РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.02.2022Справа № 910/16895/21

Суддя Господарського суду міста Києва Лиськов М.О., розглянувши без виклику сторін у порядку спрощеного позовного провадження справу

За позовом Акціонерного товариства "ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО"

вул. Козельницька, 15, м. Львів, 79026

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

вул. Єжі Гедройця, 5, м. Київ, 03680

про стягнення 81 412,50 грн.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО" (далі-позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі-відповідач) про стягнення 81 412,50 грн. неустойки за перевищення термінів доставки вантажу.

Ухвалою Господарського суду м. Києва № 910/16895/21 від 23.10.2021 позовну заяву залишено без руху.

08.11.2020 від позивача надійшли до суду документи на виконання вимог ухвали суду від 23.10.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №910/16895/21; вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи; встановлено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо така буде подана) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив; встановлено строк для подання позивачем відповіді на відзив - протягом п`яти днів з дня отримання відзиву на позов.

06.12.2021 року до суду надійшов відзив Залізниці на позовну заяву, в якому остання заперечувала проти задоволення позову з підстав його необґрунтованості.

17.12.2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій Товариством наведено доводи на спростування правової позиції відповідача.

Будь яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін до суду не надходило.

Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

При цьому судом враховано, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. 2 ст. 252 ГПК України).

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

З огляду на зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, а також виконання завдання розгляду справи по суті, розгляд справи здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

30 червня 2020 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 40-05470928/2020-0001. Предметом Договору є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах Перевізника, вагонах залізниць інших держав та / або вагонах Замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг і проведення розрахунків за ці послуги.

21 квітня 2021 року TOB «Транс-Уголь» здійснило відправлення вагонів № 52870748, 62107735, 55169460, 55814487, 52879160, 56529910, 55535637, 58754276, 67745174, 53605903, 62002118, 52870516, 55077978, 58747056, 52871076, 54297262, 55509269, 54619390, 52171915, 56077639, 64868771, 55503595, 56447824, 52719861, 52291473 з кам`яним вугіллям марки Д у кількості 1 741 500 кг за накладною № 23127170 зі станції Гомель (Республіка Беларусь) на станцію Електрична УЗ. Вантаж було переадресовано на станцію Ладижин, Одеської залізниці вантажоотримувачу АТ «ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО» ВП Ладижинська ТЕС. Ладижинська теплова електрична станція є відокремленим підрозділом АТ «ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО», який розташований по вул. Наконечного, 173 у м. Ладижині, Вінницької обл.

Днем укладення договору перевезення за накладною № 23127170 є 21.04.2021, що підтверджується відбитком відповідного календарного штемпеля станції Гомель БЧ у п. 26 залізничної накладної № 23127170. Вантаж за вищевказаною залізничною накладною прибув на станцію призначення 04.05.2021, про що свідчить відповідний календарний штемпель станції Ладижин у п. 27 залізничної накладної № 23127170, тобто через 13 діб.

Відстань перевезення, що зазначена у п. 38 накладної, складає УЗ-668 км+БЧ-196 км = 864 км. Термін доставки вантажу на вказану відстань має складати 6 діб.

Таким чином за твердженням позивача, АТ «Українська залізниця» допустило прострочення доставки вантажу в міжнародному сполученні, при цьому відмітки про причини затримки вантажу, які дають право АТ «Українська залізниця» на збільшення терміну доставки та тривалість цієї затримки у накладній не проставлені, що вказує на відсутність поважних причин прострочення термінів доставки вантажу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що за вказаною накладною № 23127170 Перевізник доставив вантаж зі станції відправлення на станцію призначення з порушенням терміну доставки.

У зв`язку з чим Товариство нарахувало штраф за несвоєчасну доставку зазначених вантажів у загальному розмірі 81 412,50 грн.

Позивач пред`явив Відповідачу претензію № 22-1026 від 25.06.2021 з вимогою про виплату відшкодування за перевищення терміну доставки вантажу у вигляді неустойки в сумі 81412,50 грн.

11 жовтня 2021 року на адресу АТ «ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО» від АТ «Українська залізниця» надійшла відповідь вих.№ ЦМЮ-16/130 від 04.10.2021 про відхилення претензії. Як підставу відхилення претензії Відповідач вказує, що до терміну доставки слід додати 7 діб на операції, які не залежали від перевізника.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 3, 5 статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до статті 629 ЦК України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 908 ЦК України унормовано, що перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно з частиною 6 статті 306 Господарського кодексу України (далі - ГК України) відносини, пов`язані з перевезенням пасажирів та багажу, регулюються ЦК України та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Укладення договору перевезення вантажу шляхом складання транспортної накладної передбачено також частиною 2 статті 307 ГК України.

Таким чином, відповідачем взято на себе зобов`язання з перевезення вантажу на підставі складених залізничних накладних, копії яких наявні в матеріалах справи.

Обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом, визначено Статутом залізниць України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Статуту залізниць України" від 6 квітня 1998 року № 457 (далі - Статут).

