ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2022 Справа № 917/1838/21

Суддя Киричук О.А. при секретарі судового засідання Тертичній О.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Баядера Логістик», 02088, м. Київ, вул. Є. Харченка, 42 , Адреса для кореспонденції: 36014, м. Полтава, пров. Спортивний 2-А

до ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1

про стягнення 25222,06 грн.,

без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Баядера Логістик» звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 25222,06 грн. заборгованості за Договором поставки №БП1711 від 02 липня 2019 р, з яких: 16270,64 грн. - основний борг, 5254,25 грн. - 20% річних, 2558,23 грн. - інфляційне збільшення суми боргу та штраф у розмірі 7% - 1138,94 грн.

Ухвалою від 02.12.21 суд постановив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі № 917/1838/21, справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, запропонував відповідачу протягом 15 днів з дня вручення ухвали суду надати суду відзив на позов (з врахуванням ухвали про виправлення описки від 25.01.22).

Судом встановлено, що відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, що не є підприємцем - ОСОБА_1 , місцезнаходження якого зазначене: АДРЕСА_1 .

Суд звернувся до Вельбівської сільської ради (вул. Миру, 13, с. Вельбівка, Гадяцький район, Полтавська область, 37350) з запитом щодо доступу до персональних даних фізичної особи ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

У відповідь на запит суду виконавчий комітет Вельбівської сільської ради повідомив, що ОСОБА_1 , з 15.11.2006 року проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Як зазначено вище, ухвалою від 02.12.21 суд запропонував відповідачу протягом 15 днів з дня вручення ухвали суду надати суду відзив на позов.

Ухвала суду від 02.12.21 року була надіслана учасникам справи 06.12.2021 року рекомендованим листом, що підтверджується відтиском печатки про відправлення на зворотному боці ухвали.

Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення копія ухвали позивачем отримана 08.12.21.

Копія ухвали суду, яка направлялася за адресою місцезнаходження відповідача, що зазначена позивачем у позові і співпадає з даними реєстрації, що надані виконавчим комітетом Вельбівської сільської ради,повернулася до суду із поштовою відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою".

Суд зазначає, що згідно ч. 7 ст. 120 ГПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала надсилається учасникам судового процесу за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

За визначенням п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

До повноважень господарських судів не віднесено з`ясування фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій, тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи. Примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками "адресат вибув", "адресат відсутній" і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.06.2018р. у справі №910/177797/17.

Суд зазначає, що повернення відділенням поштового зв`язку до суду поштового конверту з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» свідчить, що ухвала не вручена з причин, які не залежать від суду, який у установленому законодавством порядку вчинив всі необхідні дії для належного повідомлення відповідача про розгляд справи судом.

Крім того, відповідно до частини другої ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень», усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Частинами першою та другою ст. 3 цього Закону визначено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному вебпорталі судової влади України (частина перша ст. 4 цього Закону).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 921/6/18 та від 21.03.2019 у справі № 916/2349/17, а також в ухвалі Верховного Суду від 29.04.2020 у справі № 910/6964/18.

Враховуючи наведене, відповідач мав право та не був позбавлений права та мав дійсну можливість ознайомитись з ухвалою про відкриття провадження у справі від 02.12.2021 в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Строк для подачі відповідачем відзиву на позовну заяву сплив.

Станом на 08.02.2022 року відповідач відзиву на позов, будь-яких заяв чи клопотань не подав.

Згідно ст.118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, за висновками суду, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За ч. 2 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. За ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Суд розпочав розгляд справи по суті в установлені строки.

Прийняття рішення судом відкладалося.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 ГПК України дане рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі наявні у справі докази, суд встановив наступне.

02 липня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Баядера Логістик» (надалі - Позивач) та Фізичною особою-підприємцем Сіриком Павлом Васильовичем (надалі - Відповідач) був укладений договір поставки №БП1711 (надалі - Договір).

