ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

про закриття апеляційного провадження

02 лютого 2022 року м. ОдесаСправа № 916/1783/18
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Разюк Г.П.,

суддів: Колоколова С.І., Головея В.М.

при секретарі судового засідання Полінецькій В.С.

за участю представника від позивача адвоката Легенченко О.А. за посвідченням та свідоцтвом № 003930 від 18.09.2019; а також довіреністю № 04/740 від 24.12.2021;

/представники інших учасників справи в судове засідання не з`явились - про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином/;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Одеської міської ради

на рішення Господарського суду Одеської області від 22.11.2018, прийняте об 11:39:34 суддею Гутом С.Ф. у м. Одесі, повний текст якого складено 03.12.2018,

у справі № 916/1783/18

за позовом Селекційно-генетичного інституту - Національний центр насіннєзнавства та сортовивчення

до відповідачів:

1) Комунального підприємства Новоселівської сільської ради „Регіональне бюро державної реєстрації;

2) Державного реєстратора прав на нерухоме майно Комунального підприємства Новоселівської сільської ради „Регіональне бюро державної реєстрації Рубан Майі Олександрівни

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів Одеської міської ради

про визнання права постійного користування земельними ділянками,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2018 року Селекційно-генетичний інститут Національний центр насіннєзнавства та сортовивчення /далі по тексту також Інститут/ звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Комунального підприємства /далі-КП/ Новоселівської сільської ради „Регіональне бюро державної реєстрації та Державного реєстратора прав на нерухоме майно КП Новоселівської сільської ради „Регіональне бюро державної реєстрації Рубан Майі Олександрівни про визнання за позивачем права постійного користування земельними ділянками державної власності, загальною площею 271,6913 га відповідно до площ, меж і складу угідь, визначених в технічному звіті з кадастрової зйомки земельної ділянки, розробленому ТОВ „Геодезична компанія.

В обґрунтування позовних вимог Інститут зазначає, що заклад відкрито з 1953 року і з того часу він сумлінно користується земельними ділянками, право користування якими виникло з моменту прийняття рішення виконавчим комітетом Одеської міської Ради депутатів трудящих від 15.10.1953 № 1152 і закріплення в натурі меж земельної ділянки геодезичними знаками, однак внаслідок невизнання права постійного користування з боку інших осіб порушуються його законні права та інтереси, у зв`язку з чим він звернувся до суду з позовом про визнання права постійного землекористування.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 22.11.2018 позов Інституту задоволено та визнано за ним, відповідно до площ, меж і складу угідь визначених в технічному звіті з кадастрової зйомки земельної ділянки, розробленому ТОВ ГЕОДЕЗИЧНА КОМПАНІЯ, право постійного користування земельними ділянками державної власності, загальною прощею 271,6913 га, що складаються з:

- земельних ділянок, загальною площею 228,9166 га, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, цільове призначення - для дослідних і навчальних цілей (01.09 КВЦПЗ), що складаються з: Земельної ділянки, площею 69,4001 га, (01.09 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,4860 га, (01.09 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 159,0305 га, (01.09 КВЦПЗ).

- земельних ділянок, загальною площею 15,0056 га, категорія земель - землі житлової та громадської забудови, цільове призначення - для будівництва та обслуговування будівель і споруд закладів науки (03.11 КВЦПЗ), що складаються з: Земельної ділянки, площею 0,1942 га., (03.11 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,1056 га., (03.11 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,1039 га, (03.11 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 1,0709 га, (03.11 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,1136 га, (03.11 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0401 га, (03.11 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 9,9933 га, (03.11 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0263 га, (03.11 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0557 га, (03.11 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 3,3020 га, (03.11 КВЦПЗ).

- земельних ділянок, загальною площею 2,5712 га, категорія земель - землі житлової та громадської забудови, цільове призначення - для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови (03.15 КВЦПЗ), що складаються з: Земельної ділянки, площею 2,4023 га, (03.15 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0028 га, (03.15 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,1576 га, (03.15 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0044 га, (03.15 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0041 га, (03.15 КВЦПЗ).

