ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"18" січня 2022 р.м. Одеса Справа № 916/3121/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Бездолі Ю.С.

при секретарі судового засідання Кожухарь Є.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовні вимоги Державного багатопрофільного підприємства «УРОЖАЙ» (65044, Одеська обл., м. Одеса, Французський бульвар, буд. 10, )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «КРЕОНА БІЛДІНГ» (65085, Одеська обл., м. Одеса, Тираспольське шосе, буд. 1, )

про визнання недійсним договору, -

за участю представників сторін:

від позивача: Михайленко М.М., адвокат, діє на підставі ордеру

від відповідача: не з`явився

Суть спору: Державне багатопрофільне підприємство «УРОЖАЙ» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «КРЕОНА БІЛДІНГ» про визнання недійсним договору аутсорсингу №13/20 з відшкодуванням витрат на утримання нерухомого майна, що належить до державної власності та комунальних послуг з додатком №1 (від 02.11.2020), додатком №2 (без зазначення дати укладення), додатком №2/1 (без зазначення дати укладення), додатком №2/2 (без зазначення дати укладення), додатком №2/3 (без зазначення дати укладення), укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «КРЕОНА БІЛДІНГ» та Державним багатопрофільним підприємством «УРОЖАЙ».

В обґрунтування заявлених позовних вимог Державне багатопрофільне підприємство «УРОЖАЙ» посилається на те, що спірний договір має ознаки удаваного правочину, його зміст не відповідає вимогам законодавства, сторонами не дотримано визначеної законом форми правочину, при цьому у позивача відсутні повноваження на укладення договору, який передбачає передачу у платне користування нерухомого майна державної власності.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 18.10.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; визначено здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 16.11.2021 о 14:15.

16.11.2021 за вх.№30770/21 до суду від позивача надійшли додаткові документи, які судом у протокольній формі залучено до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 16.11.2021 судом у протокольній формі винесено ухвалу в порядку ст. 183 ГПК України про відкладення підготовчого засідання на 30.11.2021 о 15:30. У підготовчому засіданні 30.11.2021 судом у протокольній формі винесено ухвалу в порядку ст. 183 ГПК України про відкладення підготовчого засідання на 14.12.2021 о 12:15. У підготовчому засіданні 14.12.2021 судом у протокольній формі винесено ухвалу в порядку ст.ст. 177, 185 ГПК України про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів, закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 18.01.2022 об 11:15.

У судовому засіданні 18.01.2022 представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила суд їх задовольнити.

У підготовчі та судові засідання відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений. Судом були вжиті всі можливі заходи належного повідомлення відповідача про розгляд судом господарської справи, час та місце засідань. Суд виходить з того, що учасники справи в господарському процесі мають вчиняти належні дії щодо ефективного використання належних їм процесуальних прав та виконання належних обов`язків, а господарський суд, повідомляючи учасників справи шляхом надсилання поштових повідомлень за офіційними, відомими суду, адресами зі свого боку забезпечує їм належні процесуальні гарантії на участь у розгляді справи.

Справа №916/3121/21 розглядалась судом в період оголошеного загальнодержавного карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Жодних заяв та/або клопотань, пов`язаних з неможливістю вчинення якихось процесуальних дій у зв`язку з оголошеним загальнодержавним карантином, та про намір вчинити такі дії до суду від відповідача не надійшло.

Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надійшов, з огляду на що суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами в порядку ч.9 ст. 165 ГПК України.

Відповідно до ст. 240 ГПК України в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, господарський суд встановив:

Згідно зі Статутом Державного багатопрофільного підприємства «УРОЖАЙ», затвердженого наказом Фонду державного майна України від 22.02.2021 №235, останнє є державним унітарним підприємством, що діє як державне комерційне підприємство, засноване на державній власності та належить до сфери управління Фонду державного майна України.

Як вбачається зі змісту інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої станом на 09.11.2021, у позивача на праві господарського відання, яке зареєстроване 02.12.2016, перебуває об`єкт нерухомого майна - нежитлові будівлі, реєстраційний номер об`єкта: 101, які розташовані за адресою: площа Старосінна, 1, м. Одеса. Згідно з цією ж інформаційною довідкою вказаний об`єкт на праві власності належить державі в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України. На підтвердження обставини перебування у розпорядженні позивача вищевказаного об`єкта, останнім додатково подано суду: витяги з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна, які є додатками №№ 1, 5 до листа Фонду державного майна України від 27.11.2018 №10-15-21228; технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна, складений станом на 07.10.2020, за замовленням позивача.

