ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2022 року Справа № 918/439/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Миханюк М.В., суддя Коломис В.В. , суддя Дужич С.П.

секретар судового засідання Олійник Т.М.

за участю представників сторін:

позивача: не з`явився

відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство" "Рокитнівський держспецлісгосп" на рішення господарського суду Рівненської області, ухваленого 30.09.21р. суддею Політикою Н.А. у м.Рівному, повний текст складено 30.09.21р. у справі № 918/439/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер Паритет"

до Державного підприємства "Спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство" "Рокитнівський держспецлісгосп"

про стягнення заборгованості в сумі 696 549 грн 29 коп.

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтер Паритет" (далі - Товариство, позивач) звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Державного підприємства "Спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство" "Рокитнівський держспецлісгопс" (далі - Підприємство, відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 696 549 грн 29 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем неналежним чином виконано свої зобов`язання з оплати наданих позивачем відповідно до умов, укладеного між Товариством та Підприємством, договору про виконання робіт та надання послуг, пов`язаних з лісівництвом, від 1 березня 2018 року № 21, послуг, у зв`язку з чим у Підприємства виникла заборгованість перед Товариством в розмірі 696 549 грн 29 коп.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 30.09.2021 позов задоволено. Стягнуто з Державного підприємства Спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство Рокитнівський держспецлісгосп на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер Паритет" заборгованість в сумі 696 549 (шістсот дев`яносто шість тисяч п`ятсот сорок дев`ять) грн 29 коп. та 10 448 (десять тисяч чотириста сорок вісім) грн 24 коп. - витрат по оплаті судового збору.

У задоволенні заяви Державного підприємства "Спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство" "Рокитнівський держспецлісгосп" від 27.08.2021 № 162 відмовлено.

В обґрунтування рішення суд, з посиланням на ст.ст.11, 525, 526, 530, 629, 901, 903 ЦК України, ст.ст. 174, 179, 193 ГК України, докази наявні в матеріалах справи, вказав, що станом на день прийняття рішення у справі відповідач не розрахувався з позивачем за надані останнім послуги. Зазначений факт відповідачем не спростовано. Розмір заборгованості відповідає фактичним обставинам справи. А тому прийшов до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер Паритет" до Державного підприємства "Спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство" "Рокитнівський держспецлісгопс" про стягнення заборгованості в сумі 696 549 грн 29 коп. є законними, обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, з посиланням на ст. 331 ГПК України, докази наявні в матеріалах справи прийшов до висновку про відмову у задоволенні заяви про відстрочку (розстрочку) виконання рішення суду.

Не погодившись із винесеним рішенням, скаржник звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 30.09.2021 у справі №918/439/21 у частині відмови у задоволенні заяви ДП СЛАП Рокитнівський держспецлісгосп від 27.08.2021 №162 про відстрочку виконання рішення суду та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення такої заяви.

Так, з посиланням на ст.ст.238, 239 ГПК України, надані копії балансу та Звіту про фінансові результати за І півріччя 2021 року, рішення Європейського суду з прав людини скаржник зазначає, що вказаними доказами чітко підтверджувалося, що за звітний період власний капітал склав від`ємне значення - 1,539 млн. грн; кредиторська заборгованість за товари, роботи, послуги -3,071 млн. грн; кредиторська заборгованість за розрахунками з бюджетом-347 тис. грн; кредиторська заборгованість за розрахунками з оплати праці- 327 тис. грн; прибуток підприємства склав лише 31 тис. грн, а тому вважає, що вказаними доказами чітко підтверджується важке фінансове становище товариства та наявність підстав для відстрочки виконання рішення.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло, що відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскарженого рішення.

Сторони не скористалися правом участі під час апеляційного перегляду справи та не забезпечили явку своїх представників у судове засідання апеляційного господарського суду, хоча про час та місце апеляційного перегляду справи повідомлялися заздалегідь та належним чином, на адреси вказані в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Таким чином, враховуючи норми ст.ст.269, 273 ГПК України про межі перегляду справ в апеляційній інстанції, строки розгляду апеляційної скарги, та той факт, що неявка в засідання суду учасників справи, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає перегляду оскарженого рішення, а тому, колегія суддів визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників останніх, за наявними у справі доказами.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених в рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при винесенні оскарженого рішення, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.

1 березня 2018 року між Державним підприємством "Спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство" "Рокитнівський держспецлісгопс" (далі - Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтер Паритет" (далі - Виконавець) укладено договір про виконання робіт та надання послуг, пов`язаних з лісівництвом, № 21 (далі - Договір, т. 1 а.с. 15-17), за умовами якого Виконавець має право та зобов`язується на власний ризик, власними силами і силами найманих працівників, засобами та матеріалами надати послуги, пов`язані з лісівництвом (код 02.40.1 за ДК 016-2010) за завданням Замовника, який в свою чергу має право та зобов`язується прийняти і оплатити надані послуги.

Склад, види та обсяги послуг, що надаються за цим Договором, а також строки надання послуг визначаються сторонами у додатках, які є невід`ємною частиною даного Договору (п. 1.2. Договору).