- земельної ділянки, площею 22,3289 га, землі запасу, резервного фонду та загального користування, цільове призначення - землі загального користування (18.00 КВЦПЗ).

- земельної ділянки, площею 2,8690 га, категорія земель - землі житлової та громадської забудови, цільове призначення - для іншої житлової забудови (02.07 КВЦПЗ), що складаються з: Земельної ділянки, площею 1,2940 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0465 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0420 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0228 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0084 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0577 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0848 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0014 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0014 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0547 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0638 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,1374 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0400 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0549 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,1944 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0741 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0240 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0099 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0417 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0556 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0625 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0507 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0477 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0368 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0018 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0023 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0012 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0967 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,1394 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0537 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0115 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0356 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0196 га, (02.07 КВЦПЗ).

Судове рішення мотивовано тим, що охоронюваний законом інтерес позивача полягає у визнанні права постійного користування земельними ділянками, яке не визнається іншими особами.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, Одеська міська рада, яка не приймала участі у справі, обґрунтовувала право на апеляційне оскарження тим, що оскаржуваним судовим рішення суд вирішив питання про її права, інтереси та обов`язки, тому звернулась до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 22.11.2018 у даній справі скасувати та прийняти нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Одеська міська рада в апеляційній скарзі зазначає, що:

-в силу п.п. а, б п. 3 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення», п. 3 ч. 4 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», а також ст. 125 Земельного кодексу України, право державної власності по відношенню до земельних ділянок, розташованих в межах міста, може реалізовуватись позивачем лише щодо тих земельних ділянок, на яких безпосередньо розміщені об`єкти державної власності, та виключно у визначеному законодавством порядку шляхом відведення земельних ділянок із прийняттям відповідного рішення Одеською міською радою;

-за актуальною інформацією з Реєстру прав власності на нерухоме майно щодо об`єктів нерухомості, розташованих за адресою: м. Одеса, Овідіопольська дорога, 3, державі України в особі Української академії аграрних наук на праві державної власності належать будівля конференц-залу загальною площею 2302,9 кв.м., та нежитлові приміщення підвалу І-го та ІІ-го поверхів загальною площею 6469,5 кв.м., що посвідчується відповідними свідоцтвами про право власності від 23.03.2005 ЯЯЯ № 061633 та від 29.01.2007 ЯЯЯ 362153, виданими виконавчим комітетом Одеської міської ради. Крім того, за вказаною адресою також зареєстровані інші об`єкти нерухомого майна комунальної та приватної власності, а саме: нежитлова будівля дошкільного закладу № 93 загальною площею 1586,8 кв. м, що належить на праві комунальної власності територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради на підставі свідоцтва про право власності серії САС № 634392, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради від 25.05.2009; адміністративна будівля загальною площею 474,7 кв. м., що належить на праві приватної власності Приватному акціонерному товариству «Селена» на підставі договору купівлі-продажу від 26.11.2004, серія та номер 6283; нежитлові будівлі загальною площею 156,6 кв. м, що належать на праві приватної власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Віннер-Одеса» на підставі договору купівлі-продажу від 18.05.2017, серія та номер 523;

-в силу положень ст. ст. 12, 83 Земельного кодексу України та ст.ст. 26, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» Одеська міська рада є органом місцевого самоврядування, що здійснює від імені територіальної громади м.Одеси функції і повноваження місцевого самоврядування, у тому числі, і розпорядження землями територіальної громади;

Враховуючи викладене, апелянт вказував, що вирішуючи питання про надання землям комунальної власності статусу державних та передачу їх у постійне користування, суд першої інстанції порушив права власника земель комунальної власності територіальної громади м.Одеси, не залучивши до участі у справі Одеську міську раду.