Згідно з п. 1.1. Договору, Постачальник зобов`язується передавати у власність Покупця алкогольні напої (надалі - Товар), а Покупець зобов`язується прийняти і оплатити Товар в порядку, визначеному умовами цього Договору.

Відповідно до п. 4.1. договору, найменування, кількість, асортимент товару визначається відповідачем у замовленні та зазначається позивачем у видатковій накладній на товар.

Згідно п. 5.2. договору, ціна на товар зазначається позивачем у видатковій накладній на товар.

Згідно п. 6.1. договору, розрахунки за товар здійснюються відповідачем протягом 14 календарних днів з дня отримання товару, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позивача або в іншому узгодженими сторонами порядку та формі, що не суперечить чинному законодавству України, або за домовленістю сторін - шляхом попередньої оплати.

Пунктом 6.2. договору передбачено, що датою оплати відповідачем вартості отриманого від позивача товару є дата зарахування цих грошових коштів на рахунок позивача.

На виконання умов договору позивачем здійснено постачання товару, згідно видаткових накладних: № 20587/19414 від 04.07.2020, № 22111/20907 від 18.07.2020, № 24007/22728 від 31.07.2020, № 24881/23533 від 08.08.2020, № 24918/23534 від 08.08.2020, № 27141/25705 від 29.08.2020, № 27144/25706 від 29.08.2020.

Загальна вартість поставленого товару згідно зазначених вище накладних становить 21 943,56 грн.

Позивач вказує, що 13.09.2021 р. Відповідач частково сплатив борг за накладною 20587/19414 від 04.07.2020 на загальну суму 672,92 грн, 08.10.2021 р. Відповідач частково сплатив борг за накладною 27141/25705 від 29.08.2020 на загальну суму 5000,00 грн., станом на 11.11.2021 р. борг Відповідача перед Позивачем за отриману продукцію складає 16270,64 грн.

У зв`язку з викладеним вище, позивач звернувся до суду про стягнення 25222,06 грн. заборгованості за Договором поставки №БП1711 від 02 липня 2019 р, з яких: 16270,64 грн. - основний борг, 5254,25 грн. - 20% річних, 2558,23 грн. - інфляційне збільшення суми боргу та штраф у розмірі 7% - 1138,94 грн.

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 26.10.21 року Сірик Павло Васильович припинив підприємницьку діяльність.

При цьому, станом на дату укладення договору поставки поставки №БП1711 від 02 липня 2019 р відповідач був зареєстрований, як фізична особа-підприємець.

Таким чином, зобов`язальні відносини між сторонами виникли під час перебування відповідача у статусі фізичної особи-підприємця.

Суд зазначає, що фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до відповідного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою (ч.3 ст. 46 Закону України Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань").

Відповідно до статті 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За змістом статей 51, 52, 598-609 ЦК України, статей 202-208 ГК України, статті 46 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" однією з особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.10.2019 у справі №127/23144/18.

Таким чином, виходячи із суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як фізичної особи-підприємця не припинились, суд дійшов до висновку про належність спору до господарської юрисдикції та відсутності підстав для закриття провадження у справі.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Підставою виникнення правовідносин між сторонами в даній справі є договір поставки.

Як визначено частинами 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч. 2 статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні -покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частиною 2 ст. 712 ЦК України також передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Як встановлено судом, підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачем, позивач передав, а Відповідач отримав товар на загальну суму 21 943,56 грн., що підтверджується видатковими накладними, складеними Сторонами Договору, а саме: № 20587/19414 від 04.07.2020, № 22111/20907 від 18.07.2020, № 24007/22728 від 31.07.2020, № 24881/23533 від 08.08.2020, № 24918/23534 від 08.08.2020, № 27141/25705 від 29.08.2020, № 27144/25706 від 29.08.2020.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Водночас, як слідує з матеріалів справи, позивач поставив товар відповідачу, а відповідач у свою чергу прийняв товар, чим підтвердив настання договірних відносин і обов`язку оплатити товар у повному обсязі.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно п. 6.1. договору, розрахунки за товар здійснюються відповідачем протягом 14 календарних днів з дня отримання товару, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позивача або в іншому узгодженими сторонами порядку та формі, що не суперечить чинному законодавству України, або за домовленістю сторін - шляхом попередньої оплати.

