була в подальшому відкликана відповідачем, а тому сума послуг у вказаному місяці визначена позивачем безпідставно; твердження позивача за первісним позовом про те, що відповідачем не надано довідки про чистий дохід за березень 2020 року та липень - грудень 2020 року не відповідають фактичним обставинам справи.

Суд апеляційної інстанції, оцінивши подані сторонами докази, зважаючи на доводи та заперечення сторін, погоджується із висновком суду про часткове задоволення позовних вимог, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії, або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно з ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом положень статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Аналогічні положення містяться у статтях 525, 526 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 13 та ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаний з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Пунктом 5 таблиці № 1 підпункту 1.1.1. пункту 1.1. договору № 80.1-14/1-31 передбачено такі послуги як: підтримання в належному стані території, прилеглої до орендованого майна, використання мереж освітлення території аеропорту, обслуговування внутрішньо портових доріг та під`їзних шляхів, забезпечення функціонування приміщень загального користування; із визначенням щомісячної сплати, яка розраховується за наступною формулою: чистий дохід відповідача за первісним позовом х 18% - орендна плата (без ПДВ), де чистим доходом відповідача за первісним позовом є виручка від продажу товарів у магазині безмитної торгівлі в орендованому приміщені відповідно до умов договору оренди № 1578 від 11.06.2014; чистий дохід підтверджується довідкою про доходи за звітний місяць; орендною платою (без ПДВ) є плата, що нарахована за відповідний звітний місяць за користування орендованим приміщенням відповідно договору оренди № 1578 від 11.06.2014.

Згідно з п. 2.2.2 договору відповідач за первісним позовом зобов`язався щомісячно, до 7-го числа місяця, наступного за звітним, надавати в бухгалтерію позивача за первісним позовом довідку про чистий дохід, отриманий від діяльності в орендованому приміщенні. Відповідач за первісним позовом несе відповідальність за вчасне надання довідки про чистий дохід та достовірність даних в довідці.

Так, з матеріалів справи вбачається, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Київріанта" 09.04.2020 була надана позивачу за первісним позовом довідка про чистий дохід, отриманий від діяльності за березень 2020 року, згідно договору № 80.1-14/1-31.

Пунктами 2.1.1 та 2.1.6 договору передбачено, що позивач за первісним позовом зобов`язався: надавати відповідачу за первісним позовом визначені договором послуги; щомісяця, до 12 числа місяця, наступного за звітним, виставляти відповідачу за первісним позовом рахунок-фактуру за надані послуги за звітний місяць та складати акт приймання-здачі виконаних послуг, який є контрольним та звітним документом сторін щодо надання-отримання послуг та їх якості.

Отже, позивачем за первісним позовом було виставлено відповідачу за первісним позовом рахунок-фактуру № 897/384 від 31.03.2020 на суму 279 569,78 грн та акт приймання-здачі виконаних робіт від 31.03.2020 на суму 279 569,78 грн за надані послуги підтримання аеропортом в належному стані території, прилеглої до орендованого майна.

Вказані рахунок-фактуру та акт приймання-здачі виконаних послуг 17.04.2020 направлено на адресу відповідача за первісним позовом, що підтверджується наявними у матеріалах описом вкладення у лист та накладною Укрпошти.

В подальшому, відповідач за первісним позовом листом № 68/20 від 14.04.2020 повідомив позивача за первісним позовом про те, що він відкликає свою довідку про чистий дохід за березень 2020 року, яка була ним надіслана 09.04.2020, а також просив не враховувати зазначені у довідці дані відносно чистого доходу за березень 2020 року при підготовці відповідних первинних документів та зазначив, що оновлена довідка про чистий дохід за березень 2020 року буде надана найближчим часом.