19.04.2021 постановою Південно-західного апеляційний господарського суду апеляційну скаргу Одеської міської ради задоволено, рішення суду першої інстанції скасоване та ухвалене нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що позов про визнання права постійного землекористування у цій справі пред`явлено до неналежного відповідача. Суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про наявність підстав для визнання права користування земельними ділянками загальною прощею 271,6913 га., тоді як вони відносяться до земель комунальної власності, а передача земельної ділянки комунальної власності у постійне користування відноситься до виключної компетенції Одеської міської ради, як органу місцевого самоврядування.

Позивач звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просив постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.04.2021 скасувати, а рішення Господарського суду Одеської області від 22.11.2018 залишити в силі.

21.07.2021 постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду касаційну скаргу Інституту задоволено частково, постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.04.2021 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Південно-західного апеляційного господарського суду.

При цьому у постанові Верховний Суд зазначив про те, що оскільки Інститут є організацією (установою, закладом) державної форми власності, засновником якого є Національна академія аграрних наук України, тому у нього в постійному користуванні перебувають земельні ділянки державної власності, водночас суд апеляційної інстанції не з`ясував та не перевірив доводів апеляційної скарги про те, що рішення суду про визнання права постійного користування земельними ділянками за Інститутом впливає на права та обов`язки Одеської міської ради як власника земель комунальної власності, а також не дослідив фактичні обставини справи, зокрема щодо державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що розташовані на цій земельній ділянці, що має значення у вирішенні спору, у зв`язку з чим дійшов передчасного висновку про задоволення апеляційної скарги Одеської міської ради та відмову у задоволенні позову.

30.07.2021 справа отримана Південно-західним апеляційним господарським судом та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями її прийнято на новий розгляд колегією суддів у складі головуючого судді Разюк Г.П., суддів: Колоколова С.І., Головея В.М.

У відзиві на апеляційну скаргу від 9.08.2021 Інститут зазначає, що права Одеської міської ради оскаржуваним рішенням не порушуються, оскільки спір стосується права постійного користування земельними ділянками державної, а не комунальної власності, та просить у задоволені апеляційної скарги відмовити, а рішення у справі від 22.11.2018 залишити без змін.

Вирішуючи питання про наявність або відсутність у Одеської міської ради права на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції в даній справі, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 254 цього Кодексу учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Наведеною нормою визначено коло осіб, які наділені процесуальним правом на оскарження судового рішення, а саме: учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

Не залучена до участі у справі особа, яка звертається з апеляційною скаргою в порядку ст. 254 ГПК України, повинна довести, що оскаржуване судове рішення прийнято про її права, інтереси та (або) обов`язки, і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто і вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на час розгляду справи та прийняття рішення господарським судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

У вирішенні цього питання суд має з`ясувати, чи буде у зв`язку з прийняттям судового рішення у справі таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов`язки, або змінено її наявні права та/або обов`язки, або позбавлено певних прав та/або обов`язків у майбутньому тощо.

Рішення є таким, що прийнято про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо у мотивувальній частині цього рішення містяться висновки суду про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи, або у резолютивній частині рішення суд зазначив про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Наведене відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 21.02.2019 у справі № 908/1141/15-г.

Після прийняття апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції з`ясовує, чи прийнято оскаржуване судове рішення безпосередньо про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника, який подав апеляційну скаргу, та про які конкретно. Встановивши такі обставини, суд скасовує судове рішення на підставі п. 4 ч. 3 ст. 277 ГПК України, оскільки таке порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого господарського суду, якщо господарський суд прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, то апеляційний господарський суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження за такою апеляційною скаргою на підставі п. 3 ч. 1 ст. 264 ГПК України, оскільки у такому випадку не існує правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, у зв`язку з чим відсутній суб`єкт апеляційного оскарження.

