ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
УХВАЛА

03 лютого 2022 року м. ХарківСправа № 922/1015/19

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Кухар Н.М.

при секретарі судового засідання Руденко О.О.

розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" (вх. № 1380 від 21.01.2022) про заміну сторони (позивача) у справі та заміну сторони (стягувача) у виконавчому провадженні по справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська дистрибуційна компанія", м. Київ,
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Диліжанс", м.Харків,
про стягнення 59153,41 грн,
за участю представників:

заявника - Грищенка О.М. (довіреність б/н від 12.08.2021), в режимі

відеоконференції;

стягувача - не з`явився;

боржника - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" звернулось до Господарського суду Харківської області із заявою (вх. № 1380 від 21.01.2022) про заміну сторони у справі № 922/1015/19 (позивача), а також сторони у виконавчому провадженні з виконання рішення Господарського суду Харківської області від 30.05.2019 по справі № 922/1015/19 (стягувача) - Товариства з обмеженою відповідальністю "Сайнеко" (попередня назва - Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська дистрибуційна компанія"; ), на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Ніко-Тайс" ().

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 25.01.2022 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" було прийнято та призначено до розгляду на 03.02.2022 об 11:30.

У судовому засіданні, яке відбулося 03.02.2022, представник заявника, в режимі відеоконференції, підтримав заяву про заміну сторони у справі та виконавчому провадженні у повному обсязі.

Стягувач та боржник у судове засідання не з`явились; про причину неявки суд не повідомили.

Стягувач був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Копія ухвали, надіслана на адресу боржника, повернута до господарського суду без вручення адресатові у зв`язку з його відсутністю за вказаною адресою.

Враховуючи те, що згідно з ч. 3 ст. 52 ГПК України, заява про заміну учасника справи його правонаступником розглядається без виклику сторін, а згідно з ч. 2 ст. 334 ГПК України, неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження, суд вважає за можливе розглянути заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" за наявними матеріалами.

Розглянувши заяву про заміну сторони у справі та у виконавчому провадженні, заслухавши пояснення представника заявника, суд встановив наступне.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 30.05.2019 по справі №922/1015/19 було частково задоволено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська дистрибуційна компанія", м. Київ, до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Диліжанс", м. Харків, про стягнення заборгованості за Договором поставки № 07/2018-ВА від 01.07.2018, а саме з відповідача присуджено на користь позивача 49145,20 грн (з яких: 39163,20 грн основного боргу; 8718,71 грн пені; 771,66 грн - 3% річних; 491,63 грн інфляційних нарахувань); а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 1595,98 грн. В частині стягнення 10000,00 грн основного боргу, 8,21 грн - 3% річних у позові відмовлено.

01.07.2019 на виконання вищевказаного рішення був виданий відповідний наказ.

Відповідно до Постанови Московського ВДВС міста Харків ГТУЮ у Харківській області від 17.07.2019 відкрито виконавче провадження № 59575058 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Харківської області від 01.07.2019 по справі № 922/1015/19, виданого на примусове виконання рішення Господарського суду Харківської області від 30.05.2019 по справі № 922/1015/19, котре набрало законної сили, про стягнення із Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Диліжанс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська дистрибуційна компанія" розміру коштів на загальну суму 50741,18 грн.

Згідно з даними Автоматизованої системи виконавчих проваджень виконавче провадження № 59575058 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Харківської області від 01.07.2019 по справі № 922/1015/19, не завершене, знаходиться в стані "відкритого".

Впродовж грудня 2020 року - січня 2021 року відбулась зміна найменування та місцезнаходження позивача у справі (стягувача за наказом господарського суду) - ТОВ "Українська дистрибуційна компанія" (01135, м. , вул. В`ячеслава Чорновола, б. 12; ідентифікаційний код 37310549) на ТОВ "Сайнеко" (03061, Київ, проспект Відрадний, будинок 103, офіс 317; ідентифікаційний код 37310549).

Дані обставини також підтверджуються постановою Господарського суду м.Києва у справі № 910/522/21 від 14.06.2021, на підставі якої ТОВ "Сайнеко" перебуває в ліквідаційній процедурі.

Ліквідатором ТОВ "Сайнеко" призначено арбітражного керуючого Сердюк Марину Миколаївну, яка діє на підставі Свідоцтва Міністерства юстиції про право здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) від 10.11.2015 за № 1744.

Ліквідатором ТОВ "Сайнеко" в порядку повноважень згідно статті 61 Кодексу України з процедур банкрутства, здійснено аналіз даних бухгалтерського обліку та документів, що підтверджують та/або спростовують наявність/обґрунтованість такого активу як дебіторська заборгованість, в тому числі й не обмежуючись, право вимоги до Боржника із наведених як вище, так і додатково обґрунтованих нижче підстав.

10.01.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сайнеко" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" було укладено Договір № 10-01-2022/5 відступлення права вимоги (цесії).