02.11.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «КРЕОНА БІЛДІНГ» (сторона 1, відповідач) та Державним багатопрофільним підприємством «УРОЖАЙ» (сторона 2, позивач) укладений договір з таким найменуванням: аутсорсингу з відшкодування витрат на утримання нерухомого майна, що належить до державної власності, та комунальних послуг за №13/20.

Згідно з п.п. 1.1, 1.2 договору для підвищення ефективності роботи компаній за рахунок передачі (організації, стороні по договору) не тільки деяких функцій, але і бізнес-процесів з метою оптимізації всіх видів ресурсів і концентрації зусиль на основному виді діяльності, сторони уклали даний договір про господарську діяльність, без створення юридичної особи, з метою ведення господарської діяльності у м. Одеса, та зобов`язуються узгоджено робити необхідні фактичні і юридичні дії. Перелік переданих функцій та бізнес-процесів (надалі Перелік функцій) викладено в Додатку №1, який є невід`ємною частиною договору. Сторони договору зобов`язуються прийняти на себе обов`язки робити необхідні дії, в інтересах сторони - партнера по договору, передані по цьому договору непрофільні функції, згідно Переліку функцій, для досягнення поставленої мети протягом року (або, за згодою сторін, на більший чи менший термін).

Відповідно до п.1.3 договору за надання таких послуг по цьому договору сторони - проводять фінансові розрахунки по винагороді за виконаний об`єм робіт в розмірі, в порядку і строки, які обумовлені в додатках до цього договору.

Згідно з п.п. 2.1, 2.2 договору сторона 2 зобов`язується надати стороні 1 послуги відповідно до умов договору, а сторона 1 зобов`язалась оплачувати послуги стороні 2 в порядку, строки та на умовах цього договору, а також підписувати своєчасно акти про надання послуг стороною 2.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що сторони договору мають право рівною мірою, незалежно від внеску брати участь у керуванні справами для досягнення мети. Також сторони мають право отримувати винагороду за надання послуг за цим договором (п.3.3 договору).

Згідно з п.п. 3.9 - 3.12 договору доходи, отримані за рахунок або в результаті діяльності, надходять на рахунок стороні, за підсумками розподіляються пропорційно внеску між сторонами. За згодою учасників договору ведення справ з метою господарської діяльності доручається стороні 1 згідно цього договору. Сторона 1 вправі здійснювати всі необхідні угоди і укладати договори з метою господарської діяльності на підставі доручення, яке сторона 2 зобов`язується видати протягом 10 днів з дня підписання цього договору. Сторона 1 вправі розпоряджатися майном, що надійшло на його рахунок з метою господарської діяльності.

Відповідно до п.п. 4.1, 4.2 договору сторона 1 виготовляє та реалізує продукцію, що є результатом діяльності. Всі доходи, що отримуються за даним договором у результаті діяльності, надходять на рахунок сторони 1, з яких сторона 1 виділяє грошові кошти на відшкодування комунальних витрат стороні 2.

За умовами п.7.1 договору останній укладений на строк один рік. Дострокове припинення договору можливе тільки на підставі чинного законодавства України.

Додатком №1 до договору від 02.11.2020 сторонами погоджено передання непрофільних функцій.

Відповідно до п.1.1 Додатку №1 сторона 1 приймає на себе зобов`язання по веденню господарської діяльності з пасажирських перевезень та проведення фінансових розрахунків між нею та покупцями продукції, а також ведення іншої діяльності, яка не суперечить чинному законодавству.

За умовами п.1.2 Додатку №1 сторона 1 делегує Стороні 2 функції:

1.2.1. По утриманню приміщень в належному стані.

1.2.2. Забезпечення безперебійного постачання електроенергії.

1.2.3. Забезпечення безперебійного постачання водозабезпечення та водовідведення в приміщення, а також забезпечення функціювання цих систем в належному стані.

1.2.4. Вивіз відходів з приміщення.

1.2.5. Організація та здійснення охорони.

1.2.6. Участь у логістиці бізнес процесів;

1.2.7. Надання додаткового обладнання.