У пункті 3 ч. 1 ст. 264 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Отже, процесуальне законодавство передбачає необхідність з`ясування апеляційним господарським судом наявності правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі; чи вирішено місцевим господарським судом питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи оскаржуваним судовим рішенням.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладено, зокрема, у постановах від 17.05.2018 у справі № 904/5618/17, від 11.07.2018 у справі № 5023/4734/12, від 21.09.2018 у справі № 909/68/18, від 18.12.2018 у справі № 911/1316/17, від 27.02.2019 у справі № 903/825/18, від 09.07.2019 у справі № 905/257/18, від 12.09.2019 у справі № 905/946/18, від 12.09.2019 у справі № 905/947/18.

Предметом спору у даній справі є матеріально-правова вимога про визнання за Селекційно-генетичним інститутом Національний центр насіннєзнавства та сортовивчення, відповідно до площ, меж і складу угідь визначених в технічному звіті з кадастрової зйомки земельної ділянки, розробленому ТОВ ГЕОДЕЗИЧНА КОМПАНІЯ, права постійного користування земельними ділянками державної власності, загальною прощею 271,6913 га, що складаються з:

-земельних ділянок, загальною площею 228,9166 га, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, цільове призначення - для дослідних і навчальних цілей (01.09 КВЦПЗ), що складаються з: Земельної ділянки, площею 69,4001 га, (01.09 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,4860 га, (01.09 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 159,0305 га, (01.09 КВЦПЗ);

-земельних ділянок, загальною площею 15,0056 га, категорія земель - землі житлової та громадської забудови, цільове призначення - для будівництва та обслуговування будівель і споруд закладів науки (03.11 КВЦПЗ), що складаються з: Земельної ділянки, площею 0,1942 га., (03.11 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,1056 га., (03.11 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,1039 га, (03.11 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 1,0709 га, (03.11 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,1136 га, (03.11 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0401 га, (03.11 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 9,9933 га, (03.11 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0263 га, (03.11 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0557 га, (03.11 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 3,3020 га, (03.11 КВЦПЗ);

-земельних ділянок, загальною площею 2,5712 га, категорія земель - землі житлової та громадської забудови, цільове призначення - для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови (03.15 КВЦПЗ), що складаються з: Земельної ділянки, площею 2,4023 га, (03.15 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0028 га, (03.15 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,1576 га, (03.15 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0044 га, (03.15 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0041 га, (03.15 КВЦПЗ);

-земельної ділянки, площею 22,3289 га, землі запасу, резервного фонду та загального користування, цільове призначення - землі загального користування (18.00 КВЦПЗ);

-земельної ділянки, площею 2,8690 га, категорія земель - землі житлової та громадської забудови, цільове призначення - для іншої житлової забудови (02.07 КВЦПЗ), що складаються з: Земельної ділянки, площею 1,2940 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0465 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0420 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0228 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0084 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0577 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0848 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0014 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0014 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0547 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0638 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,1374 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0400 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0549 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,1944 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0741 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0240 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0099 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0417 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0556 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0625 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0507 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0477 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0368 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0018 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0023 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0012 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0967 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,1394 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0537 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0115 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0356 га, (02.07 КВЦПЗ); Земельної ділянки, площею 0,0196 га, (02.07 КВЦПЗ).

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, вказує, що Інститут є організацією (установою, закладом) державної форми власності, засновником якого є Національна академія аграрних наук України, здійснює діяльність з вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; вирощування інших однорічних і дворічних культур; оптової торгівлі зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; дослідження й експериментальні розробки у сфері інших природничих і технічних наук. Селекційно-генетичний інститут є правонаступником Всесоюзного ордена Леніна і ордена Трудового Червоного Прапора селекційно-генетичного інститута ім. Т. Д. Лисенка.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Одеської міської Ради депутатів трудящих від 15.10.1953 № 1152 «Про оформлення відводів земельних масивів, розташованих в районі ІІ-ї Застави Селекційно-генетичному інституту ім. Т. Д. Лисенко» вирішено підтвердити рішення виконкому Ільїчівської районної ради депутатів трудящих від 26.VІІІ-1953 № 902 та оформити Селекційно-генетичному інституту ім. Т. Д. Лисенка відвід земельних масивів загальною площею до 292 га в районі 2-ї Застави, що освоюється інститутом з довоєнного часу, зобов`язати Управління головного архітектора міста оформити відведення земельних масивів Селекційно-генетичному інституту ім. Т. Д. Лисенка відповідним актом в безстрокове користування.