Відповідно до пункту 1.1 вищевказаного Договору, його метою є оформлення результатів купівлі-продажу (відступлення) майнових прав банкрута Товариства з обмеженою відповідальністю "Сайнеко" а відкритих електронних торгах (аукціоні) у відповідності до чинного законодавства України, результати котрого оформлено Протоколом про результати електронного аукціону № UA-РS-2021-12-17-000108-3 від 29.12.2021 (оператор, через електронний майданчик якого Цесіонарієм/Покупцем подано пропозицію - ТОВ "Е-Тендер" ().

Згідно з пунктом 1.2 Договору відступлення права вимоги (цесїї), у порядку та на умовах, визначених цим Договором, Цедент відступає Цесіонарієві, а Цесіонарій набуває права вимоги виконання до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Диліжанс", що іменується надалі "Боржник", щодо виконання грошового зобов`язання у загальному розмірі 50741,18 грн, набутих Цедентом та належних останньому на підставі рішення Господарського суду Харківської області від 30.05.2019 по справі № 922/1015/19, котре набрало законної сили, та згідно наказу Господарського суду Харківської області від 01.07.2019 по справі № 922/1015/19, котрі існують та винесені у зв`язку із неналежним, несвоєчасним та/або неповним виконанням Боржником грошового зобов`язання щодо оплати вартості отриманого товару на підставі Договору поставки № 07/2018-ВА від 01.07.2018.

Пунктом 1.3, 1.7 Договору № 10-01-2022/5 відступлення права вимоги (цесії) від 10.01.2022, сторони визначили, що на умовах даного Договору та на підставі протоколу про результати електронного аукціону № UA-РS-2021-12-17-000108-3 від 29.12.2021, Цедент зобов`язується передати Цесіонарієві, за відповідним актом право вимоги до Боржника (дебіторська заборгованість) на підставі рішення Господарського суду Харківської області від 30.05.2019 по справі № 922/1015/19, котре набрало законної сили, та згідно наказу Господарського суду Харківської області від 01.07.2019 по справі № 922/1015/19, на суму 50741,18 грн.

За результатами укладення/підписання даного Договору, Цесіонарій наділяється всіма правами Цедента, що випливають із рішення Господарського суду Харківської області від 30.05.2019 по справі № 922/1015/19, котре набрало законної сили, та згідно наказу Господарського суду Харківської облаті від 01.07.2019 по справі № 922/1015/19, а також у зв`язку із неналежним, несвоєчасним та/або неповним виконанням Боржником грошового зобов`язання щодо оплати вартості отриманого товару на підставі Договору поставки № 07/2018-ВА від 01.07.2018.

На виконання умов даної угоди, ТОВ "Сайнеко" було передано ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" на підставі акту перелік документів, що підтверджують права вимоги виконання ТОВ "Євро-Диліжанс" обумовленого зобов`язання.

Відповідно до п. 4.4 Договору, сторони погодили те, що сповіщення Боржника про поступку права вимоги за цією Угодою, Первісним кредитором відбувається на власний розсуд та не є обов`язковим, оскільки при дійсності порушеного зобов`язання, у розумінні статі 518 Цивільного кодексу України, відсутність письмового повідомлення не звільняє боржника від відповідальності за порушене зобов`язання.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Грошовим зобов`язанням, відповідно до ст. ст. 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України, є виражене в грошових одиницях зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка відповідно має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 510 Цивільного кодексу України, сторонами у в`язанні є боржник і кредитор.

Пунктом 1 ч. 1 статті 512 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає права новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобов`язується або не зобов`язується їх оплатити.

Згідно ч. 1 статті 513 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, о вимоги за яким передається новому кредиторові.

Приписами статті 514 Цивільного кодексу України встановлено, що до нового кредитора переходять а первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, то інше не встановлено договором або законом.

При цьому, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі знання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням, (стаття 515 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 87 Кодексу України з процедур банкрутства, придбане на аукціоні майно, майнове право передається, а право вимоги відступається покупцю після повної сплати запропонованої ним ціни. Про передачу майна складається акт про придбання майна на аукціоні.

З огляду на викладене вбачається, що ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" передано вимоги за Договором поставки № 07/2018-ВА від 01.07.2018 у відповідності до чинного законодавства України.

Таким чином, ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" є належним кредитором ТОВ "Євро-Диліжанс" щодо виконання Боржником/Відповідачем грошового зобов`язання у загальному розмірі 50741,18 грн, набутих ТОВ "Сайнеко" та належних останньому на підставі рішення Господарського суду Харківської області від 30.05.2019 по справі № 922/1015/19.

Частиною п`ятою статті 15 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної часини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 №11-рп/2012); відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін.

Вказана правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 5011-33/18786-2012, постанові Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 327/378/16-ц, постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 2-н-148/09 тощо.

Згідно зі ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Виходячи із вказаних норм закону, у разі передання/продажу кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Отже, виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 52 ГПК України, частини п`ятої статті 15 Закону України "Про виконавче провадження", заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи тощо) й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Вказана правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 20.11.2013 № 6-122цс13, постанові Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 336/2450/13-ц, постанові Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 2-210/12 тощо.

