РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.02.2022Справа № 910/19348/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., за участю секретаря судового засідання Жалоба С.Р., розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "А.Т. Смарт Трейдинг"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервісснаб"

про стягнення 1 604 956,90 грн

За участю представників сторін:

від позивача Фукс А.В. (адвокат за ордером КС № 061281 від 23.09.2021)

від відповідача не з`явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У листопаді 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "А.Т. Смарт Трейдинг" (далі - ТОВ "А.Т. Смарт Трейдинг", позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервісснаб" (далі - ТОВ "Сервісснаб", відповідач) про стягнення 1 604 956,90 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на неналежне виконання відповідачем його обов`язку своєчасно та в повному обсязі оплатити товар, поставлений позивачем на виконання умов укладеного сторонами договору поставки нафтопродуктів від 10.11.2020 № Б_20-11/10.

Вважаючи, що його права порушені, позивач звернувся до суду з цим позовом та просив стягнути з відповідача грошові кошти в загальному розмірі 1 604 956,90 грн, з яких: 1 421 348,88 грн - основний борг, 124 454,04 грн - пеня, 31 269,68 грн - втрати від інфляції, 27 884,30 грн - 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.11.2021 відкрито провадження у справі № 910/19348/21 та призначено її до розгляду в порідку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 23.12.2021.

20.12.2021 позивач подав до суду клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів, а також клопотання про розподіл судових витрат в порядку, передбаченому ч. 8 ст. 129 ГПК України, у якому позивач повідомив про намір подати додаткові докази понесення ним витрат на професійну допомогу протягом 5 днів після проголошення рішення.

23.12.2021 суд відклав підготовче засідання на 13.01.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.12.2021 викликано відповідача у наступне підготовче засідання, призначене на 13.01.2022.

12.01.2022 позивач подав до суду клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів та клопотання про поновлення відповідного процесуального строку.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.01.2022 закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 01.02.2022.

01.02.2022 відповідач подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, яке було повернуто судом без розгляду на підставі п. 1 ч. 5 ст. 174 ГПК України (за правилами якого суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано), з огляду на те, що вказане клопотання відповідача подане без накладення на нього електронного цифрового підпису представника, який його подав. Крім того, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що Калачик В.В., щодо якого наданий позитивний результат лабораторного дослідження на коронавірус (COVID-19), як доказ в обґрунтування відсутності можливості з`явитись в судове засідання, є представником, який здійснює представництво відповідача в межах даного спору.

У судовому засіданні 01.02.2022 представник позивача заявлені ним позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Зважаючи на відсутність підстав для відкладення розгляду справи та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважав за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 01.02.2022 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

10.11.2020 між ТОВ "А.Т. Смарт Трейдинг" (постачальник) та ТОВ "Сервісснаб" (покупець) був укладений договір поставки нафтопродуктів № Б_20-11/10 (далі - договір).

Відповідно до п. 2.1 договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов`язується передавати у власність покупця нафтопродукти, а покупець зобов`язується приймати ці нафтопродукти (в подальшому поіменовані - продукція) та повністю оплачувати їхню ціну (вартість).

Згідно з п. 2.2 договору поставка (передача у власність) продукції в рамках і на підставі цього договору здійснюється окремими партіями, відповідно до заявок покупця та/або додатків до цього договору, оформлених на підставі поданих покупцем заявою.

Пунктом 2.3 договору передбачено, що умови про кількість, асортимент, ціну (вартість), умови оплати та поставки окремої партії продукції узгоджуються сторонами шляхом укладення (підписання) письмових додатків до цього договору або узгодженням постачальником поставки згідно заявки покупця шляхом виставлення рахунків-фактур та наданням документів, що підтверджують поставку без підписання додатків.

Постачальник здійснює поставку продукції окремими партіями в строки (терміни), вказані в додатках до цього договору, та за умови наявності заявки покупця, яка є підтвердженням готовності покупця до приймання продукції. В заявці покупця обов`язково вказується найменування та кількість продукції, реквізити вантажоотримувачів, а також інші умови поставки відповідної партії продукції. Відповідальність за достовірність інформації, яка вказується в заявці, несе покупець. При поставці продукції без підписання сторонами додатку строки (термін) доставки визначається постачальником з врахуванням заявки покупця (п. 3.3 договору).

Відповідно до п. 5.1 договору ціна (вартість) конкретної партії продукції узгоджується сторонами у відповідних додатках до цього договору або вказується в рахунках-фактурах та документах що підтверджують поставку без підписання додатків. Ціна на продукцію, поставка (передача у власність) якої здійснюється відповідно до умов цього договору, встановлюється в національній валюті України - гривні. В ціну продукції включено податок на додану вартість.

Згідно з п. 5.5 договору оплата продукції здійснюється на умовах повної передоплати (авансу) продукції (партії продукції), якщо інше не встановлено у додатках до цього договору або не погоджено постачальником іншим чином. Строк (термін) оплати продукції по кожній окремій партії продукції визначається умовами відповідних додатків.

Оплата продукції проводиться покупцем по кожній окремій партії продукції (п. 5.7 договору).

Пунктом 9.1 договору передбачено, що договір набирає чинності з дати його укладення (підписання) сторонами та діє до моменту повного та належного виконання сторонами усіх своїх зобов`язань за цим договором. Поставка (передача у власність) продукції за цим договором здійснюється протягом 1 (одного) року з моменту укладення цього договору. У випадку, якщо протягом 30 (тридцяти) календарних днів до моменту закінчення цього строку жодна із сторін не повідомить протилежну сторону про свою відмову від продовження цього строку, цей строк щоразу автоматично пролонгується (продовжується) ще на 1 (один) рік. У випадку поставки (передачі у власність) продукції покупцеві за цим договором після спливу строку, передбаченого абзацом другим цього пункту, покупець зобов`язується повністю оплатити таку продукцію.