Виконавчим комітетом Одеської районної, міської Ради депутатів Всесоюзному ордена Леніна і ордена Трудового Червоного Прапора селекційно-генетичному інституту видано державний акт на право користування землею, в якому вказано координати земельної ділянки, номери точок, румби і міри ліній між точками. Згідно з цим актом у постійне користування відведено 288,00 га землі.

З метою внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей щодо земельних ділянок, що перебувають в користуванні, Інститут звернувся із заявою про державну реєстрацію прав на землю до КП «Регіональне бюро державної реєстрації».

Відповідно до рішення про відмову у державній реєстрації землі від 27.04.2018 № 40870625 державним реєстратором КП «Регіональне бюро державної реєстрації» Рубан М. О. відмовлено у державній реєстрації права користування земельною ділянкою.

З метою відновлення меж земельної ділянки, що перебуває в користуванні, Інститут звернувся до землевпорядної організації для проведення відповідних геодезичних вишукувань, внаслідок чого було складено технічний звіт з кадастрової зйомки земельної ділянки і визначено площу земельної ділянки у розмірі 271,6913 га, що перебуває в постійному користуванні Інституту, з розбивкою цієї площі за угіддями.

Позивач зазначає, що розбіжність між площами земельних ділянок Інституту згідно з державним актом та за фактичним користуванням пов`язана з наявністю на земельних ділянках позивача земель сторонніх землевласників/землекористувачів: землі під транспортною розв`язкою автомобільної дороги (проїзна частина, узбіччя, земляне полотно, декоративне озеленення), землі залізничного транспорту (смуга відведення під залізничним полотном та його облаштуванням), землі під автозаправною станцією, землі під складськими приміщеннями, а також з допустимою похибкою вимірювань геодезичним обладнанням на час формування меж земельної ділянки за державним актом.

Отже, у даній справі №916/1783/18 між сторонами вирішується спір, що полягає у визнанні права постійного користування земельними ділянками, яке не визнається іншими особами.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 22.11.2018 по даній справі позов Інститут було задоволено, при цьому, суд першої інстанції не вирішував питання про будь-які права чи обов`язки Одеської міської ради.

Як вбачається з тексту рішення суду першої інстанції у даній справі, що ні описова, ні мотивувальна частини, ні резолютивна частина оскаржуваного рішення у даній справі не містять жодних суджень чи висновків суду першої інстанції саме про права та обов`язки скаржника Одеської міської ради.

В даному випадку у справі приймалося рішення стосовно захисту речових прав позивача щодо спірних земельних ділянок, внаслідок їх невизнання / оспорення з боку третіх осіб.

Тобто, в оскаржуваному рішенні судом не надавалась правова оцінка правам та обов`язкам апелянта, а також його правовідносинам зі сторонами у справі, а була надана лише оцінка доказам у справі.

Суд апеляційної інстанції також враховує, що згідно з обставинами встановленими судом першої інстанції, Одеська міська рада не є безпосереднім учасником відповідних правовідносин, оскільки в даному випадку, позов спрямовано на захист існуючого речового права.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що фактично Одеська міська рада вважає порушенням своїх прав те, що повноваження з розпорядження спірним земельними ділянками віднесено до її компетенції, у той час, як будь яких рішень з цього питання нею не приймалось.

