УХВАЛА

25 січня 2022 року

м. Київ

cправа № 910/4000/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Багай Н. О. - головуючого, Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,

секретар судового засідання - Гогусь В. О.,

за участю представників сторін:

позивача - Павліченко Л. М. (адвоката),

відповідача - Карачун Н. М. (адвоката),

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.11.2021 (колегія суддів: Пономаренко Є. Ю. - головуючий, Корсак В. А., Коротун О. М.) у справі

за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз"

до Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про визнання додаткової угоди укладеною,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" (далі - АТ "Дніпропетровськгаз") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - АТ "НАК "Нафтогаз України") про визнання укладеною додаткової угоди № 1 до договору на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України (між власником та газотранспортними або газорозподільними підприємствами) від 01.02.2015 № б/в (далі - договір).

1.2. Позовні вимоги мотивовані відмовою відповідача від укладення договору (додаткової угоди), обов`язковість якого ґрунтується на прямій вказівці закону. Обґрунтовуючи свої доводи, позивач посилався на те, що відповідач є власником газопроводу середнього тиску до с. Нововознесенівка Синельниківського району Дніпропертровської області, експлуатацію якого здійснює позивач, а тому відповідно до статті 9 Закону України "Про трубопровідний транспорт" взаємовідносини між сторонами повинні здійснюватися на основі договору.

2. Короткий зміст судових рішень

2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.07.2021 позов АТ "Дніпропетровськгаз" до АТ "НАК "Нафтогаз України" задоволено; визнано укладеною з 19.01.2021 між АТ "Дніпропетровськгаз" та АТ "НАК "Нафтогаз України" додаткову угоду № 1 від 19.01.2021 до договору в редакції позивача.

2.2. Місцевий господарський суд, установивши обставини обов`язковості укладення договору відповідно до вимог статті 9 Закону України "Про трубопровідний транспорт" та пункту 2 розділу ІІІ "Основні правила технічної експлуатації газорозподільної системи" Кодексу газорозподільної системи (далі - Кодекс ГРЗ), задовольнив позовні вимоги та визнав укладеною додаткову угоду № 1 від 19.01.2021 до договору в редакції позивача.

2.3. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.11.2021 рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2021 про задоволення позову скасовано; прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову АТ "Дніпропетровськгаз" до АТ "НАК "Нафтогаз України" про визнання укладеною додаткової угоди № 1 від 19.01.2021 до договору відмовлено повністю; здійснено розподіл судових витрат.

2.4. Господарський суд апеляційної інстанції зазначив про помилковість висновків суду першої інстанції, оскільки встановив, що сторони договору не досягли згоди щодо таких істотних умов договору як предмет договору, його ціна, а також строк дії. Так, суд апеляційної інстанції встановив, що позивач не надав належних та допустимих доказів замовлення відповідачем у спірний період у нього послуг, наведених в проекті договору, а також доказів надання АТ "НАК "Нафтогаз України" позивачу завдання на надання послуг з експлуатації об`єкта у вигляді здійснення комплексу технічних заходів, необхідних для забезпечення розподілу (транспортування) природного газу, виконання робіт з технічного обслуговування, огляду, обстеження та поточного ремонту належного відповідачу об`єкта газопостачання, що становить предмет спірного договору. Крім того, суд апеляційної інстанції врахував неможливість надання позивачем послуг, які передбачені переліком, за період, що передував визнанню укладеною в судовому порядку угоди, оскільки він сплив, а доказів надання таких послуг чи їх замовлення відповідачем до суду не подано. Колегією суддів апеляційного господарського суду встановлено недосягнення між сторонами згоди також і щодо ціни договору. Суд зауважив, що ціни, які застосовуються під час використання об`єктів газорозподільних систем, не відносяться до регульованих, та встановлюються за домовленістю сторін. Разом із тим суд зазначив, що відповідач не погоджується із визначеною вартістю послуг (Додатки 2-7 до спірної угоди) за період з 01.02.2015 по 31.12.2021 з підстав незамовлення їх у позивача. Щодо строку дії договору суд зазначив, що наведена позивачем умова щодо строку дії договору не відповідає положенням Примірного договору на експлуатацію складових газорозподільної системи (Додаток 3 до Кодексу газорозподільних систем (пункт 2 глави 1 розділу ІІІ)). Крім того, суд врахував, що відповідач не погоджується із застосуванням умов договору до відносин сторін, які склались між ними до дати його укладення, а саме з 01.02.2015.

