ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" січня 2022 р.м. ХарківСправа № 922/3833/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Рильової В.В.

при секретарі судового засідання Стеріоні В.С.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Креммілк", Полтавська область, м. Кременчук
до Концерну "Військторгсервіс" в особі філії "Східна", м. Харків
про стягнення 478 328,56 грн.
за участю представників:

позивача - адвокат Байдуж Ю.С.

відповідача - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Продагроком" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з Концерну "Військторгсервіс" в особі філії "Східна" 478 328,56 грн. заборгованості, з яких: 421 779,45 грн. - сума основного боргу за Договором поставки № 05П-2021 від 31 грудня 2020 року; 6 670,12 грн. - 3% річних; 17 101,86 грн. - інфляційні втрати; 32 777,13 грн. - пеня. Також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 18.10.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/3833/21, постановлено розглядати справу за правилами (в порядку) загального позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 20.12.2021 задоволено заяву ТОВ "НВП "Продагроком" про заміну позивача. Залучено до участі у справі № 922/3833/21 правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Продагроком" - Товариство з обмеженою відповідальністю "Креммілк", .

В підготовчому засіданні 20.12.2021 господарським судом також прийнято відзив Концерну "Військторгсервіс" на позовну заяву (вх. № 28554) і встановлено позивачу строк на подання до суду відповіді на відзив - до 05.01.2022 включно.

04 січня 2022 року до суду надійшла відповідь ТОВ "Креммілк" на відзив (за вх. № 79), яку було досліджено та прийнято судом до розгляду, як таку, що подано позивачем у строк та відповідає вимогам ГПК України.

Враховуючи те, що розгляд справи № 922/3833/21 в підготовчому засіданні неодноразово відкладався задля забезпечення принципу змагальності та реалізації прав сторін на повне та об`єктивне встановлення всіх обставин справи, а учасники справи виклали письмово свої вимоги, заперечення, аргументи та пояснення щодо предмета спору у заявах по суті справи, за результатами підготовчого засідання 10.01.2022 Судом було постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу № 922/3833/21 до розгляду по суті на 17 січня 2022 року, на підставі частини другої статті 185, частини першої статті 195 Господарського процесуального кодексу України.

В судове засідання 17.01.2022 представники сторін не з`явилися. За клопотанням відповідача - Концерну "Військторгсервіс" (за вх. № 269) розгляд справи № 922/3833/21 в судовому засіданні було відкладено на 31 січня 2022 року, про що Судом постановлено відповідну ухвалу.

Представник позивача, який брав участь в судовому засіданні 31.01.2022 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, за допомогою системи EasyСon, позовні вимоги підтримував та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та з урахуванням поданих до суду письмових пояснень.

Представник відповідача в судове засідання 31.01.2022 не з`явився. Судом оголошено, що 31.01.2022 до Господарського суду Харківської області надійшла заява адвоката Распопова В.О., як представника Концерну "Військторгсервіс" в особі філії "Східна", про відкладення розгляду справи у зв`язку необхідністю ознайомлення з матеріалами справи (вх. № 2160).

Розглянувши в судовому засіданні клопотання представника Концерну "Військторгсервіс" суд виходив з того, що відкладення розгляду справи є правом суду, основною передумовою для чого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Явка представників сторін у судове засідання обов`язковою судом не визнавалася. Крім того, представником відповідача в заяві не повідомлено про можливість надання нових доказів або пояснень, а також не наведено причин неможливості з`явитися в судове засідання 31 січня 2022 року.

Суд також звертає увагу на те, що чинний ГПК України спрямований на забезпечення своєчасного розгляду справ і правової визначеності. У даному випадку сторони мали достатньо часу для ознайомлення з матеріалами справи, розгляд справи № 922/3833/21 неодноразово відкладався, в т.ч. за клопотанням відповідача, а встановлений частиною другою статті 195 Господарського процесуального кодексу України тридцятиденний строк є присічним та продовженню не підлягає.