Проте, будь-якої іншої довідки про чистий дохід, отриманий від діяльності за березень 2020 року, згідно договору № 80.1-14/1-31, окрім тієї, що була надана 09.04.2020, ні на вимогу позивача, ні на адвокатські запити, ні на неодноразові вимоги суду Товариством з обмеженою відповідальністю "Київріанта" надано не було.

Суд звертає увагу, що ухвалами Господарського суду Київської області від 15.03.2021, від 10.06.2021, від 01.07.2021 та від 19.07.2021 було зобов`язано відповідача за первісним позовом подати довідку про чистий дохід за березень 2020 року від продажу товарів у магазині безмитної торгівлі в орендованому приміщенні відповідно до умов договору оренди №1578 від 11.06.2014.

Проте, відповідач за первісним позовом вищевказаної довідки не надав, а тому, суд, керуючись ст. 79 і ч. 10 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України, дійшов висновку про те, інформація, яка була надана відповідачем 09.04.2020 у довідці про чистий дохід за березень 2020 року, вважається доведеною, так як будь-якої інших доказів на її спростування не надано.

Крім того, матеріали справи не містять доказів надання відповідачем за первісним позовом позивачу за первісним позовом мотивованої відмови від підписання вищенаведених акту приймання-здачі виконаних робіт від 31.03.2020 на суму 279 569,78 грн та рахунку-фактури №897/384 від 31.03.2020 на суму 279 569,78 грн, а відтак вказаний акт відповідно до п. 2.2.3 договору вважаються підписаними сторонами та у відповідача відсутні претензії до якості наданих йому послуг.

Відповідно до п. 1.5 договору при порушенні позивачем за первісним позовом умов договору щодо ненадання або надання не в повному обсязі послуг, зниження їх якості, сторони протягом двох календарних днів після порушення укладають та підписують акт-претензію, в якому зазначаються терміни, види відхилення показників у наданні послуг тощо. Позивач за первісним позовом протягом трьох робочих днів після підписання акту-претензії вирішує питання про перерахунок платежів або видає відповідачу за первісним позовом обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензії.

Будь-яких доказів звернення відповідача за первісним позовом до позивача за первісним позовом щодо ненадання або надання не в повному обсязі послуг підтримання аеропортом в належному стані території, прилеглої до орендованого майна, до суду не надано. Докази звернення відповідача за первісним позовом до позивача за первісним позовом з вимогою (актом-претензією) про перерахунок платежів за вказані послуги відсутні.

Відтак, суд дійшов висновку, що відповідач за первісним позовом належними, допустимими, достовірними та вірогідними доказами заявлених до нього вимог не спростував, доказів, які підтверджують виконання ним договірних зобов`язань суду не надав.

Зважаючи на встановлені обставини, дослідивши наявні у справі докази і оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимога позивача за первісним позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Київріанта" 279 569, 78 грн основного боргу за надані послуги підтримання аеропортом в належному стані території, прилеглої до орендованого майна, за договором № 80.1-14/1-31 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 09.09.2014 підлягає задоволенню.

Крім того, позивач за первісним позовом, на підставі п. 4.2 договору, просив суд стягнути з відповідача за первісним позовом пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожний день прострочення, яка за розрахунком позивача за період з 21.04.2020 по 01.03.2021 складає 30 569,14 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Судом перевірено розрахунок пені, здійснений позивачем, та встановлено, що він є арифметично невірним, за розрахунком суду загальний розмір пені за заявлений позивачем період становить 30 563,87 грн.

Також, зважаючи на те, що відповідач за первісним позовом порушив строки виконання грошового зобов`язання щодо здійснення оплати за надані послуги, позивач за первісним позовом просить суд стягнути з відповідача 3 % річних та інфляційні втрати з простроченої суми грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку позивача 3 % річних з простроченої суми за період з 21.04.2020 по 01.03.2021 складають 7 222,17 грн, а інфляційні втрати з простроченої суми за період з 21.04.2020 по 01.03.2021 складають 13 366,59 грн.