3. Короткий зміст касаційної скарги та заперечень на неї

3.1. АТ "Дніпропетровськгаз" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.11.2021, а рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2021 залишити в силі.

3.2. Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, АТ "Дніпропетровськгаз" зазначає, що постанова апеляційного господарського суду ухвалена з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Скаржник зауважує, що суд апеляційної інстанції, ухвалюючи постанову, застосував положення статті 19 Конституції України, статтю 627 Цивільного кодексу України, статтю 179 Господарського кодексу України, статтю 9 Закону України "Про трубопровідний транспорт", пункт 2 глави 1 розділу ІІ "Основні правила технічної експлуатації газорозподільної системи Кодексу ГРС" без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного в ухвалі Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 910/12181/15.

3.3. АТ "НАК "Нафтогаз України" у відзиві на касаційну скаргу АТ "Дніпропетровськгаз" просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції - без змін. Відповідач зазначає, що підстави для касаційного оскарження наведені у статті 287 Господарського процесуального кодексу України. Проте скаржник, зазначаючи про оскарження постанови суду апеляційної інстанції на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, послався на ухвалу Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 910/12181/15, яка не містить правового висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, є актом застосування судом норм процесуального права, спрямованим на вирішення окремого питання - закриття касаційного провадження.

3.4. 20.01.2021 до Верховного Суду надійшло клопотання АТ "Дніпропетровськгаз" про долучення до матеріалів справи правових позицій Верховного Суду, викладених у постанові від 08.12.2021 у справі № 910/21466/17.

4. Обставини справи, встановлені судами

4.1. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що АТ "НАК" Нафтогаз України" є власником підвідного газопроводу середнього тиску до с. Нововознесенівка Синельниківського району Дніпропетровської області.

4.2. Господарський суд міста Києва (рішення у справі № 910/12181/15 від 24.10.2019, яке набрало законної сили 25.02.2020) визнав укладеним з 01.02.2015 між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз", правонаступником якого є АТ "Дніпропетровськгаз", та АТ "НАК" Нафтогаз України" договір на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України в редакції, викладеній в рішенні.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідно до Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" встановлено обов`язковість укладення договору про експлуатацію складових газотранспортної системи відповідно до Типового договору, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики (далі - Регулятор) від 07.03.2013 № 228 "Про затвердження Типового договору на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України (між власниками та газотранспортними або газорозподільними підприємствами)".

4.3. Відповідно до пункту 6.1 договору умови договору застосовуються до відносин, які склались між сторонами до дати його укладення - з 01.02.2015. Договір діє до 31.12.2018.

4.4. Втратили чинність постанова Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, "Про затвердження Типового договору на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України (між власниками та газотранспортними або газорозподільними підприємствами)" від 07.03.2013 № 228, Закон України "Про засади функціонування ринку природного газу", Правила безпеки систем газопостачання України, затверджені наказом Державного комітету України по нагляду за охороною праці від 01 жовтня 1997 року N 254.

08.05.2015 набрав чинності Закон України від 09.04.2015 № 329-VIII "Про ринок природного газу", яким передбачено, що права та обов`язки оператора газорозподільної системи визначаються цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, кодексом газотранспортної системи, кодексом газорозподільних систем, а також договором розподілу природного газу.

Кодекс ГРС затверджено постановою Регулятора від 30.09.2015 № 2494 "Про затвердження Кодексу газорозподільних систем". Додатком 3 до Кодексу ГРС є зразок договору на експлуатацію складових газорозподільної системи, обов`язок укладення якого визначений пунктом 2 глави 1 розділу III Кодексу ГРС. Зокрема, згідно з цим пунктом власники газової мережі, яка згідно з розділом II цього Кодексу кваліфікується як газорозподільна система (крім газорозподільної системи, що відноситься до державного майна), що не є Операторами ГРМ, та Оператор ГРМ, до мереж якого підключені належні власникам газорозподільні системи (або на території ліцензованої діяльності якого знаходяться споживачі, підключені до цих газорозподільних систем), зобов`язані укласти договір про експлуатацію таких газорозподільних систем, або договір господарського відання чи користування з передачею газорозподільних систем на баланс Оператору ГРМ, або оформити передачу належних власникам газорозподільних систем у власність зазначеному Оператору ГРМ (у тому числі шляхом купівлі-продажу).
4.5. Суди зазначили, що у зв`язку з необхідністю приведення тексту договору у відповідність до вимог чинного законодавства, зокрема положень додатку 3 до Кодексу ГРС (пункт 2 глави 1 розділу III), а також з метою уточнення деяких положень договору, АТ "Дніпропетровськгаз" листом від 19.01.2021 № 49007.1-Сл-1494-0121 звернулося до відповідача з пропозицією укласти додаткову угоду № 1 від 19.01.2021 до договору.