Судом встановлено, що до вищевказаного договору сторонами були укладені додаткові угоди № 1 від 12.03.2021, № 2 від 24.03.2021, № 3 від 31.03.2021, № 4 від 01.04.2021, № 5 від 07.04.2021, № 6 від 12.04.2021, в яких сторони погодили обсяги, асортимент та вартість поставок.

Крім того, у п. 5 вищевказаних додаткових угод сторони погодили, що покупець зобов`язаний здійснити оплату в розмірі 100% загальної вартості товару протягом 3-х днів з моменту відвантаження.

На виконання укладеного сторонами договору та додаткових угод до нього позивач поставив відповідачу, а відповідач прийняв товар загальною вартістю 2 166 319,35 грн, що підтверджується видатковими накладними № 210043 від 14.03.2021, № 210055 від 24.03.2021, № 210081 від 31.03.2021, № 210082 від 01.04.2021, № 210117 від 07.04.2021, № 210165 від 13.04.2021, підписаними представниками обох сторін та засвідченими їх печатками.

Відповідач, у порушення умов укладеного сторонами договору, товар, поставлений позивачем за вищевказаними видатковими накладними оплатив частково, а саме в розмірі 744 970,47 грн, що підтверджується виписками по рахунку позивача за 21.05.2021 та 02.04.2021, а також листами відповідача № 18 від 21.052021 та № 14 від 02.04.2021 щодо зміни призначення здійснених ним платежів.

Таким чином, матеріали справи свідчать про наявність у відповідача заборгованості перед позивачем за товар, поставлений на виконання договору поставки нафтопродуктів від 10.11.2020 № Б_20-11/10, в розмірі 1 421 348,88 грн.

У зв`язку з цим позивач звернувся до суду з даним позовом та просив суд стягнути з відповідача 1 421 348,88 грн основного боргу, 124 454,04 грн пені, 31 269,68 грн втрат від інфляції, 27 884,30 грн 3% річних.

Розглядаючи даний спір та вирішуючи його по суті, оцінюючи правомірність вимог позивача, суд керувався таким.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України).

Положеннями ч. 1 ст. 262 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Частиною 1 ст. 202 Господарського кодексу України встановлено, що господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач документів, які б підтверджували оплату ним заборгованості перед позивачем в повному обсязі або спростовували доводи останнього, суду не надав.

Відтак, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 1 421 348,88 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню у вказаному розмірі.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 124 454,04 грн суд вказує таке.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що відповідач товар, поставлений позивачем, оплатив не повністю та з порушенням встановленого умовами договору строку, відтак допустив порушення зобов`язання.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Пунктом 6.2 договору передбачено, що у випадку прострочення (порушення, невиконання, протермінування, несвоєчасного виконання) покупцем строків (термінів) оплати продукції, визначених умовами цього договору та додатками до нього, покупець зобов`язаний сплатити на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (тобто у період впродовж якого існувала заборгованість), від суми грошової заборгованості за кожен день прострочення (протермінування, несвоєчасного виконання, порушення, невиконання). Строк позовної давності встановлюється в один рік.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд встановив, що її розмір становить 120 892,79 грн, тобто є меншим, ніж заявлено позивачем до стягнення. Отже, вимога про стягнення з відповідача пені заявлена позивачем правомірно, проте підлягає задоволенню в розмірі, визначеному судом, а саме в розмірі 120 892,79 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача втрат від інфляції в розмірі 31 269,68 грн та 3% річних в розмірі 27 884,30 грн, суд вказує таке.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних суд встановив, що їх розмір становить 28 793,93 грн, тобто є більшим, ніж заявлено позивачем до стягнення. Отже, вимога про стягнення з відповідача 3% річних заявлена позивачем правомірно та підлягає задоволенню в розмірі, визначеному позивачем, а саме в розмірі 27 884,30 грн.

Здійснивши власний розрахунок інфляційної складової боргу, суд встановив, що її розмір становить 31 447,37 грн, тобто є більшим, ніж заявлено позивачем до стягнення. Отже, вимога про стягнення з відповідача інфляційної складової боргу заявлена позивачем правомірно та підлягає задоволенню в розмірі, визначеному позивачем, а саме в розмірі 31 269,68 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 1 421 348,88 грн, пені в розмірі 120 892,79 грн, втрат від інфляції в розмірі 31 269,68 грн та 3% річних в розмірі 27 884,30 грн.

Судові витрати по сплат судового збору з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервісснаб" (02192, м. Київ, вул. Космічна, буд. 8/2, код 42439818) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "А.Т. Смарт Трейдинг" (04086, м. Київ, вул. Олени Теліги, буд. 41, код 38960764) основний борг у розмірі 1 421 348,88 грн (один мільйон чотириста двадцять одна тисяча триста сорок вісім грн 88 коп.), пеню в розмірі 120 892,79 грн (сто двадцять тисяч вісімсот дев`яносто дві грн 79 коп.), втрати від інфляції в розмірі 31 269,68 грн (тридцять одна тисяча двісті шістдесят дев`ять грн 68 коп.), 3% річних в розмірі 27 884,30 грн (двадцять сім тисяч вісімсот вісімдесят чотири грн 30 коп.), витрати по сплаті судового збору в розмірі 24 020,93 грн (двадцять чотири тисячі двадцять грн 93 коп.).

3. У задоволенні іншої частини позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення підписано 07.02.2022.

Суддя О.Г. Удалова