Відтак, судом відмовлено в задоволенні заяви представника Концерну "Військторгсервіс" про відкладення розгляду справи, оскільки жодних обставин, які б вказували на існування об`єктивних перешкод для розгляду справи, відповідачем не наведено та судом не встановлено.

У відзиві на позовну заяву Концерн "Військторгсервіс" зазначив, що позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на те, що позивач не надав належних та допустимих доказів щодо не здійснення відповідачем оплати за поставлений Товар. Так, відповідач зазначає, що на виконання умов Договору він здійснив перерахування грошових коштів позивачу у розмірі 422 327,60 грн., що підтверджується платіжними дорученнями. Відповідно, ТОВ "Креммілк" також незаконно здійснило нарахування штрафних санкцій, трьох процентів річних та інфляційних втрат.

У відповіді на відзив ТОВ "Креммілк", вказало на те, що як вбачається з Актів звірки взаємних розрахунків за січень 2021 рік та за період 01.02.2021 - 27.04.2021, за Договором поставки від 31.12.2020 за № 05П-2021, ТОВ "НПВ "Проагроком" поставило відповідачу Товар на суму 1 084 177,36 грн. (всього). Розрахунки ж відповідача за період господарських взаємовідносин склали 662 327,60 грн. Відповідно, спірні Видаткові накладні не оплачені і заборгованість Концерну "Військторгсервіс" в особі філії "Східна" складає 421 779,45 грн.

Враховуючи те, що учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог, а неявка учасників справи в судове засідання, відповідно до приписів частини першої статті 202 ГПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті, суд вважає за можливе розглянути справу № 922/3833/21 за відсутності представника відповідача.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги ТОВ "Креммілк" та заперечення Концерну "Військторгсервіс", об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

31 грудня 2020 року, між Товариством з обмеженою відповідальністю "НВП "Продагроком" (як Постачальником) та Концерном "Військторгсервіс" в особі філії "Східна" (як Покупець) було укладено Договір поставки № 05П-2021 (надалі - Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язався на умовах, передбачених цим Договором, постачати в асортименті продукти харчування (надалі "Товар") Покупцеві, а Покупець зобов`язався приймати і оплачувати Товар.

Відповідно до пункту 2.4. Договору право власності на Товар переходить до Покупця з дня поставки Товару. Датою поставки Товару є дата підписання уповноваженими представниками Сторін товарно-транспортних накладних (далі по тексту - ТТН), які складаються у двох примірниках: один для покупця, один - Постачальнику.

Пунктом 3.3 Договору встановлено, що всі розрахунки за цим Договором здійснюються виключно в національній валюті. Оплата партії поставленого Товару здійснюється в гривнях, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника протягом 21 (двадцяти одного) календарного дня з моменту отримання Товару.

З матеріалів справи вбачається, що станом на 08.09.2021 ТОВ "НВП "Продагроком" було поставлено відповідачу Товар за Договором поставки № 05П-2021 від 31.12.2020 на суму 421 779,45 грн., що підтверджується підписаними та скріпленими печатками сторін Видатковими накладними, в т.ч.: № 93 від 27.01.2021 на суму 2 413,38 грн., № 122 від 29.01.2021 на суму 52 711,56 грн., № 123 від 29.01.2021 на суму 20 362,80 грн., № 156 від 05.02.2021 на суму 35 839,56 грн., № 157 від 05.02.2021 на суму 104 075,60 грн., № 158 від 05.02.2021 на суму 9 907,92 грн., № 159 від 05.02.2021 на суму 24 280,21 грн., № 219 від 12.02.2021 на суму 84 733,03 грн., № 220 від 12.02.2021 на суму 17 761,56 грн., № 221 від 12.02.2021 на суму 40 753,45 грн., № 222 від 12.02.2021 на суму 18 221,38 грн., № 223 від 12.02.2021 на суму 6 885,00 грн. та № 224 від 12.02.2021 на суму 3 834,00 грн., а також Товарно-транспортними накладними до кожної із поставок (том І, арк.с. 26-51).