4.6. Позивач запропонував:

- змінити назву договору з "Договір на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України (між власником та газотранспортними або газорозподільними підприємствами)" на "Договір на експлуатацію складових газорозподільної системи";

- в тексті договору фразу, наведену в 1.5 "Правил безпеки систем газопостачання України, затверджених наказом Державного комітету України по нагляду за охороною праці від 01 жовтня 1997 року N 254" замінити на "Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міненерговугілля від 15 травня 2015 року N 285, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 08 червня 2015 року за N 674/27119 (далі - Правила безпеки)".

Також позивач запропонував доповнити договір додатком № 3 - "Перелік послуг (робіт) з експлуатації об`єкта газопостачання, що надаються Виконавцем Замовнику за цінами що діють в період з 01.01.2017 по 31.12.2017"; додатком № 4 "Перелік послуг (робіт) з експлуатації об`єкта газопостачання, що надаються Виконавцем Замовнику за цінами що діють в період з 01.01.2018 по 31.12.2018"; додатком № 5 -" Перелік послуг (робіт) з експлуатації об`єкта газопостачання, що надаються Виконавцем Замовнику за цінами що діють в період з 01.01.2019 по 31.12.2019"; додатком № 6 - "Перелік послуг (робіт) з експлуатації об`єкта газопостачання, що надаються Виконавцем Замовнику за цінами що діють в період з 01.01.2020 по 31.12.2020"; додатком № 7 - "Перелік послуг (робіт) з експлуатації об`єкта газопостачання, що надаються Виконавцем Замовнику за цінами що діють в період з 01.01.2021 по 31.12.2021".

4.7. Листом від 17.02.2021 № 50/11-133 відповідач відмовив в укладенні додаткової угоди.

4.8. Спір виник у зв`язку із наявністю/відсутністю підстав для визнання додаткової угоди до договору укладеною.

5. Позиція Верховного Суду

5.1. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, дослідивши наведені у касаційній скарзі та відзиві доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційне провадження за касаційною скаргою АТ "Дніпропетровськгаз" належить закрити з огляду на таке.

5.2. Касаційну скаргу з посиланням на положення пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України мотивовано тим, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права та без урахування висновків, викладених в ухвалі Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 910/12181/15.

У клопотанні про долучення до матеріалів справи правових позицій Верховного Суду, викладених у постанові від 08.12.2021 у справі № 910/21466/17, яке надійшло до Верховного Суду 20.01.2021, АТ "Дніпропетровськгаз" також посилалося на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 08.12.2021 у справі № 910/21466/17 (яка ухвалена після подання скаржником касаційної скарги).

5.3. За змістом пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, оскарження судових рішень з підстави, передбаченої цим пунктом, може мати місце за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих же норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, в якій подано касаційну скаргу, і у справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

5.4. Процесуальний закон у визначених випадках передбачає необхідність оцінювання правовідносин на предмет подібності. З цією метою суд насамперед має визначити, які правовідносини є спірними, після чого застосувати змістовий критерій порівняння, а за необхідності - також суб`єктний і об`єктний критерії. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків сторін спору) є основним, а два інші - додатковими. Суб`єктний і об`єктний критерії матимуть значення у випадках, якщо для застосування норми права, яка поширюється на спірні правовідносини, необхідним є специфічний суб`єктний склад цих правовідносин або їх специфічний об`єкт. Такий правовий висновок викладено у пунктах 96, 97 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19.

5.5. Дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, Верховний Суд зазначає, що обставини, які стали підставою для відкриття касаційного провадження відповідно до пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, у цьому випадку не підтвердилися з огляду на наступне.