Разом з тим, колегія суддів враховує, що скасовуючи постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.04.2021 у даній справі, та направляючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду, вказував, що суд апеляційної інстанції переглядаючи рішення суду за апеляційною скаргою особи, яка не приймала участі у справі, належним чином не з`ясував та не перевірив доводів апеляційної скарги про те, що рішення суду про визнання права постійного користування земельними ділянками за Інститут впливає на права та обов`язки Одеської міської ради, як власника земель комунальної власності.

Як зазначалося вище, рішенням виконавчого комітету Одеської міської Ради депутатів трудящих від 15.10.1953 № 1152 «Про оформлення відводів земельних масивів, розташованих в районі ІІ-ї Застави Селекційно-генетичному інституту ім. Т. Д. Лисенко» вирішено підтвердити рішення виконкому Ільїчівської районної ради депутатів трудящих від 26.VІІІ-1953 № 902 та оформити Селекційно-генетичному інституту ім. Т. Д. Лисенка відвід земельних масивів загальною площею до 292 га в районі 2-ї Застави, що освоюється інститутом з довоєнного часу, зобов`язати Управління головного архітектора міста оформити відведення земельних масивів Селекційно-генетичному інституту ім. Т. Д. Лисенка відповідним актом в безстрокове користування.

В силу приписів ст. 84 Земельного кодексу України в державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. До земель державної власності, які не можуть передаватись у комунальну власність, належать, зокрема, земельні ділянки, які використовуються для забезпечення діяльності Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України, інших органів державної влади, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук і земельні ділянки, закріплені за вищими навчальними закладами державної форми власності. Наведена норма узгоджується з пунктом 4 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.09.2012 № 5245-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», за змістом якого з дня набрання чинності цим Законом у державній власності залишаються розташовані в межах населених пунктів земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук.

Частинами 3 та 7 ст. 1 Закону України від 07.02.2002 № 3065-ІІІ «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу» передбачено, що Національна академія наук України, національні галузеві академії наук засновані на державній власності, фінансуються з Державного бюджету України, а також з інших, не заборонених законодавством України, джерел фінансування. У віданні Національної академії наук України та національних галузевих академій наук перебувають установи, організації, підприємства згідно з переліком, що затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням Національної академії наук України та національних галузевих академій наук.

Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу» майновий комплекс Національної академії наук України та майновий комплекс національних галузевих академій наук складають усі матеріальні та нематеріальні активи, що обліковуються на балансах Національної академії наук України та на балансах відповідних національних галузевих академій наук і організацій, віднесених до відання Національної академії наук України та національних галузевих академій наук, і які закріплені державою за Національною академією наук України та за національними галузевими академіями наук в безстрокове користування, або придбані за рахунок бюджетних коштів, а також коштів від фінансово-господарської діяльності та/або набуті іншим шляхом, не забороненим законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 5 Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу» об`єкти майнового комплексу Національної академії наук України та національних галузевих академій наук використовуються відповідно до законодавства України, а також статуту Національної академії наук України та статутів національних галузевих академій наук, а також статутів організацій, що віднесені до їх відання. Національна академія наук України, національні галузеві академії наук та організації, що віднесені до їх відання, мають право використовувати належне їм майно для участі у цивільних відносинах, у тому числі для ведення фінансово-господарської діяльності, відповідно до цілей їх утворення та в межах їх цивільної правоздатності.

Згідно із ч. 1 ст. 24 Земельного кодексу України державним і комунальним сільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям надаються земельні ділянки із земель державної і комунальної власності у постійне користування для науково-дослідних, навчальних цілей та ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Частиною 1 ст. 92 Земельного кодексу України визначено, що право постійного користування земельною ділянкою це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Як встановлено судом, Інститут є організацією (установою, закладом) державної форми власності, засновником якого є Національна академія аграрних наук України, а відтак у нього в постійному користуванні перебувають земельні ділянки, які належіть до державної власності.

Відповідні висновки викладені в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.07.2021 у даній справі.