Відповідно до п.1.3 Додатку № 1 сторона 2 приймає на себе зобов`язання:

1.3.1. По утриманню приміщень в належному стані де знаходиться обладнання.

1.3.2. Забезпечення безперебійного постачання електроенергії.

1.3.3. Забезпечення безперебійного постачання водозабезпечення та водовідведення в приміщення, а також забезпечення функціювання цих систем в належному стані.

1.3.4. Вивіз відходів виробництва.

1.3.5. Організація та здійснення охорони.

1.3.6. Надання додаткового обладнання.

1.3.7. Участь у логістиці бізнес процесів.

За умовами п.1.4 Додатку №1 сторона 2 делегує стороні 1 зобов`язання по веденню господарської діяльності з пасажирських перевезень та проведення фінансових розрахунків між нею та покупцями продукції, і також ведення іншої діяльності, яка не суперечить чинному законодавству.

Далі, між сторонами був укладений Додаток №2 до договору.

Відповідно до п.п.1.1, 1.2, 1.3 Додатку №2 сторона 2 передає, а сторона 1 приймає в строкове користування державне нерухоме приміщення (далі - приміщення), за даними Єдиного реєстру об`єктів державної власності площею 134,2 кв. м, розміщене за адресою: м. Одеса, вул. Площа Старосінна, 1 Інв. №1031/1, 1 поверх., що перебуває на балансі ДБП «УРОЖАЙ» (далі - балансоугримувач). Приміщення передаються в користування з метою ведення господарської діяльності, діяльності з пасажирських перевезень та проведення фінансових розрахунків між нею та покупцями продукції, і також ведення іншої діяльності, яка не суперечить чинному законодавству. Стан приміщення на момент укладення додатку №2 к договору, визначається в акті приймання - передавання за узгодженням блансоутримувача.

Пунктами 2.1, 2.2 Додатку №2 передбачено, що сторона 1 вступає у строкове користування приміщенням у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього додатку №2 к договору та акту приймання - передавання приміщення. Передача приміщення в користування не тягне за собою виникнення в стороні 1 права власності на це приміщення. Власником приміщення залишається держава, а сторона 1 користується ним протягом строку у договорі.

Відповідно до п.п.3.1, 3.2 Додатку №2 плата за користування визначається на підставі калькуляції та становить 13500 грн. щомісячно. Розмір плати переглядається на вимогу однієї із сторін у разі зміни калькуляції, істотної зміни стану об`єкта користування з незалежних від сторін причин та в інших випадках, передбачених чинним законодавством. Перерахування плати здійснюються сторона 1 самостійно до 10 числа місяця, наступного за звітним періодом.

Згідно з п.3.3 Додатку №2 перерахування плати здійснюється Стороною 1 самостійно до 10 числа місяця, наступного за звітним періодом.

Пунктом 3.5 Додатку №2 передбачено, що перерахування плати за електричну енергію сторона 1 здійснює у формі попередньої оплати у розмірі вартості обсягу споживання електричної енергії за місяць. Перерахування плати згідно договору аутсорсингу сторона 1 здійснює у формі попередньої оплати усереднено у розмірі вартості за місяць з відшкодуванням витрат на утримання нерухомого майна, що належить до державної власності.

Відповідно до п.3.8 Додатку №2 у разі припинення (розірвання) додатку №2 до договору сторона 1 сплачує плату до дня повернення приміщення за актом приймання-передавання включно. Закінчення строку дії додатку до договору користування не звільняє сторону 1 від обов`язку сплатити заборгованість, якщо така виникла, у повному обсязі, ураховуючи санкції, та сторони 2.

Згідно з п.п. 5.1, 5.2, 5.9, 5.10 Додатку №2 сторона 1 зобов`язана: використовувати приміщення відповідно до його призначення та умов цього додатку №2 до договору; своєчасно та у повному обсязі сплачувати плату стороні 2 (у платіжних дорученнях, які оформлює сторона 1, вказується «Призначення платежу» за зразком, який надає сторона 2 листом при укладенні додатку №2 до договору); здійснювати витрати, пов`язані з утриманням приміщення. Протягом 15 робочих днів після підписання цього додатку №2 до договору укласти з стороною 2 додатки до договору про відшкодування витрат на утримання приміщення та надання комунальних послуг сторона 1; нести відповідальність за дотримання правил експлуатації інженерних мереж, пожежної безпеки і санітарії в приміщеннях згідно із законодавством.