5.6. Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення місцевого суду, зазначив, що висновки місцевого господарського суду є помилковими. Суд апеляційної інстанції встановив, що сторони договору не досягли згоди щодо таких істотних умов договору як предмет договору, його ціна, а також строк дії. Зокрема, суд апеляційної інстанції встановив, що позивач не надав належних та допустимих доказів замовлення відповідачем у спірний період у нього послуг, наведених в проекті договору, а також доказів надання АТ "НАК "Нафтогаз України" позивачу завдання на надання послуг з експлуатації об`єкта у вигляді здійснення комплексу технічних заходів, необхідних для забезпечення розподілу (транспортування) природного газу, виконання робіт з технічного обслуговування, огляду, обстеження та поточного ремонту належного відповідачу об`єкта газопостачання, що становить предмет спірного договору. Апеляційний суд врахував і неможливість надання позивачем послуг, які передбачені переліком, за період що передував визнанню укладеною в судовому порядку додаткової угоди, оскільки він сплив, а доказів надання таких послуг чи їх замовлення відповідачем до суду не подано. Колегією суддів апеляційного господарського суду встановлено недосягнення між сторонами згоди також і щодо ціни договору. Суд зауважив, що ціни, які застосовуються під час використання об`єктів газорозподільних систем, не відносяться до регульованих, та встановлюються за домовленістю сторін. Разом із тим суд зазначив, що відповідач не погоджується із визначеною вартістю послуг (Додатки 2-7 до спірної угоди) за період з 01.02.2015 по 31.12.2021 з підстав незамовлення їх у позивача. Щодо строку дії договору, суд констатував, що наведена позивачем умова щодо строку дії договору не відповідає положенням примірного договору на експлуатацію складових газорозподільної системи (Додаток 3 до Кодексу газорозподільних систем (пункт 2 глави 1 розділу ІІІ)). Крім того, суд зазначив, що відповідач не погоджується із застосуванням умов договору до відносин сторін, які склались між ними до дати його укладення, а саме з 01.02.2015.

5.7. Посилаючись на висновки Верховного Суду, викладені в ухвалі Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 910/12181/15, скаржник зазначає про неправильне застосування судом апеляційної інстанції положень статті 19 Конституції України, статті 627 Цивільного кодексу України, статті 179 Господарського кодексу України, статті 9 Закону України "Про трубопровідний транспорт", пункту 2 глави 1 розділу ІІ "Основні правила технічної експлуатації газорозподільної системи Кодексу ГРС".

Ухвалою Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 910/12181/15, на яку посилається скаржник, закрито касаційне провадження за касаційною скаргою АТ "НАК "Нафтогаз України" в особі філії "Центр метрології газорозподільних систем" Акціонерного товариства "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 24.10.2019 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 25.02.2020 у справі № 910/12181/15. Верховний Суд у пункті 20 ухвали констатував, що визначена підстава касаційного оскарження прийнятих у справі судових рішень, на яку послався скаржник, не знайшла свого підтвердження, тому Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження на підставі пункту 4 частини 1 статті 296 Господарського процесуального кодексу України.

5.8. Відповідно до частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу;

5.9. За змістом частини 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Згідно з частиною 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною 1 статті 300 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

5.10. Оскільки касаційне провадження у цій справі відкрито на підставі пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, тому відповідно до положень пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

Скаржник не навів у доводах касаційної скарги аргументів про те, що суд апеляційної інстанції застосував норму/норми права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду. Посилання скаржника на висновки, викладені в ухвалі суду касаційної інстанції від 23.06.2020 у справі № 910/12181/15 про закриття касаційного провадження, є необґрунтованими, оскільки справа № 910/12181/15 не переглядалася по суті в касаційному порядку відповідно до положень статті 236, 287 Господарського процесуального кодексу України не може бути врахована при виборі і застосуванні норми права у подібних правовідносинах, оскільки таким судовим рішенням є постанова.

5.11. Відносно аргументів скаржника, наведених у клопотанні про долучення до матеріалів справи правових позицій, викладених у постанові Верховного Суду від 08.12.2021 у справі № 910/21466/17, колегія суддів зазначає, що відповідно до частини 4 статті 300 Господарського процесуального кодексу України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини 1 статті 310, частиною 2 статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Водночас у справі № 910/21466/17 предметом позову були вимоги Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Чернігівгаз", (найменування змінено на Акціонерне товариство "Оператор газорозподільчої системи "Чернігівгаз") до ПАТ "НАК "Нафтогаз України" в особі філії "Центр метрології та газорозподільних систем" про визнання укладеним договору на експлуатацію складових газорозподільної системи з додатками № 1, № 2 до договору на умовах (в редакції), визначених Позивачем. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони зобов`язані відповідно до пункту 2 глави 1 розділу ІІІ Кодексу газорозподільних систем врегулювати договірні відносини щодо використання газорозподільних мереж, що належать відповідачу. Єдиним можливим способом подальшого використання газопроводу, що належить відповідачу, є укладення договору на експлуатацію складових газорозподільної системи України за формою, передбаченою додатком 3 Кодексу газорозподільних систем. Однак, між сторонами не досягнуто згоди про укладення такого договору, а тому на підставі частини першої статті 187 Господарського кодексу України спір передано на вирішення суду.