У відзиві на позов відповідач зазначив, що заборгованість за поставлений Товар ними частково погашена на загальну суму 422 327,60 грн., відповідно до платіжних доручень від 05 лютого 2021 року за № 754 на суму 97 327, 60 грн., від 03 березня 2021 за № 829 на суму 200 000,00 грн., від 12 березня 2021 за № 882 на суму 125 000,00 грн. Однак, згідно наданих ТОВ "Креммілк" доказів (видаткових накладних та ТТН - том ІІ, арк.с. 108 - 125) за Договором поставки № 05П-2021 від 31.12.2020 всього ТОВ "НВП "Продагроком" було передано Концерну "Військторгсервіс" в особі філії "Східна" Товар на суму 1 084 177,36 грн. Розрахунки відповідача за період господарських взаємовідносин склади 662 327,60 грн.

При цьому, позивач також звертає увагу на те, що надане відповідачем разом з відзивом Платіжне доручення від 03.03.2021 за № 829 на загальну суму 200 000,00 грн., не є доказом часткової сплати боргу у даній справі, оскільки призначенням даного платежу є розрахунки за договором поставки № ПА21/03/20-1 від 24.03.2021, за яким дійсно ТОВ "НВП "Продагроком" здійснювало поставку товару. Отже, спірні Видаткові накладні залишені Концерном "Військторгсервіс" без оплати.

На час розгляду справи заборгованість відповідача перед ТОВ "Креммілк", як новим кредитором, становить 421 779,45 грн. Крім того, внаслідок прострочення виконання Концерном "Військторгсервіс" в особі філії "Східна" грошових зобов`язань за Договором № 05П-2021 від 31.12.2020 позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню в розмірі 32 777,13 грн. (згідно пункту 6.2. Договору), 3% річних в розмірі 6 670,12 грн. та інфляційні втрати в розмірі 17 101,86 грн. (в порядку статті 625 ЦК України). Обставини щодо стягнення суми основного боргу та вказаних нарахувань в примусовому порядку стали підставою для звернення ТОВ "НВП "Продагроком", правонаступником якого є ТОВ "Креммілк", до суду із даним позовом.

Вирішуючи питання про правомірність та обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить із наступного.

За загальними положеннями цивільного законодавства цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 Цивільного кодексу України). Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, стаття 12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

У відповідності зі статтею 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України), зі змістом якої кореспондуються і приписи статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконати її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 ГК України).

Частиною третьою статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно статті 193 ГК України та статті 526 ЦК України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Крім того, за змістом статті 193 ГК України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом. Аналогічні застереження містить стаття 525 ЦК України.

Згідно статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина перша статті 193 ГК України).

Окремим видом зобов`язання є договір поставки. Так, згідно з частинами першою, другою статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

При цьому, підписання відповідачем видаткових накладних, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий Товар у встановлений Договором строк - протягом 21 (двадцяти одного) календарного дня з моменту отримання Товару.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи те, що відповідач в установленому Господарським процесуальним кодексом України порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував; жодних доказів остаточної оплати отриманого за спірними накладними Товару не надав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Продагроком" в частині стягнення основного боргу за Договором поставки № 05П-2021 від 31 грудня 2020 року в розмірі 421 779,45 грн. обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню.

Згідно з вимогами частини другої статті 193 ГК України, порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (частина перша статті 199 ГК України).

Відповідно також до пункту 3 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України визначено, що, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання.

Пунктом 6.2 Договору визначено, що за прострочення оплати Покупцем вартості поставленого Товару останній зобов`язується сплатити Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу.

Враховуючи неналежне виконання Концерну "Військторгсервіс" в особі філії "Східна" зобов`язань з оплати Товару у встановлений Договором термін, господарський суд доходить висновку про правомірність позовних вимог в частині застосування штрафних санкцій.

Відповідно також до частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням інфляційних витрат на суму боргу та процентів річних виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки за порушення виконання зобов`язання.