За умовами п.п. 7.1, 7.2 Додатку №2 сторона 2 зобов`язується: передати стороні 1 в користування приміщення згідно із цим Додатком №2 до договору за актом приймання-передавання приміщення, який підписується одночасно з цим Додатком №2 до договору; не вчиняти дій, які б перешкоджали стороні 1 користуватися приміщеннями на умовах Додатку №2 до договору.

Відповідно до п.п. 10.1, 10.4 Додатку №2 цей Додаток №2 до договору укладено строком на 1 (один) рік, що діє з 02.11.2020 до 02.11.2021 включно. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього Додатку №2 до договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, Додаток №2 до договору вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим додатком №2 до договору, з урахуванням змін у законодавстві на дату продовження цього Додатку №2 договору.

До Додатку №2 сторонами був укладений Додаток №2/1, яким сторони визначили приміщення, загальною площею 73 кв.м., яке надане у користування ТОВ «КРЕОНА БІЛДІНГ» відповідно до умов п.2.1.1 договору аутсорсингу №13/20 від 02.11.2020 з відшкодуванням витрат на утримання нерухомого приміщення, що належить до державної власності, та комунальних послуг, яке розташоване за адресою: м. Одеса, площа Старосінна, 1.

До Додатку №2 сторонами був укладений Додаток №2/2, яким сторони визначили приміщення, загальною площею 13,2 кв.м., яке надане у користування ТОВ «КРЕОНА БІЛДІНГ» відповідно до умов п.2.1.1 договору аутсорсингу №13/20 від 02.11.2020 з відшкодуванням витрат на утримання нерухомого приміщення, що належить до державної власності, та комунальних послуг, яке розташоване за адресою: м. Одеса, площа Старосінна, 1.

До Додатку №2 сторонами був укладений Додаток №2/3, яким сторони визначили приміщення, загальною площею 48 кв.м., яке надане у користування ТОВ «КРЕОНА БІЛДІНГ» відповідно до умов п.2.1.1 договору аутсорсингу №13/20 від 02.11.2020 з відшкодуванням витрат на утримання нерухомого приміщення, що належить до державної власності, та комунальних послуг, яке розташоване за адресою: м. Одеса, площа Старосінна, 1.

Матеріали справи не містять доказів виконання сторонами договору після його укладення.

09.08.2021 позивач направив на адресу відповідача повідомлення від 03.08.2021 №06/08/21, в якому просив: проінформувати позивача про хід реалізації договору; надати інформацію щодо підсумків діяльності з ведення справ; надати підтверджуючу документацію щодо отриманого прибутку від господарської діяльності відповідно до договору 1, договору 2, додатку 2 до договору 1. Відповідь відповідача на вказане повідомлення в матеріалах справи відсутня.

Як зазначає позивач, фактично за спірним договором позивачем відповідачу було передане у користування вищевказане приміщення, інших дій щодо послуг і спільної діяльності не вчинялось.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про повне задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003).

В Україні основоположним принципом судочинства згідно Конституції України та Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є принцип верховенства права.

Як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 верховенство права - це панування права в суспільстві. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ч.1 ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Згідно з п.п. 5,6 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За умовами ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Статтею 235 ЦК України визначено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 стаття 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 1130 ЦК України визначено, що за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників.

Відповідно до ст. 1131 ЦК України договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

За змістом ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у володіння та користування майно для здійснення господарської діяльності. За договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або єдиний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ). Об`єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як єдині майнові комплекси, тобто господарські об`єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об`єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб`єктам господарювання. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 284 ГК України визначено, що істотними умовами договору оренди є: об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу. Оцінка об`єкта оренди здійснюється за відновною вартістю, крім об`єктів оренди державної та комунальної власності, оцінка яких здійснюється за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України. Умови договору оренди зберігають свою силу на весь строк дії договору, а також у разі якщо після його укладення законодавством встановлено правила, що погіршують становище орендаря. Реорганізація орендодавця не є підставою для зміни умов або розірвання договору оренди. Строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Закон України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції, чинній станом на 02.11.2020) регулює: правові, економічні та організаційні відносини, пов`язані з передачею в оренду майна, що перебуває в державній та комунальній власності, майна, що належить Автономній Республіці Крим, а також передачею права на експлуатацію такого майна; майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання майна, що перебуває в державній та комунальній власності, майна, що належить Автономній Республіці Крим.