За результатами розгляду справи № 910/21466/17 суди першої та другої інстанцій позовні вимоги задовольнили. Верховний Суд залишив без змін рішення судів попередніх інстанцій та зазначив, що суди, проаналізувавши редакцію договору на експлуатацію складових газорозподільної системи, надану позивачем з урахуванням змін щодо строку дії цього договору, дійшли висновку, що запропонована редакція відповідає положенням договору, наведеному у додатку 3 до Кодексу ГРС. При цьому, з огляду на те, що запропонована відповідачем редакція договору, яка наведена у протоколі розбіжностей, не відповідає положенням договору, наведеному у додатку 3 до Кодексу ГРС, суди вказали про неможливість її включення до договору на експлуатацію складових газорозподільної системи. Як констатував Верховний Суд, господарські суди попередніх інстанцій на підставі аналізу вимог позовної заяви, позицій сторін та матеріалів справи дійшли висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Таким чином, у справі № 910/21466/17 предметом позову було визнання укладеним договору на експлуатацію складових газорозподільної системи (з додатками № 1, № 2), обов`язковість якого передбачена пунктом 2 глави 1 розділу ІІІ Кодексу газорозподільних систем. Водночас у справі № 910/4000/21, яка розглядається, предметом позову є визнання укладеною додаткової угоди № 1 до договору на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України від 01.02.2015 № б/в. При цьому судами при розгляді справи № 910/4000/21 встановлено, що згідно з рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/12181/15 від 24.10.2019, яке набрало законної сили 25.02.2020, визнано укладеним з 01.02.2015 між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз", правонаступником якого є АТ "Дніпропетровськгаз", та АТ "НАК" Нафтогаз України" договір на експлуатацію складових Єдиної газотранспортної системи України в редакції, викладеній в рішенні.

Крім того, у справі № 910/21466/17 суди встановили, що запропонована редакція відповідає положенням договору, наведеному у додатку 3 до Кодексу ГРС, тоді як у справі № 910/4000/21, яка розглядається, суд апеляційної інстанції встановив, що сторони не погодили істотні умови договору такі, як предмет, ціна, строк, а також констатував неможливість надання позивачем послуг за період, що передував визнанню укладеною в судовому порядку угоди.

Таким чином, предмет позову, істотні обставини справи, встановлені на підставі оцінки поданих сторонами доказів, з огляду на які і вирішувалися спори судами (зокрема щодо відповідності істотних умов спірних договорів, у тому числі їх предмета, ціни і строку дії, вимогам чинного законодавства) у цій справі № 910/4000/21, яка розглядається, та у справі №910/21466/17 є відмінними, що свідчить про неподібність змісту спірних правовідносин. У зв`язку з викладеним у колегії суддів відсутні підстави для реалізації повноважень, передбачених частиною 4 статті 300 Господарського процесуального кодексу України.

5.11. З огляду на викладене доводи скаржника про наявність передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підстави для подання касаційної скарги є необґрунтованими та такими, що фактично спрямовані на спонукання Суду до необхідності переоцінки поданих сторонами доказів і встановлення нових обставин справи, що відповідно до норм статті 300 Господарського процесуального кодексу України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

5.12. Оскільки наведені скаржником підстави касаційного оскарження після відкриття касаційного провадження не підтвердилися, колегія суддів відповідно до положень статті 296 Господарського процесуального кодексу України дійшла висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою АТ "Дніпропетровськгаз" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.11.2021 у справі № 910/4000/21.

Керуючись статтями 234, 235, 296, 300 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.11.2021 у справі № 910/4000/21 відкрите з підстав, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. О. Багай

Судді Т. Б. Дроботова

Ю. Я. Чумак