Посилання апелянта на те, що спірні земельні ділянки не були відведені позивачу та сформовані у передбаченому законодавством порядку, не зареєстровані у державному земельному кадастрі та не відображені на Публічній кадастровій карті, а тому висновки суду першої інстанції про наявність права постійного користування є безпідставними та передчасними, не підтверджуються належними, допустимим, достовірними доказами і не ґрунтуються на положеннях Земельного кодексу України, не приймаються до уваги, оскільки стосуються суті заявлених вимог та оскаржуваного рішення, у той час, як при розгляді апеляційної скарги особи, яка не брала участь у справі, судом апеляційної інстанції першочергово з`ясовуються обставини наявності у такої особи права на апеляційне оскарження.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що метою подання апеляційної скарги у справі №916/1783/18 є визнання судом порушення його інтересу(права) на земельні ділянки у спорі щодо визнання за Селекційно-генетичного інституту Національний центр насіннєзнавства та сортовивчення права постійного користування, в якому апелянт не є стороною.

Однак, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі №910/17792/17 зазначила, що суд не може покладати на третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, будь-які матеріально-правові обов`язки, а також установлювати чи захищати їх права, тобто винести рішення або ухвалу суду про права чи обов`язки цих третіх осіб.

Редакція ст. 50 ГПК України також передбачає відповідний процесуальний статус третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, за яким є неможливим винесення рішення або ухвали суду про права чи обов`язки цих третіх осіб.

Що стосується належності Одеській міській раді нежитлової будівлі дошкільного закладу № 93 загальною площею 1586,8 кв. м., яка розміщена на спірній земельній ділянці, колегія суддів враховує, що передбачений законодавцем принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди не знаходить належного втілення у нормах, які регулюють перехід прав на земельну ділянку при переході права власності на споруду, яка на ній розташована, коли такий об`єкт нерухомого майна знаходиться на земельній ділянці, що перебуває на праві постійного користування.

Разом з тим, за висновком Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі №910/18560/16, особа, яка набула право власності на об`єкт нерухомості, розташований у межах земельної ділянки, якою користувався попередній власник нерухомого майна, набуває право вимагати оформлення на своє ім`я документів на користування земельною ділянкою на умовах і в обсязі, які були встановлені для попереднього землекористувача - власника об`єкта нерухомості, або частиною земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування об`єкта нерухомості розташованого на ній.

Отже, в даному випадку, Одеська міська рада не позбавлена права і можливості оформлення на своє ім`я документів на користування земельною ділянкою для розміщення та обслуговування, належної їй нежитлової будівлі площею 1586, 8 кв.м., що розташована за адресою: Одеська обл., м. Одеса, Овідіопольська дорога, 3, якими на теперішній час не скористалася.

Твердження скаржника про те, що з 2009 року спірні земельні ділянки знаходяться в межах м.Одеси, колегія суддів до уваги не приймає, як такі, що не підтверджені документально.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №921/730/13-г/3 якщо скаржник лише робить припущення, що оскаржуване рішення може вплинути на його права, інтереси, та/або обов`язки, або лише зазначає (констатує), що оскаржуваним рішенням вирішено його права, інтереси та/або обов`язки, то такі посилання з огляду на наведене вище не можуть бути достатньою та належною підставою для розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.264 ГПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Одеської міської ради на рішення Господарського суду Одеської області від 22.11.2018 у справі №916/1783/18.

Згідно із ст.129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги не відшкодовуються.

Керуючись ч.1 ст.17, ст. 234, п.3 ч.1, ч. 2 ст. 264 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою Одеської міської ради на рішення Господарського суду Одеської області від 22.11.2018 у справі №916/1783/18 закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, встановлені ст.288 ГПК України.

Повний текст ухвали складено 07.02.2022 о 15.00.

Головуючий суддя Г.П. Разюк

Суддя В.М. Головей

Суддя С.І. Колоколов