Відповідно до ч.2 ст. 4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції, чинній станом на 02.11.2020) орендодавцями є, зокрема, балансоутримувачі - щодо: нерухомого майна, загальна площа якого не перевищує 400 квадратних метрів на одного балансоутримувача, якщо менший розмір площі не встановлено рішенням представницького органу місцевого самоврядування - щодо об`єктів комунальної власності або галузевими особливостями оренди майна; нерухомого майна для організації та проведення науково-практичних, культурних, мистецьких, громадських, суспільних та політичних заходів - на строк, що не перевищує п`яти календарних днів протягом шести місяців, а також щодо майна, яке передається суб`єктам виборчого процесу для проведення публічних заходів (зборів, дебатів, дискусій) під час та на період виборчої кампанії; нерухомого майна для організації та проведення науково-практичних, культурних, мистецьких, громадських, суспільних та політичних заходів - на строк, що не перевищує 30 календарних днів протягом одного року щодо кожного орендаря, якщо балансоутримувачем є державне або комунальне підприємство, установа, організація, що здійснює діяльність з організування конгресів і торговельних виставок; іншого окремого індивідуально визначеного майна.

Згідно з ч.1 ст. 5 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції, чинній станом на 02.11.2020) етапність передачі в оренду державного та комунального майна передбачає: прийняття рішення щодо наміру передачі майна в оренду; внесення інформації про потенційний об`єкт оренди до ЕТС; прийняття рішення про включення потенційного об`єкта оренди до одного із Переліків; опублікування інформації про потенційний об`єкт оренди, щодо якого прийнято рішення про включення до одного з Переліків, в ЕТС; розміщення в ЕТС оголошення про передачу майна в оренду; проведення аукціону на право оренди майна або передача об`єкта в оренду без проведення аукціону, укладення та публікація в ЕТС договору оренди.

Відповідно до ч.2 ст. 5 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції, чинній станом на 02.11.2020) порядок передачі в оренду державного та комунального майна, включаючи особливості передачі його в оренду (далі - Порядок передачі майна в оренду) визначається Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері реалізації майна (майнових прав, інших активів) або прав на нього на конкурентних засадах у формі аукціонів, у тому числі електронних аукціонів, та здійснює контроль за її реалізацією. Особливості передачі в оренду комунального майна, передбачені цим Законом, додатково можуть визначатися рішенням представницьких органів місцевого самоврядування з урахуванням вимог і обмежень, передбачених цим Законом і Порядком передачі майна в оренду.

Частиною 1 статті 8 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції, чинній станом на 02.11.2020) передбачено, що вартістю об`єкта оренди для цілей визначення стартової орендної плати є його балансова вартість станом на останнє число місяця, який передує даті визначення стартової орендної плати.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції, чинній станом на 02.11.2020) стартова орендна плата за об`єкт оренди визначається згідно з Порядком передачі майна в оренду. Забороняється передавати державне або комунальне майно в безоплатне користування або позичку. Строк договору оренди не може становити менше п`яти років, крім випадків, визначених Порядком передачі майна в оренду.

Згідно з ч.1 ст. 12 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції, чинній станом на 02.11.2020) орендодавець оприлюднює в ЕТС оголошення про передачу майна в оренду на аукціоні в таких випадках та у такі строки: протягом 20 робочих днів з дати включення об`єкта оренди до Переліку першого типу, якщо включення такого об`єкта до Переліку відбулося за заявою потенційного орендаря згідно з частиною другою статті 6 цього Закону; протягом 20 робочих днів з дати подання потенційним орендарем заяви на оренду майна згідно з частиною першою статті 11 цього Закону; у будь-який час після включення об`єкта оренди до Переліку першого типу, якщо включення такого об`єкта до Переліку відбулося за власною ініціативою (ініціативою балансоутримувача, уповноваженого органу управління або орендодавця) і щодо якого відсутня заява на оренду майна, передбачена частиною першою статті 11 цього Закону.

За умовами ч.1 ст. 13 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції, чинній станом на 02.11.2020) об`єкти державної та комунальної власності передаються в оренду за результатами проведення аукціону виключно в ЕТС, у тому числі аукціону, предметом якого є право на продовження договору оренди об`єкта згідно із статтею 18 цього Закону.