Судом перевірено розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, здійснений позивачем за первісним позовом, та встановлено, що він є арифметично вірним, відповідає вимогам законодавства та обставинам справи, а тому вимоги в цій частині первісного позову правомірно задоволено судом першої інстанції.

Разом з тим, позивач за первісним позовом, на підставі п. 4.3 договору, просить суд стягнути з відповідача за первісним позовом штраф за несвоєчасне надання довідок про чистий дохід за березень 2020 року та липень - грудень 2020 року.

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (частини 1, 2 ст. 217 Господарського кодексу України).

Штрафними санкціями відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом положень ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно з п. 2.2.2 договору відповідач за первісним позовом зобов`язався щомісячно, до 7-го числа місяця, наступного за звітним, надавати в бухгалтерію позивача за первісним позовом довідку про чистий дохід, отриманий від діяльності в орендованому приміщенні. Відповідач за первісним позовом несе відповідальність за вчасне надання довідки про чистий дохід та достовірність даних в довідці.

Відповідно до п. 4.1 договору за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Пунктом 4.3 договору передбачено, що в разі несвоєчасного надання довідки про чистий дохід, відповідач за первісним позовом зобов`язаний сплачувати позивачу за первісним позовом штраф в розмірі 100, 00 грн. без урахування ПДВ за кожний календарний день прострочення. Сплата здійснюється відповідачем за первісним позовом протягом 5 банківських днів після отримання рахунків.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем за первісним позовом нараховано відповідачу за первісним позовом штраф за несвоєчасне надання довідок про чистий дохід за:

- березень 2020 року - штраф нараховано за період з 08.04.2020 по 01.03.2021 у розмірі 32 900, 00 грн.;

- липень 2020 року - штраф нараховано за період з 08.08.2020 по 01.03.2021 у розмірі 20 600, 00 грн.;

- серпень 2020 року - штраф нараховано за період з 08.09.2020 по 01.03.2021 у розмірі 17 500, 00 грн.;

- вересень 2020 року - штраф нараховано за період з 08.10.2020 по 01.03.2021 у розмірі 14 500, 00 грн.;

- жовтень 2020 року - штраф нараховано за період з 08.11.2020 по 01.03.2021 у розмірі 11 400, 00 грн.;

- листопад 2020 року - штраф нараховано за період з 08.12.2020 по 01.03.2021 у розмірі 8 400, 00 грн.;

- грудень 2020 року - штраф нараховано за період з 08.01.2021 по 01.03.2021 у розмірі 5 300, 00 грн.

Також, з матеріалів справи вбачається, що позивачем за первісним позовом виставлялися відповідачу за первісним позовом такі рахунки-фактури на сплату штрафу: рахунок-фактура № 897/1225 від 30.09.2020 на суму 17 600, 00 грн.; рахунок-фактура № 897/1226 від 30.09.2020 на суму 5 400, 00 грн.; рахунок-фактура № 897/1227 від 30.09.2020 на суму 2 300, 00 грн.; рахунок-фактура № 897/1532 від 30.11.2020 на суму 6 100, 00 грн.; рахунок-фактура № 897/1533 від 30.11.2020 на суму 6 100, 00 грн.; рахунок-фактура № 897/1534 від 30.11.2020 на суму 6 100, 00 грн.; рахунок-фактура № 897/1535 від 30.11.2020 на суму 5 400, 00 грн.; рахунок-фактура № 897/1536 від 30.11.2020 на суму 2 300, 00 грн.; рахунок-фактура № 897/235 від 01.02.2021 на суму 3 100, 00 грн.; рахунок-фактура № 897/236 від 01.02.2021 на суму 3 100, 00 грн.; рахунок-фактура № 897/237 від 01.02.2021 на суму 3 100, 00 грн.; рахунок-фактура № 897/238 від 01.02.2021 на суму 3 100, 00 грн.; рахунок-фактура № 897/239 від 01.02.2021 на суму 3 100, 00 грн.; рахунок-фактура № 897/240 від 01.02.2021 на суму 3 100, 00 грн.; рахунок-фактура № 897/241 від 01.02.2021 на суму 2 400, 00 грн.; рахунок-фактура № 897/51 від 01.01.2021 на суму 3 100, 00 грн.; рахунок-фактура № 897/52 від 01.01.2021 на суму 3 100, 00 грн.; рахунок-фактура № 897/53 від 01.01.2021 на суму 3 100, 00 грн.; рахунок-фактура № 897/54 від 01.01.2021 на суму 3 100, 00 грн.; рахунок-фактура № 897/55 від 01.01.2021 на суму 3 100, 00 грн.; рахунок-фактура № 897/56 від 01.01.2021 на суму 2 400,00 грн.