Згідно п. 1.3. Договору документальний супровід надання/прийняття сторонами послуг, здійснюється за встановленими формами у Додатках, які є невід`ємною частиною даного Договору:

- карта технологічного процесу розроблення лісосіки (Додаток № 1);

- акт приймання-передачі лісосіки для розробки (Додаток № 2);

- технічне завдання (Додаток № 3);

- кошторис на послуги. які надаються за Договором (Додаток № 4);

- протокол погодження вартості послуг, які надаються за Договором (Додаток № 5);

- акт приймання-передачі виконаних робіт (Додаток № 6);

- акт огляду місць використання лісових ресурсів (Додаток № 7).

Загальна сума Договору становить 950 000 грн 00 коп. (п. 3.1. Договору).

За умовами Договору розрахунки проводяться шляхом оплати Замовником після надання Виконавцем рахунка-фактури на оплату наданих послуг на підставі підписаного сторонами Акта приймання-передачі виконаних робіт.

Пунктом 10.1. Договору передбачено, що Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 31 грудня 2018 року.

Договір підписаний уповноваженими представниками його сторін та скріплений їхніми печатками.

Виконавець виконав свої зобов`язання за Договором в повній мірі, надавши Замовнику послуги на загальну суму 696 549 грн 29 коп., що підтверджується підписаними сторонами актами приймання-передачі робіт та послуг (т. 1 а.с. 18-269, т. 2 а.с. 1-177).

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за Договором свідчить відсутність з боку відповідача письмових претензій та повідомлень про порушення Виконавцем умов договору.

Крім того у заяві від 27.08.2021 р. № 162 відповідач не заперечує факту наданих позивачем послуг.

Відповідач взяті на себе зобов`язання щодо оплати згідно договору про виконання робіт та надання послуг, пов`язаних з лісівництвом, від 1 березня 2018 року № 21 не виконав, у зв`язку з чим у останнього утворилась заборгованість в розмірі 696 549 грн 29 коп.

Позивачем направлено відповідачу вимогу від 21 травня 2021 р. (т. 2 а.с. 178-181, докази надіслання - т. 2 а.с. 182), відповідно до якої Товариство просило, крім іншого, перерахувати заборгованість за договором від 1 березня 2018 року № 21 в сумі 696 549 грн 29 коп.

Вказана вимога залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Доказів сплати відповідачем грошових коштів в загальному розмірі 696 549 грн 29 коп. відповідачем суду не надано.

Як зазначалося вище, рішенням Господарського суду Рівненської області від 30.09.2021 позов задоволено. Стягнуто з Державного підприємства Спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство Рокитнівський держспецлісгосп на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер Паритет" заборгованість в сумі 696 549 (шістсот дев`яносто шість тисяч п`ятсот сорок дев`ять) грн 29 коп. та 10 448 (десять тисяч чотириста сорок вісім) грн 24 коп. - витрат по оплаті судового збору.

У задоволенні заяви Державного підприємства "Спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство" "Рокитнівський держспецлісгосп" від 27.08.2021 № 162 відмовлено.

При цьому, відповідач не погоджується із вказаним рішенням лише в частині відмови у задоволенні заяви Державного підприємства "Спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство" "Рокитнівський держспецлісгосп" від 27.08.2021 № 162 про відстрочку виконання рішення.

Таким чином, в силу вимог ст. 269 ГПК України судова колегія переглядає рішення суду першої інстанції лише в оскарженій частині.

Відповідно до ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Згідно зі ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України.

Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Принцип обов`язковості судових рішень має місце у нормах статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", відповідно до частини другої якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Аналогічні приписи містяться у ст. 326 Господарського процесуального кодексу України, а саме: судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Частиною першою статті 331 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відповідно до частин 3, 4 ст. 331 ГПК України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Вказана норма визначає процесуальну можливість вирішення питань, пов`язаних з проблемами, що виникають під час виконання рішення господарського суду. У процесі виконання рішення ймовірне виникнення обставин, що ускладнюють виконання чи роблять його неможливим.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів в економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, тощо.

Таким чином, законодавець у будь-якому випадку пов`язує відстрочення (розстрочення) виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

При цьому положення ГПК України не містять визначеного переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому суд повинен оцінити докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 86 кодексу. Відповідно до вказаної статті господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У рішенні Конституційного Суду України № 5-пр/2013 від 26.06.2013 зазначено, що розстрочка виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Разом з тим, необхідно враховувати, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Розстрочка виконання рішення суду, як вважає Конституційний Суд України, означає виконання його частинами, встановленими судом, з певним інтервалом у часі. За змістом частини другої статті 84 Кодексу строки виконання рішення частинами (сплата грошових сум частками тощо) визначаються судом.

Конституційний Суд України також зазначає, що розстрочка виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників. Вирішуючи питання про розстрочку виконання рішення, суд не може змінювати суті винесеного у справі рішення.

Враховуючи те, що існування заборгованості, підтверджене обов`язковими та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, легітимні сподівання на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить майно цієї особи у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає відстрочку чи розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація „потерпілій стороні за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як «потерпілої сторони»; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

Обов`язково мають враховуватися інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення.