Вказаним актом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Пунктом 6 Статуту визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Частинами 1, 2, 5 пункту 23 Статуту передбачено, що відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Форма накладної і порядок її заповнення, а також форма квитанції затверджуються Мінтрансом.

Відповідно до частини 1 статті 919 ЦК України перевізник зобов`язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.

Згідно з пунктом 41 Статуту залізниці зобов`язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць. Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення. Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки. У разі затримки подачі вагонів (контейнерів) під вивантаження внаслідок зайнятості вантажного фронту або з інших причин, залежних від одержувачів, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо він прибув на станцію призначення до закінчення встановленого терміну доставки.

За пунктами 1.1, 1.2 Правил термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.

Відповідно до підпункту 1.1.1 Правил обчислення термінів доставки вантажів (статті 41, 116 Статуту), у разі перевезення вантажною швидкістю залізниці надається термін доставки вантажу: одна доба на кожні повні та неповні 320 км щодо маршрутних відправок, та одна доба на кожні повні та неповні 200 км щодо вагонних відправок.

Обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах. При прийманні від відправника вантажу до перевезення раніше дня, на який призначено навантаження, термін доставки обчислюється з 24-ї години того дня, на який призначено навантаження, про що в накладній робиться відмітка в графі "Навантаження призначено на __число __місяць" (пункт 2.1 Правил).

Згідно з пунктом 2.4 наведених Правил терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються, зокрема, на одну добу на операції, пов`язані з відправленням і прибуттям вантажу, а також у разі переадресування вантажів.

Про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції (пункт 2.9 Правил).

Згідно зі статтею 23 Закону України "Про залізничний транспорт", у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань за договором про організацію перевезень вантажів перевізники несуть відповідальність за неповну і несвоєчасну подачу вагонів і контейнерів для виконання плану перевезень, а вантажовідправники - за невикористання наданих транспортних засобів у порядку та розмірах, що визначаються Статутом. Перевізники також несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом.

Відповідно до пункту 116 Статуту за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі: 10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби; 20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби; 30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб.

Зазначений штраф не сплачується, якщо вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу або якщо в цей же термін одержувач не розкредитує перевізні документи на вантаж, що прибув.

Суд звертає увагу на те, що нарахування штрафу за несвоєчасну доставку вантажу здійснюється в залежності від кількості повних прострочених діб, але не менш ніж двох діб. Встановлений статтею 116 Статуту штраф застосовується у разі прострочення доставки вантажу на дві доби (більше ніж на 48 годин), на три доби (більше ніж на 72 години) і на чотири доби (більше ніж на 96 годин). Якщо прострочення доставки вантажу допущено залізницею менш ніж на дві доби (не більше 48 годин), що обчислюється з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення, то підстави для нарахування передбаченого статтею 116 Статуту штрафу відсутні.

Згідно з пунктом 8 Правил видачі вантажів, оформлення видачі вантажу засвідчується календарним штемпелем станції у відповідній графі накладної. Датою фактичної видачі вантажу вважається дата його вивозу з території станції в разі вивантаження засобами залізниці або дата подачі вагона під вивантаження, якщо воно здійснюється одержувачем на місцях загального або незагального користування.

Заперечення відповідача проти позовних вимог ґрунтуються на тому, що на підставі листа первинного вантажоодержувача від 23.09.2021р. здійснено затримку вагонів для подальшого переадресування вантажу, про що станцією Дарниця складено акти загальної форми від 30.04.2021 №№ 46, 51. Також Відповідач не обґрунтовує, чому затримка тривала саме 7 діб. У відповідності до ст. 8 Розділу І Додатку 1 до УМВС «Правила перевезення вантажів» Перевізник у графі 32 накладної має зазначити найменування станції та скорочене найменування залізниці, на якій затримано вантаж, а також тривалість затримки і код причини затримки, що дає право на продовження строку доставки, та проставляється відбиток штемпелю перевізника. Як плата, встановлена згідно із статтею 119 цього Статуту. Час затримки обчислюється з моменту, коли минуло дві години після повідомлення про прибуття вантажу.

В усіх випадках зміни одержувача або станції призначення вантажу підприємство, організація, громадяни, за заявою яких здійснено таку зміну, є відповідальними перед попереднім одержувачем за наслідки такої зміни і зобов`язані відрегулювати розрахунки між відправниками, попередніми адресатами та фактичними одержувачами.

У відповідності до п. 16 Правил переадресування вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.08.2001 N 542 переадресування вантажів, що перевозяться під митним контролем, здійснюється за наявності згоди на це митних органів.

Відповідач у своїх запереченнях проти позову стверджує, що у перевізника не було можливості здійснити переадресування і вантаж було затримано на коліях станції Дарниця до отримання згоди митниці на здійснення переадресування. Відповідач вказує, що згоду Київської митниці Державної митної служби України отримано працівниками станції Дарниця 30.04.2021. На доказ цього Відповідач додає до відзиву копію листа Київської митниці Держмитслужби № 7.8-5/28.9/11/8617 від 29.04.21 на адресу ТОВ «ТРЕЙД-КОНСОРЦІУМ». Із суті вказаного листа слідує, що ТОВ «ТРЕЙД-КОНСОРЦІУМ», яке не являється ні вантажовідправником, ні вантажоодержувачем вантажу за накладною № 23127170, подавало до митниці звернення від 27.04.21 № 42/04 щодо надання згоди на переадресування вагонів. Суд погоджується із твердженнями позивача, що з тексту зазначеного листа Київської митниці неможливо встановити, про які вагони, за якою відправкою йде мова, і яким чином даний лист стосується предмету спору у даній справі.