Відповідач за первісним позовом, заперечуючи проти вимоги про стягнення штрафу, зазначив, що в період часу з 12.03.2020 по 17.03.2020 включно та починаючи з 15.06.2020 він не міг використовувати орендоване майно за цільовим призначенням, а з відновлення своєї господарської діяльності 10.09.2020 та 09.10.2020 ним на виконання п. 2.2.2 договору, було направлено поштою на адресу позивача за первісним позовом відповідні довідки та примірники періодичних звітів з касових апаратів, що підтверджується описами вкладення у цінні листи.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем за первісним позовом дійсно направлялися позивачу за первісним позовом листи, отримавши які комісією позивача було складено акти про відсутність вкладень у конверті № 01-26/6-5 від 14.09.2020, № 01-26/6-6 від 14.09.2020, № 01-26/6-7 від 14.09.2020, № 01-26/6-8 від 15.10.2020, № 01-26/6-15 від 10.12.2020, № 01-26/6-2 від 14.01.2021.

Так, вказаними актами зафіксовано те, що під час розкриття конвертів (цілісні та непошкоджені), які надійшли поштовим відправленням від Товариства з обмеженою відповідальністю "Київріанта", виявлено невідповідність фактичного складу документу з заявленим, а саме відповідно до описів вкладення в цінні листи, відправлені 10.09.2020, 09.10.2020, 08.12.2020 та 11.01.2021 з поштового відділення Мартусівка і відділення Київ-121, в конверті має міститися відповідна визначена кількість аркушів: довідка вих. № 157/20 від 10.09.2020, довідка вих. № 155/20 від 10.09.2020, довідка вих. № 156/20 від 10.09.2020, довідка вих. № 171/20 від 09.10.2020, довідка вих. № 197 від 08.12.2020, довідка вих. № 6/21 від 11.01.2021 та примірники періодичних звітів з касових апаратів за період з 01.08.2020 по 31.08.2020, з 01.03.2020 по 31.03.2020, з 01.07.2020 по 31.07.2020, з 01.09.2020 по 30.09.2020, з 01.11.2020 по 30.11.2020, з 01.12.2020 по 31.12.2020, фактично в конверті міститься тільки довідка № 157/20 від 10.09.2020, довідка № 155/20 від 10.09.2020, довідка № 156/20 від 10.09.2020, довідка № 171/20 від 09.10.2020, довідка № 197/20 від 08.12.2020, довідка № 6/21 від 11.01.2021 (додатки до довідок відсутні), у зв`язку з чим комісією прийняте рішення довідки без додатків не реєструвати, а повернути на адресу відправника.

Разом з тим, суду надані на дослідження копії довідок, які містилися у вищезазначених відправленнях, зокрема довідку вих. № 197/20 від 08.12.2020 та довідку вих. № 6/21 від 11.01.2021, які мають такий зміст: "цим, ТОВ "Київріанта" повідомляє, що чистий дохід отриманий орендарем від діяльності з використанням орендованого майна за договорами: № 80.1-14/1-31 від 09.09.2014, № 80.1-14/1-32 від 09.09.2014, № 80.1-14/1-33 від 09.09.2014, № 80.1-14/1-34 від 09.09.2014, за листопад 2020 року та за грудень 2020 року зазначений у сукупності періодичних звітів із касових апаратів".