Водночас, на державу покладено позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як у теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі «Чижов проти України», заява № 6962/02).

З огляду на вищевикладене, запроваджений процесуальними нормами права механізм розстрочення або відстрочення виконання судового рішення є винятковою мірою, який спрямований на досягнення кінцевої мети судового розгляду виконання ухваленого судом рішення, при цьому винятковість обставин, які повинні бути встановлені судом щодо надання відстрочки виконання судового рішення, повинні бути підтверджені відповідними засобами доказування.

Відтак, особа, яка подала заяву про розстрочку або відстрочку виконання рішення, повинна довести наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі.

Так, як убачається із матеріалів справи, відповідачем до суду першої інстанції було подано заяву від 27.08.2021 № 162 з додатками (т. 2 а.с. 239-243), в якій просить суд при ухваленні рішення у даній справі надати розстрочення виконання такого рішення терміном на 12 місяців з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Водночас, зі змісту вказаної заяви вбачається, що відповідач просить суд відстрочити виконання рішення на 12 місяців, зокрема вказує, що у даній справі є об`єктивна необхідність при ухваленні судом рішення у справі вирішити питання відстрочки виконання такого рішення в зв`язку з важким фінансовим становищем підприємства. Як зазначив відповідач, основним видом діяльності підприємства є надання допоміжних послуг у лісовому господарстві. Також відповідач зазначив, що на сьогоднішній день керівництвом підприємства вживаються заходи щодо покращення фінансового стану підприємства, зокрема: моніторинг ринку збуту лісопродукції, збільшення реалізації продукції на внутрішній ринок, пошук нових покупців та ринків збуту, зниження собівартості за рахунок економії матеріальних ресурсів, збільшення виходу лісоматеріалів круглих в загальній кількості лісозаготівель, підвищення виходу лісоматеріалів круглих, класу якості "А" та "В" за рахунок раціонального розробки деревини. Однак такі заходи не можуть дати миттєвого результату, оскільки відчутний позитивний ефект від їх запровадження за попередніми розрахунками очікується отримати після спливу 9-12 місяців. Як зазначив відповідач, у випадку задоволення позову та стягнення 696 549 грн 29 коп., підприємство не зможе невідкладно виконати таке рішення суду, а примусове виконання рішення потягне за собою негайний арешт коштів та майна Підприємства, що призведе до повної зупинки його діяльності. Відтак, як зазначив відповідач, є дуже високий ризик банкрутства підприємства. В той же час, при відстрочці виконання рішення суду на 12 місяців підприємство зможе завершити впровадження заходів щодо покращення свого фінансового стану, продовжувати свою діяльність та накопичити кошти, необхідні для виконання рішення суду. На думку відповідача, надання відстрочки виконання рішення буде виправданим, оскільки не завдаючи надмірної шкоди інтересам позивача дозволить зберегти діяльність підприємства.

В підтвердження вказаних обставин відповідачем надано копію балансу та Звіту про фінансові результати за 1 півріччя 2021 року.

Відповідно до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Отже, посилання відповідача лише на складний фінансовий стан без визначення реальної перспективи виконання судового рішення не може бути підставою для відстрочення такого виконання. Відсутність грошових коштів, достатніх для виконання рішення господарського суду, тяжке фінансове становище боржника не є тими виключними обставинами, які можуть бути підставою для задоволення заяви про відстрочення (розстрочення) виконання рішення у даній справі.

За наведеного, колегія суддів погоджується із місцевим господарським судом в частині відмови в задоволенні заяви про відстрочку (розстрочку) виконання рішення суду.

Таким чином, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, ґрунтуються на його власній оцінці та спростовуються наведеними та встановленими судом обставинами справи.

При цьому слід зазначити, що скаржник плутає поняття відстрочка та розстрочка судового рішення, так як в суд першої інстанції він звертався із заявою про розстрочку виконання судового рішення, обґрунтовуючи її необхідністю відстрочки виконання рішення суду, аналогічні доводи щодо відстрочення виконання такого рішення скаржник наводить і в апеляційній скарзі.

Отже, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Рівненської області від 30.09.2021 в оскарженій частині у даній справі прийняте з повним з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування в цій частині.

Крім того, у зв`язку із відмовою в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати визначені ст. 129 ГПК України, залишаються за скаржником.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство" "Рокитнівський держспецлісгосп" на рішення господарського суду Рівненської області від 30.09.21 у справі № 918/439/21 в частині відмови у задоволенні заяви Державного підприємства "Спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство" "Рокитнівський держспецлісгосп" від 27.08.2021 №162 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Рівненської області від 30.09.21 у справі № 918/439/21 в частині відмови у задоволенні заяви ДП СЛАП Рокитнівський держспецлісгосп від 27.08.2021 №162 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку встановленому ст. ст. 287-291 ГПК України.

4. Справу №918/439/21 повернути до Господарського суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений "02" лютого 2022 р.

Головуючий суддя Миханюк М.В.

Суддя Коломис В.В.

Суддя Дужич С.П.