Отже, в даному випадку, за порушення виконання грошового зобов`язання на відповідача покладається відповідальність відповідно до статті 625 ЦК України, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов`язку, нового додаткового обов`язку у вигляді відшкодування матеріальних втрат позивача від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми.

Разом з тим, перевіривши надані позивачем до матеріалів справи розрахунки, суд встановив, що нарахування пені (по кожному із заявлених періодів) не відповідає приписам частини шостої статті 232 ГК України. За наслідком дослідження умов Договору судом встановлено, що сторонами не визначено іншого строку нарахування штрафних санкцій, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України - шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, а умова пункту 6.2. Договору щодо сплати пені за кожен день прострочення платежу не може розцінюватися, як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Водночас, з урахуванням конкретних обставин справи суд самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Так, здійснивши розрахунок пені за період у шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, суд зазначає, що арифметично правильними є такі нарахування:

- період 1: 18/02/2021 - 18/08/2021 (182 дні) на суму боргу 2 413,38 грн. подвійна облікова ставка НБУ становить 173,76 грн.;

- період 2: 20/02/2021 - 20/08/2021 (182 дні) на суму боргу 73 074,36 грн. подвійна облікова ставка НБУ становить 5 277,37 грн.;

- період 3: 27/02/2021 - 27/08/2021 (182 дні) на суму боргу 174 103,29 грн. подвійна облікова ставка НБУ становить 12 707,16 грн.;

- період 4: 06/03/2021 - 06/09/2021 (185 днів) на суму боргу 172 188,42 грн. подвійна облікова ставка НБУ становить 12 921,21 грн.

За таких обставин суд приходить до висновку про часткове задоволення позову в цій частині та стягнення з відповідача пені в розмірі 31 079,50 грн.

Нарахування річних не суперечать вимогам чинного законодавства, а отже позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 6 670,12 грн. підлягають задоволенню.

Щодо ж здійсненого позивачем нарахування інфляційних втрат слід зазначити, що офіційний індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України та визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць, у яких мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Перевіривши відповідні нарахування, суд звертає увагу на те, що позивачем не враховано, зокрема, індекс інфляції у серпні 2021 року, який становив 99,8, а отже сукупний індекс інфляції у спірних періодах має бути зменшений. Здійснивши самостійний розрахунок інфляційних втрат ТОВ "Креммілк", суд доходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині та стягнення з відповідача 16 224,10 грн., що є арифметично вірним.

В решті позову- в частині заявлених до стягнення з Концерну "Військторгсервіс" в особі філії "Східна" 1 697,63 грн. пені та 877,76 грн. інфляційних втрат, суд відмовляє, у зв`язку із безпідставністю відповідних нарахувань.

Вирішуючи питання розподілу судового збору, суд керується частиною першою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Таким чином, судовий збір покладається на відповідача пропорційно до суми задоволених позовних вимог та підлягає стягненню на користь Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Креммілк" в розмірі 7 136,30 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1, 13, 73-80, 86, 123, 129, 221, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Креммілк" задовольнити частково.

Стягнути з Концерну "Військторгсервіс" () в особі філії "Східна" (місцезнаходження: 61034, місто Харків, вулиця Переможців, будинок 6-А; код ЄДРПОУ ВП: 38746882) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Креммілк" (місцезнаходження: 39600, Полтавська область, місто Кременчук, вулиця Івана Мазепи, будинок 59 офіс 102; ) суму основного боргу за Договором поставки № 05П-2021 від 31.12.2020 в розмірі 421 779,45 грн., пеню в розмірі 31 079,50 грн., три проценти річних в розмірі 6 670,12 грн., інфляційні витрати в розмірі 16 224,10 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 7 136,30 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні позову в частині стягнення з Концерну "Військторгсервіс" в особі філії "Східна" 1 697,63 грн. пені та 877,76 грн. інфляційних втрат - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 256 ГПК України.

Повне рішення складено "07" лютого 2022 р.

Суддя В.В. Рильова

справа № 922/3833/21