Відповідно до ч.1 ст. 15 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції, чинній станом на 02.11.2020) право на отримання в оренду державного та комунального майна без проведення аукціону мають: органи державної влади та органи місцевого самоврядування, інші установи і організації, діяльність яких фінансується за рахунок державного або місцевих бюджетів; релігійні організації для забезпечення проведення релігійних обрядів та церемоній; Пенсійний фонд України та його органи; дипломатичні представництва, консульські установи іноземних держав, представництва міжнародних міжурядових організацій в Україні для виконання функцій дипломатичного представництва, консульських і статутних функцій міжнародних міжурядових організацій.

Згідно з ч.2 ст. 15 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції, чинній станом на 02.11.2020) право на отримання в оренду державного та комунального майна, що не міститься в Переліку першого типу, без проведення аукціону також мають: музеї; державні та комунальні підприємства, установи, організації у сфері культури і мистецтв чи громадські організації у сфері культури і мистецтв (у тому числі національні творчі спілки або їх члени під творчі майстерні); заклади освіти всіх форм власності, що мають ліцензію на провадження освітньої діяльності; громадські організації ветеранів для розміщення реабілітаційних установ для ветеранів; реабілітаційні установи для осіб з інвалідністю та дітей з інвалідністю для розміщення таких реабілітаційних установ; державні та комунальні спеціалізовані підприємства, установи та заклади соціального обслуговування, що надають соціальні послуги відповідно до Закону України «Про соціальні послуги»; державні видавництва і підприємства книгорозповсюдження; вітчизняні видавництва та підприємства книгорозповсюдження, що забезпечують підготовку, випуск та (чи) розповсюдження не менш як 50 відсотків книжкової продукції державною мовою (за винятком видань рекламного та еротичного характеру); народні депутати України і депутати місцевих рад для розміщення громадської приймальні; потенційні орендарі для організації та проведення науково-практичних, культурних, мистецьких, громадських, суспільних та політичних заходів на строк, що не перевищує п`яти календарних днів протягом шести місяців, а також щодо майна, яке передається суб`єктам виборчого процесу з метою проведення публічних заходів (зборів, дебатів, дискусій) під час та на період виборчої кампанії; потенційні орендарі для організації та проведення науково-практичних, культурних, мистецьких, громадських, суспільних та політичних заходів на строк, що не перевищує 30 календарних днів протягом одного року щодо кожного орендаря, якщо балансоутримувачем є державне або комунальне підприємство, установа, організація, що здійснює діяльність з організації конгресів і торговельних виставок.

У відповідності до ч.1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Салов проти України» від 06.09.2005).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Надточий проти України» від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Предметом позову у цій справі є вимоги позивача про визнання недійсним укладеного між сторонами договору аутсорсингу з відшкодування витрат на утримання нерухомого майна, що належить до державної власності, та комунальних послуг за №13/20 від 02.11.2020 разом з додатками №1 від 02.11.2020, №2, №2/1, №2/2, №2/3.

У позовній заяві позивач посилається на те, що укладений між ним та відповідачем вищевказаний договір, разом з додатками №1 від 02.11.2020, №2, №2/1, №2/2, №2/3, має ознаки удаваного правочину, оскільки, об`єднавши фактично в спірному договорі декілька правочинів, укладення договору було спрямовано на передання відповідачу в платне користування нерухомого майна, що належить до державної власності, без дотримання порядку, визначеного законодавством.

Так, за удаваним правочином сторони умисно оформлюють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. У такій ситуації існують два правочини: один - удаваний, а інший - той, який сторони дійсно мали на увазі. Таким чином, удаваний правочин своєю формою приховує реальний правочин.

У постанові від 15.06.2018 у справі №916/933/17 Верховний Суд у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначив, що встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

Здійснивши аналіз умов договору аутсорсингу з відшкодування витрат на утримання нерухомого майна, що належить до державної власності, та комунальних послуг за №13/20 від 02.11.2020 разом з додатками №1 від 02.11.2020, №2, №2/1, №2/2, №2/3, господарський суд дійшов висновку, що цей договір містить елементи різних договорів, а саме про спільну діяльність, про надання послуг та про оренду нерухомого майна, що належить до державної форми власності.