Виходячи з погоджених договірних умов та фактичне погодження поставки і прийняття товару, суд доходить висновку, що строк оплати отриманого згідно з видатковими накладними наставпротягом 14 календарних днів з дня отримання товару.

Матеріалами справи підтверджено, що 13.09.2021 р. Відповідач частково сплатив борг за накладною 20587/19414 від 04.07.2020 на загальну суму 672,92 грн, 08.10.2021р. Відповідач частково сплатив борг за накладною 27141/25705 від 29.08.2020 на загальну суму 5000,00 грн.

Посилання позивача на те, що в порушення умов Договору, поставлений Позивачем на адресу Відповідача Товар на загальну суму 16270,64 грн. відповідачем сплачено не було, у зв`язку із чим на момент подання позовної заяви у Відповідача перед Позивачем мається заборгованість в сумі 16270,64 грн., відповідач при розгляді справи не спростовував.

Матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем 16270,64 грн для здійснення повного розрахунку за товар, поставлений по договору поставки №БП1711 від 02 липня 2019 р.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 16270,64 грн. є обґрунтованими, підтверджені належними доказами та такими, що підлягають задоволенню.

Крім суми основного боргу позивач просить суд стягнути з відповідача 5254,25 грн. 20% річних, 2558,23 грн. інфляційного збільшення суми боргу, штраф у розмірі 7% - 1138,94 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до п. 9.2. договорів у випадку порушення покупцем строків оплати отриманого від постачальника товару, покупець зобов`язаний сплатити постачальнику 20% річних від суми боргу за користування чужими грошовими коштами.

Враховуючи, що відповідач прострочив виконання зобов`язання по оплаті товару, з нього на користь позивача підлягає стягненню 5254,25 грн. 20% річних за загальний період з 19.07.2020 по 11.11.2021 та 2558,23 грн. інфляційних втрат за загальний період з серпня 2020 по вересень 2021, які нараховані позивачем відповідно до вимог закону та умов договору.

Статтею 230 ГК України визначено, що порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня).

Відповідно до п. 7.1. договорів у випадку порушення покупцем строків оплати вартості одержаного від постачальника товару, покупець зобовязаний сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день порушення строків оплати; у випадку порушення покупцем строків оплати вартості одержаного від постачальника товару більше ніж на 30 календарних днів, покупець сплачує постачальнику штраф в розмірі сім відсотків від суми боргу.

Враховуючи вищевикладені норми закону та умови договору, позивачем у зв`язку з простроченням виконання зобов`язання з оплати товару нараховано 1138,94 грн штрафу у розмірі 7%.

Дослідивши та перевіривши здійснений позивачем розрахунок штрафу, суд зазначає, що вимоги в цій частині також підлягають задоволенню, оскільки є законними та обгрунтованими.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення 25222,06 грн. заборгованості за Договором поставки №БП1711 від 02 липня 2019 р, з яких: 16270,64 грн. - основний борг, 5254,25 грн. - 20% річних, 2558,23 грн. - інфляційне збільшення суми боргу та штраф у розмірі 7% - 1138,94 грн., підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст.ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За таких обставин, оцінивши подані докази, які досліджені судом, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходи із наступного.

Відповідно до п. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов підлягають задоволенню у повному обсязі, то відповідно витрати на сплату судового збору відшкодуванню підлягають у розмірі 2270,00 грн.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Баядера Логістик» (02088, м. Київ, вул. Є. Харченка, 42 , Адреса для кореспонденції: 36014, м. Полтава, пров. Спортивний 2-А) 16270,64 грн. основного боргу, 5254,25 грн. 20% річних, 2558,23 грн. інфляційного збільшення суми боргу, 1138,94 грн. штрафу та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 270, 00 грн.,

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 08.02.2022 р.

Суддя Киричук О.А.