Згідно з вимогами чинного законодавства України, заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (зокрема, здійснення продажу активів Боржника на аукціоні, відступлення права вимоги, тощо) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, тому заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається, на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.

По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. У зв`язку із заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, і її заміна новим кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваних ухвал) за заявою заінтересованої особи. Такою заінтересованою особою є новий кредитор (правонаступник).

Заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.

Таким чином, посилання на відсутність виконавчого провадження та неможливість заміни сторони при примусовому виконанні рішення суду без наявності факту його відкриття, є помилковим.

При цьому, слід брати до уваги, що без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України "Про виконавче провадження".

Вказана правова позиція викладена, зокрема, ту постанові Верховного Суду від 29.03.2018 у справі № 10/78, постанові Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №569/4934/13-ц, постанові Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 08/2402, постанові Верховного Суду від 20.06.2018 у справі №2-210/12.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення є обов`язковими до виконання на усій території України. При цьому держава Україна на своїй території повинна забезпечити реалізацію всіх прав, що випливають з Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі й права на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини", суди застосовують при розгляді Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що стадія виконання судового рішення є частиною правосуддя (рішення у справах "Півень проти України" від 29.06.2004 заява № 56849/00, "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997).

У рішенні ЄСПЛ у справі "Войтенко проти України" від 29.06.2004 (заява №18966/02) Високий суд нагадує практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу № 1 (див. серед інших джерел, "Бурдов проти Росії", заява № 59498/00, параграф 40, ЄСПЛ 2002-ІІІ; "Ясіуньєне проти Латвії", заява № 41510/98, параграф 45, 06.03.2003) - п. 53.

ЄСПЛ також наголошував, що виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати.

Також у рішенні Європейського суду від 18.05.2004 по справі "Продан проти Молдови" суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований Європейською конвенцією з прав людини, буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов`язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній зі сторін.

В пп. 51-53 рішення Європейського Суду з прав людини від 15.01.2009 у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" зазначено, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції.

Верховний Суд у постанові від 16.04.2018 у справі № 12/57, зокрема, зазначив, що відповідно до Рішення Європейського суду з прав людини від 05.07.2012 у справі "Глоба проти України", Суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (рішення від 19.03.1997 у справі "Горнсбі проти Греції", Reports 1997-II, п. 40; рішення у справі "Бурдов проти Росії", заява № 59498/00, п. 34, ECHR 2002-ІІІ, та рішення від 06.03.2003 у справі "Ясюнієне проти Литви", заява № 41510/98, п. 27). Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (рішення від 07.06.2005 у справі "Фуклев проти України", заява № 71186/01, п. 84). Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Великої палати Верховного Суду № 911/3411/14 від 16.02.2021, закінчення виконавчого провадження, у тому числі й у випадку фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, не виключає подальшого існування процесуальних правомочностей учасника справи в межах судового провадження, тож не має наслідком заборону здійснення процесуального правонаступництва щодо них. Питання процесуального правонаступництва у всіх випадках вирішується судом, який при його вирішенні повинен дослідити по суті обставини та підстави наступництва.

Відповідно до ст. 52 Господарського процесуального кодексу України, у разі припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора або боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження", сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження", у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Згідно з ч. 1 ст. 334 Господарського процесуального кодексу України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" про заміну сторони (позивача) у справі № 922/1015/19 та заміну сторони (стягувача) під час примусового виконання рішення Господарського суду Харківської області від 30.05.2019 по справі №922/1015/19, котре набрало законної сили, згідно з наказом Господарського суду Харківської області від 01.07.2019 по справі № 922/1015/19, є обґрунтованою та правомірною, а отже підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 52, 234, 334 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" (вх. № 1380 від 21.01.2022) про заміну сторони (позивача) у справі та заміну сторони (стягувача) у виконавчому провадженні - задовольнити.

2. Замінити сторону (позивача) у справі № 922/1015/19 - Товариство з обмеженою відповідальністю "Сайнеко" (попередня назва - Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська дистрибуційна компанія"; ), на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Ніко-Тайс" (03187, м. Київ, пр. Академіка Глушкова, буд. 40, оф. 315; ).

3. Замінити сторону (стягувача) по справі № 922/1015/19 під час примусового виконання рішення Господарського суду Харківської області від 30.05.2019 по справі № 922/1015/19, котре набрало законної сили, згідно з наказом Господарського суду Харківської області від 10.07.2019 по справі № 922/1015/19 - Товариство з обмеженою відповідальністю "Сайнеко"(попередня назва - Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська дистрибуційна компанія"; ), на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Ніко-Тайс"(03187, м. Київ, пр. Академіка Глушкова, буд. 40, оф. 315; ).

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку, відповідно до ст.ст. 256-257 ГПК України, протягом десяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено та підписано 07.02.2022.

Суддя Н.М. Кухар

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі - http://reyestr.court.gov.ua.