ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2022 Справа № 914/2494/21

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпроавтозапчастини»,

м. Дніпро,

до відповідача: Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс», м. Львів,

про: стягнення заборгованості в розмірі 15 385, 41 грн.

Суддя Н.Є. Березяк

Секретар судового засідання А.П. Полянський

За участю представників сторін:

позивача: П.В. Романенко представник;

відповідача: не з`явився.

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпроавтозапчастини» до Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» про стягнення заборгованості в розмірі 15 385, 41 грн.

Рух справи відображено в ухвалах суду та протоколах судових засідань.

Через відділ документообігу суду 31.01.2022 (вх.№ 2533/22) відповідач подав клопотання про долучення до матеріалів справи доказів сплати заборгованості на суму 13082,64 грн.

31.01.2022 електронною поштою від позивача надійшла заява про сплату відповідачем суми основного боргу та докази понесених витрат на правову допомогу.

В судовому засіданні 31.01.2022 представник позивача позовні вимоги в частині стягнення пені, інфляційних та трьох відсотків річних підтримав, просив задоволити позов з підстав і мотивів, викладених в позовній заяві та долучених до справи доказів. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що між позивачем та відповідачем було укладено договір поставки, на виконання умов якого відповідачу згідно накладних було передано у власність товар на суму 19596,24 грн., який оплачений відповідачем частково. Заборгованість станом на день звернення до суду складала 13082,64 грн. В зв`язку з порушенням строків оплати поставленого товару позивачем нарахована пеня в розмірі 1173,11 грн., інфляційні в розмірі 837,29 грн., три відсотки річних в розмірі 292,37 грн., які просить стягнути з відповідача разом із судовими витратами. В частині основного боргу станом на день розгляду справи по суті, представник позивача зазначив про відсутність спору в зв`язку із сплатою відповідачем суми основного боргу вже після відкриття провадження у справі.

Відповідач в судові засідання явку представника не забезпечив, відзив на позовну заяву не надав, вимог ухвал суду не виконав, виклики у судове засідання надсилалися за адресою відповідача, вказаною у позовній заяві та зазначеною у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Вказані ухвали також була розміщені на веб-сторінці офіційного веб-порталу судової влади України.

Відповідно до вимог ст. 165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

В судовому засіданні 31.01.2022 оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Суд заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне:

29.10.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпроавтозапчастини» (Постачальник) та Львівським комунальним підприємством «Львівелектротранс» (Замовник) було укладено договір поставки товарів № 00649.

За цим договором постачальник (позивач) зобов`язувався поставляти та передавати у власність покупця (відповідача), а покупець зобов`язувався прийняти і оплатити товар- електричні акумулятори відповідно до специфікації ( Додаток 1 до договору). Строк дії Договору продовжувався Додатковою угодою №1 від 29.12.2020 року.

На виконання умов вищевказаного договору позивач поставив відповідачу товар за видатковою накладною № ТОВ-001521 від 17.12.2020 на суму 19 596,24 грн. з ПДВ.

Відповідно до п.5 Договору сторони погодили, що оплата повинна була здійснена протягом 14 банківських днів після поставки товару. Відповідач зобов`язаний був здійснити оплату поставленого товару не пізніше 12.01.2021 року.

Як стверджує позивач, після тривалих переговорів, відповідачем частково була здійснена оплата поставленого товару на суму 6 513,60 грн.

Станом на день звернення з позовом заборгованість відповідача складала 13082,64 грн.

За порушення строків оплати відповідно до п.16 Договору позивачем нарахована пеня в розмірі 1173,11 грн. грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, за порушення строків виконання грошових зобов`язань позивачем нараховані інфляційні в розмірі 837,29 грн та три відсотки річних в розмірі 292,37 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків щодо оплати вартості товару, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача 13082,64 грн. основного боргу, 1173,11 грн. пені, 837,29 грн. інфляційних, 292,37 грн. три відсотки річних та судові витрати.

Під час розгляду справи відповідачем було погашено суму основного боргу в розмірі 13082,64 грн., що підтверджується долученими до справи платіжними дорученнями та не заперечується позивачем. В цій частині провадження у справі підлягає закриттю.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

При прийнятті рішення, суд виходив з наступного:

Відповідно до частин 1, 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Як установлено судом, між сторонами у справі на підставі укладеного договору виникли взаємні права та обов`язки (зобов`язання) з приводу газопостачання.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічне положення передбачено частиною 1 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України: суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною другою статті 712 ЦК України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу статті 610, частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вже зазначалося раніше, оплата вартості поставленого товару здійснена відповідачем вже під час судового розгляду справи. За таких обставин, суд дійшов висновку про прострочення виконання зобов`язання боржником.

Згідно з п.2 ч.1 ст.231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов до висновку про необхідність закриття провадження в частині стягнення основного боргу на суму 13082,64 грн із-за відсутності предмету спору.

Статтею 617 ЦК України встановлено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідачем доказів наявності обставин, зазначених у ст. 617 ЦК України, які є підставами звільнення від відповідальності за порушення зобов`язань перед позивачем не подано, в матеріалах справи такі відсутні.

Відповідно до п.6.2 Договору, за необґрунтовану відмову від розрахунку за Товар або прострочення оплати Замовник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Проаналізувавши поданий позивачем розрахунок за період з 13.01.2021 по 12.07.2021 , суд зазначає, що такий проведений вірно і до стягнення з відповідача підлягає 1173,11 грн. пені.