У відповідності до ст. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Згідно із п. 3 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України 28.05.2002 №334, акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності: затримки вагонів (контейнерів), пов`язаної з митним оформленням вантажу, а також затримки через недодання чи неналежне оформлення відправником документів, необхідних для виконання митних, санітарних та інших правил.

Акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами. Один примірник акта загальної форми, складеного під час перевезення, додається д® перевізних документів, другий залишається на станції, яка його склала.

Пункт 8 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.99 №113, встановлює, що у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника.

Судом встановлено, що у акті загальної форми № 46 від 30.04.2021 вказано, що вагони №52870748, 62107735, 55169460, 55814487, 52879160, 56529910, 55535637, 8754276, 67745174, 53605903, 62002118, 52870516, 55077978, 58747056, 52871076, 54297262, 55509269, 54619390, 52171915, 56077639, 64868771, 55503595, 56447824, 52719861, 52291473 простоювали на коліях станції Дарниця в очікуванні переадресування з вини вантажовласника в період з 23.04.21 року 16 год. 30 хв. по 30.04.3031 року 09 год. 00 хв.

Суд погоджується із обґрунтуваннями позивача, що даний акт складений і підписаний в односторонньому порядку представниками залізниці. В чому полягає вина вантажовласника не зазначено. Також є незрозумілим те, чому причиною простою вагонів зазначається очікування переадресування, адже наказ заступника директора філії ЦТЛ АТ Укрзалізниця з експедирування №1959 про зміну станції призначення та одержувача був виданий ще 23.04.2021.

Що стосується змісту акту загальної форми № 51 від 30.04.2021, суд відзначає, що Правилами складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України 28.05.2002 N 334, не передбачено складання актів загальної форми для визначення/фіксації сум додаткових зборів, плати за користування вагонами і плати за зберігання. Як зазначено вище, акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності. Плата за користування вагонами, додаткові збори не є мірою відповідальності, яка може застосовуватись лише за наявності вини сторони у зобов`язанні. Облік часу користування вагонами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46, яка складаються на підставі Пам`яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45, Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами, Актів про затримку вагонів форми ГУ-23а, Актів загальної форми ГУ-23 (п. 3 Правил користування вагонами і контейнерами).

Отже, акти загальної форми№ № 46, 51 від 30.04.2021 складені з порушеннями вимог Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.99 N 113, Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України 28.05.2002 N 334. В порушення п. 3 Правил складання актів Відповідач не додав до перевізних документів по одному примірнику вказаних актів загальної форми, і всупереч вимогам п.8 Правил користування вагонами і контейнерами акти загальної форми підписані лише представниками перевізника.

Суд відхиляє твердження відповідача стосовно того, що ТОВ «АМІ-ТРЕЙД» сплатив перевізнику платежі, у тому числі за час затримки, оскільки вони ніяким чином не стосуються предмету спору у даній справі і не свідчать про те, що перевищення терміну доставки вантажу не залежало від перевізника. ТОВ «АМІ-ТРЕЙД» не є стороною договору перевезення і даного спору.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про те, що позивач здійснив розрахунок штрафу в загальному розмірі 81 412,50 грн. за несвоєчасну доставку вантажу за вказаними накладними з дотриманням приписів чинного законодавства, тож позовні вимоги про стягнення з відповідача цієї суми є законними та обґрунтованими.

Частиною 1 статті 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (частина 2 статті 193 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому, відсутність своєї вини відповідно до частини 2 статті 614 ЦК України, доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статей 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статей 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи те, що відповідач не надав доказів належного виконання свого зобов`язання щодо своєчасної доставки вантажу, а також доказів, які свідчать про наявність правових підстав для звільнення його від відповідальності за неналежне виконання взятих на себе зобов`язань, суд дійшов висновку, що стягненню з відповідача на користь Товариства підлягає штраф у розмірі 81 412,50 грн.

Згідно із ч. 2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідачем не надано суду належних доказів на спростування викладених у позові обставин. З огляду на що, заперечення відповідача проти позовних вимог суд розглянув та відхилив, як такі що не спростовують заявлених позовних вимог.

За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі та стягнення з Залізниці на користь Товариства суми штрафу в розмірі 81 412,50 грн.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати позивача зі сплати судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, місто Київ, вулиця Єжи Гедройця, будинок 5; ідентифікаційний код 40075815) на користь Акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" (79026, місто Львів, вулиця Козельницька, будинок 15; ідентифікаційний код 23269555) 81 412 грн 50 коп. штрафу, а також 2 270 грн 00 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Суддя М.О. Лиськов