Як встановлено судом, умови укладеного між сторонами договору аутсорсингу з відшкодування витрат на утримання нерухомого майна, що належить до державної власності, та комунальних послуг за №13/20 від 02.11.2020, з урахуванням додатків до договору №1 від 02.11.2020, №2, №2/1, №2/2, №2/3, визначають домовленість сторін щодо передачі позивачем у строкове платне користування відповідача об`єкту нерухомості, що перебуває у власності держави та у позивача на праві господарського віддання. При цьому обставини укладення договору саме з метою отримання нерухомого майна у тимчасове платне користування не спростовані відповідачем. Між цим, як встановлено судом, будь-яких доказів виконання сторонами договору в частині розподілу доходів від спільної діяльності за договором та/або надання сторонами послуг за договором матеріали справи не містять.

Приймаючи до уваги зміст спірного договору та встановлені обставини справи, господарський суд дійшов висновку, що оскільки зміст оскаржуваного договору передбачає передачу у користування (в оренду) нерухомого майна, що перебуває у державній власності, до спірних відносин підлягають застосуванню норми Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Так, положеннями Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачено, що укладенню договору оренди державного майна передує вчинення потенційним орендарем, балансоутримувачем, уповноваженим органом управління та/або орендодавцем визначених законом дій на відповідних етапах, як-то: прийняття рішення щодо наміру передачі майна в оренду; внесення інформації про потенційний об`єкт оренди до ЕТС; прийняття рішення про включення потенційного об`єкта оренди до одного переліку об`єктів першого чи другого типу; опублікування інформації про потенційний об`єкт оренди, щодо якого прийнято рішення про включення до одного з переліків, в ЕТС; розміщення в ЕТС оголошення про передачу майна в оренду; проведення аукціону на право оренди майна або передача об`єкта в оренду без проведення аукціону, якщо це передбачено законом, тощо. Водночас, як встановлено судом, доказів вчинення визначених законом дій на відповідних етапах до укладення спірного договору матеріали справи не містять.

Враховуючи вищевикладене, оскільки спірний договір аутсорсингу з відшкодування витрат на утримання нерухомого майна, що належить до державної власності, та комунальних послуг за №13/20 від 02.11.2020 з додатками №1 від 02.11.2020, №2, №2/1, №2/2, №2/3, який передбачає передання в оренду нерухомого майна, що належить до державної власності, суперечить вимогам Закону України «Про оренду державного та комунального майна», господарський суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для визнання його недійсним.

При цьому, суд зауважує, що враховуючи площу об`єкта, яка була передана відповідачу у користування, позивачем не доведена обставина відсутності у позивача повноважень на укладення договору, оскільки законом передбачено, що орендодавцями, в тому числі, є балансоутримувачі - щодо нерухомого майна, загальна площа якого не перевищує 400 квадратних метрів на одного балансоутримувача, якщо менший розмір площі не встановлено рішенням представницького органу місцевого самоврядування - щодо об`єктів комунальної власності або галузевими особливостями оренди майна.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд дійшов висновку про правомірність, підставність та необхідність задоволення заявлених Державним багатопрофільним підприємством «УРОЖАЙ» позовних вимог в повному обсязі.

Іншого відповідачем не доведено.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги Державного багатопрофільного підприємства «УРОЖАЙ» задовольнити повністю.

2.Визнати недійсним договір аутсорсингу №13/20 з відшкодуванням витрат на утримання нерухомого майна, що належить до державної власності та комунальних послуг з додатком №1 (від 02.11.2020), додатком №2 (без зазначення дати укладення), додатком №2/1 (без зазначення дати укладення), додатком №2/2 (без зазначення дати укладення), додатком №2/3 (без зазначення дати укладення), укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «КРЕОНА БІЛДІНГ» та Державним багатопрофільним підприємством «УРОЖАЙ».

3.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КРЕОНА БІЛДІНГ» (65085, Одеська обл., м. Одеса, Тираспольське шосе, буд. 1, ) на користь Державного багатопрофільного підприємства «УРОЖАЙ» (65044, Одеська обл., м. Одеса, Французський бульвар, буд. 10, ) 2270 /дві тисячі двісті сімдесят/ грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені ст. 256 ГПК України.

Повний текст рішення складено 28 січня 2022 р.

Суддя Ю.С. Бездоля