Таким чином, вбачається, що довідки, які направлялися відповідачем за первісним позовом на адресу позивача за первісним позовом не містили інформацію про чистий дохід орендаря, а лише посилання на те, що чистий дохід зазначений у сукупності періодичних звітів із касових апаратів, при цьому, примірники періодичних звітів були відсутні у листах, про що комісією складалися акти про відсутність вкладень у конверті та, що, у свою чергу, унеможливлювало встановити чистий дохід відповідача за вказаний період.

Крім того, суд зазначив, що факт можливості/неможливості використання орендованого приміщення не звільняє відповідача за первісним позовом від обов`язку подання в бухгалтерію позивача за первісним позовом довідки про чистий дохід, а також не звільняє відповідача за первісним позовом від відповідальності в разі несвоєчасного надання такої довідки.

Суд звертає увагу, що будь-яких довідок про чистий дохід, отриманий від діяльності за липень - грудень 2020 року, згідно договору № 80.1-14/1-31, ні на вимогу позивача, ні на неодноразові вимоги суду відповідачем за зустрічним позовом надано не було.

При цьому, як вже зазначалося вище, суд, керуючись ст. 79 і ч. 10 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України, взяв до уваги та вважає доведено інформацію, що була надана відповідачем за первісним позовом 09.04.2020 у довідці про чистий дохід за березень 2020 року, у зв`язку з чим задовольнив позовні вимоги про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Київріанта" 279 569, 78 грн. основного боргу за надані послуги підтримання аеропортом в належному стані території, прилеглої до орендованого майна, за договором № 80.1-14/1-31 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 09.09.2014.

За таких обставин, дослідивши наявні у справі доказів і оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги позивача за первісним позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Київріанта" штрафу за несвоєчасне подання довідок про чистий дохід підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 77 700, 00 грн - штраф за несвоєчасне надання довідок про чистий дохід за липень - грудень 2020 року, штраф за несвоєчасне надання довідки про чистий дохід за березень 2020 року не підлягає стягненню, оскільки надана відповідачем за первісним позовом довідка за березень 2020 року покладена в основу позовних вимог про стягнення боргу за надані послуги згідно рахунку-фактури № 897/384 від 31.03.2020 та акту приймання-здачі виконаних робіт від 31.03.2020, яка задоволена судом.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" за первісним позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Київріанта" заборгованості за договором № 80.1-14/1-31 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 09.09.2014 підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 408 422, 41 грн., з яких: 279 569, 78 грн. - основного боргу, 30 563, 87 грн. - пені, 77 700, 00 грн. - штрафу, 7 222, 17 грн. - 3 % річних та 13 366, 59 грн. - інфляційних втрат, у задоволенні позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Київріанта" 5, 27 грн. - пені та 32 900, 00 грн. - штрафу суд відмовляє.

Всім встановленим обставинам, які мають значення для правильного вирішення спору надана належна правова оцінка.

Враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

З приводу висвітлення всіх доводів позивача за первісним позовом суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України", no. 4241/03 від 28.10.2010 Суд повторює, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Відтак, усі інші доводи та міркування скаржника, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду першої інстанції та суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Нормою ст. 276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, доводи апеляційного оскарження є необґрунтованими, підстав для зміни чи скасування оскарженого рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 129 ГПК України та, у зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги, покладаються на скаржника.

Керуючись Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 30.08.2021 у справі №911/713/21 залишити без змін.

3. Матеріали справи повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови суду складено та підписано - 31.01.2022, після входу судді Євсікова О.О. з відпустки.

Головуючий суддя В.А. Корсак

Судді О.О. Євсіков

О.В. Попікова