Щодо позовних вимог про стягнення 3 відсотків річних та інфляційних, суд зазначає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (п. 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

Як вбачається з розрахунку позивача, такий здійснено за періоди з 13.01.2021 по 11.08.2021, що відповідає періодам існування відповідного прострочення. Перевіривши правильність нарахування 3 відсотків річних та інфляційних за вказаний період, суд зазначає, що такі здійснені правильно. Відтак, заявлена до стягнення сума інфляційних в розмірі 837,29 грн. та трьох відсотків річних в розмірі 292,37 грн. є обґрунтованою і підлягає до стягнення у повному обсязі.

У зв`язку з викладеним, враховуючи вищенаведені положення норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними належними, допустимими, достовірними та вірогідними доказами не спростовані відповідачем.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

У відповідності до ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч. ч. 1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідач жодним чином на заперечив проти позовних вимог та не надав доказів на їх спростування.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог, а тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 2270,00 грн. судового збору.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 4400,00 грн., суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до положень статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду

Статтею 126 ГПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з частиною 2 ст.126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат є:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 вказаної вище статті для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як вже зазначено вище, згідно п.1 ч.2 ст.126 ГПК України розподілу судових витрат підлягає розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо.

За приписами ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Матеріалами справи встановлено, що між позивачем та Фізичною особою-підприємцем Романенко Петром Валерійовичем укладено договір про надання послуг правової допомоги №140 від 12.01.2021 р. та Додаткова угода №11 до договору №140 від 10.08.2021.

Згідно з п.1 Додаткової угоди до Договору №140 є надання послуг професійної правової (правничої) допомоги у справі про стягнення з Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» () заборгованості по Договору поставки № 00649 від 29.10.2020 р, правовий аналіз документів, надання усних та письмових консультацій; складання позовної заяви, інших процесуальних документів позивача, представництво Замовника у господарських судах по зазначеній справі без виїзду за межі міста Дніпра та ін..

Розділом 2 Додаткової угоди №11 від 10.08.2021 до Договору№ 140 від 12.01.2021 визначено, що вартість правової допомоги за цим Договором становить:

2.1. правовий аналіз документів, формування правової позиції, підготовка позовної заяви, надання усної консультацій щодо підготовки додатків до позовної заяви та порядку подання позову до господарського суду - 2800,00 грн.;

2.2. представництво Замовника у судових засіданнях господарського суду, без виїзду за межі міста Дніпра - 800,00 грн. за участь в одному судовому засіданні;

2.3. надання іншої правової допомоги по справі - 800,00 грн. за 1 годину витраченого часу;

2.4. надання правової допомоги з відрядженням за межі м.Дніпра за окремою угодою сторін.

11.08.2021 р. між позивачем та ФОП Романенко П.В. складено Акт здавання - приймання послуг, згідно з яким позивач прийняв надані послуги з надання правової (правничої допомоги) на суму 2800,00 грн..

11.01.2022 р. між позивачем та ФОП Романенко П.В. складено Акт здавання - приймання послуг, згідно з яким позивач прийняв надані послуги з надання правової (правничої допомоги) на суму 800 грн.

З врахуванням представництва в судовому засіданні 31.01.2022 сума витрат на правову допомогу складає 4400,00 грн.

Згідно з наявними в матеріалах справи доказами, послуги з надання правової (правничої допомоги) надавались адвокатом Романенко П.В., який має свідоцтво на право заняття адвокатською діяльністю №1652 видане 20.11.2006 р.

Позивач, платіжними дорученнями №12659 від 11.08.2021 р. на суму 2800,00 грн., №13528 від 14.01.2022 р. на суму 800 грн. оплатив надані адвокатом послуги. Також в зв`язку із участю адвоката в судовому засіданні 31.01.2022 позивачем відповідно до Додаткової угоди №11 від 10.08.2021 будуть понесені витрати на правову допомогу в сумі 800,00 грн.

Судом здійснено детальний та ретельний аналіз наданих адвокатом послуг, що наведений у акті приймання-передачі наданих послуг, та встановлено, що обсяг наданих послуг підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, вартість послуг є адекватною, доказів на їх завищення суду не надано.

В той же час, слід зауважити, що за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 вказаного Кодексу), тобто, коли у сторони виникло зобов`язання за умовами договору з оплати адвокатських послуг. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та від 22.11.2019 у справі №910/906/18.

Враховуючи, що у даній справі відповідачем не доведено неспівмірність заявлених до компенсації витрат на правничу допомогу, суд, в силу приписів ч.4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, оцінив витрати позивача з урахуванням всіх аспектів цієї справи, дійшов висновку про те, що справедливою та співрозмірною є компенсація витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4400,00 грн., яка заявлена до стягнення позивачем.

З огляду на викладене, виходячи з положень чинного законодавства України, матеріалів та обставин справи, враховуючи практику застосування законодавства вищими судовими інстанціями, керуючись статтями 10, 12, 20, 73, 74, 75, 76, 79, 123, 129, 231,232, 233, 236, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» ( 79026, м.Львів, вул. Сахарова, 2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпроавтозапчастини» (49094 м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 98 кв.195 Код ) 1173,11 грн. пені, 837,29 грн. інфляційних, 292,37 грн. три відсотки річних, 2270,00 грн. судового збору та 4400,00 грн. витрат на професійну правову допомогу.

3. В частині позовних вимог про стягнення 13082,64 грн. основного боргу провадження у справі закрити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 01.02.2022.

Суддя Березяк Н.Є.