ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2022 Справа № 914/3446/21

Суддя Господарського суду Львівської області Король М.Р., за участі секретаря судового засідання Дзюби М.Р., розглянувши справуза позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНСТАЛПЛАСТ»

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАРНОБУД»

про: стягнення 365 345,70 грн.,

Представники

позивача: не з`явився,

відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

16.11.2021р. на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНСТАЛПЛАСТ» до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАРНОБУД» про стягнення 365 345,70 грн.

22.11.2021р. Господарський суд Львівської області постановив ухвалу, якою, зокрема, ухвалив: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного провадження; судове засідання призначити на 15.12.2021р.; явку представників сторін у судове засідання визнано обов`язковою.

15.12.2021р. позивачем на адресу суду подано клопотання про розгляд справи без участі представника за наявними матеріалами справи, яке зареєстровано відділом автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх.№30263/21.

Судове засідання, призначене на 15.12.2021р., у зв`язку з відсутністю електроенергії в господарському суді Львівської області, не відбулося.

Господарським судом Львівської області ухвалою від 20.12.2021р. у справі №914/3446/21 судове засідання призначено на 12.01.2022р. о 14.00 год. та викликано учасників справи в судове засідання.

У судовому засіданні 12.01.2022р. уповноважені представники сторін участь не прийняли, суд постановив розгляд справи відкласти на 26.01.2022р. о 14.15 год.

Ухвалою від 12.01.2022р., в порядку ст.ст. 120-121 ГПК України, Господарський суд Львівської області викликав позивача та відповідача у цій справі та повідомляв про дату, час та місце проведення судового засідання з розгляду спору по суті.

26.01.2021р. на електронну адресу суду надійшло клопотання позивача, яке зареєстровано відділом автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх.№1981/22, в якому останній вказує, що після відкриття провадження у справі відповідачем частково сплачено основний борг в розмірі 90 000,00 грн. відповідно до платіжного доручення №775 від 22.12.2021р. та просить закрити провадження у справі в цій частині, повернути 1 350,00 грн. судового збору, стягнути з відповідача 230 282,08 грн основного боргу, 10 182,50 грн.-3% річних та 34 881,12 грн. інфляційний втрат.

У судове засідання 26.01.2022р. представник позивача не з`явився. При цьому, суд приймає до уваги клопотання (за вх.№30263/21 від 15.12.2021р.), в якому позивач просить розгляд справи здійснити без участі представника, за наявними матеріалами справи.

Відповідач правом участі в засіданні суду 26.01.2021р. також не скористався. Пояснень причин неявки та будь-яких доказів суду не подав.

Судом вжито належних заходів для повідомлення позивача та відповідача про дату, час та місце судового засідання.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що судом, згідно вимог Господарського процесуального кодексу України, надавалась в повному обсязі можливість учасникам справи щодо обґрунтування їх правової позиції по суті справи та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

При розгляді справи суд також зважає на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідач письмового відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не подав, тобто не скористався наданими йому процесуальними правами, передбаченим статтею 178 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч.9 ст. 165, ч.2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням неявки представників сторін суд зважає на положення ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України якою передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суть спору: Спір виник у зв`язку з невиконанням відповідачем обов`язку щодо своєчасної та повної оплати за поставлену продукцію.

Позиція позивача:

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що на виконання умов договору він здійснив поставку товару на загальну суму 665 472,94 грн. Проте, відповідач свого обов`язку по належній оплаті отриманого товару не виконав, сплативши частину заборгованості в сумі 345 190,86 грн. Відтак, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення 320 282,08 грн., як заборгованості по договору. За прострочення виконання зобов`язання по оплаті отриманого товару позивач також нарахував відповідачу 10 182,50 грн.- 3% річних та 34 881,12 грн. інфляційних втрат.

Позивачем були подані клопотання про розгляд справи без участі представника за наявними матеріалами справи та щодо часткової сплати основного боргу, яким повідомив суд про часткове погашення відповідачем суми заборгованості за поставлену продукцію у розмірі 90 000,00 грн., що стверджується платіжним дорученням: №775 від 22.12.2021р. на суму 90 000,00 грн., просить закрити провадження щодо вказаної суми основного боргу, повернути судовий збір.

Разом з тим, позивач просить стягнути з відповідача 230 282,08 грн основного боргу, 10 182,50 грн.- 3% річних та 34 881,12 грн. інфляційних втрат, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань згідно умов договору поставки №22/09/20-02 від 05.10.2020 року.

Позиція відповідача:

Відповідач, повідомлений належним чином про відкриття даного судового провадження, стосовно заявлених вимог не заперечив, доказів на спростування викладених позивачем обставин, відзиву чи пояснень не подав.

За результатами дослідження наданих позивачем доказів та матеріалів справи, суд встановив наступне:

05.10.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНСТАЛПЛАСТ» (Постачальник) і Товариством з обмеженою відповідальністю «ГАРНОБУД» (Покупець) укладено Договір поставки № 22/09/20-02 (Договір), відповідно до п. 1.1 якого, Постачальник зобов`язався поставити та передати у власність Покупця Продукцію, визначену у п. 2.1. цього Договору, а Покупець - прийняти та оплатити Продукцію в асортименті, кількості та за цінами, визначеними у Рахунках.

Пунктом 2.1. Договору визначено, що найменування, одиниці виміру та загальна кількість Продукції, що є предметом поставки за цим Договором, її часткове співвідношення (асортимент, номенклатура) визначаються у відповідному замовленні Покупця або узгоджується Сторонами у відповідних Рахунках.

Як зазначає позивач, у відповідності до погодженого між сторонами Договору замовлення щодо асортименту Продукції, Постачальником було виставлено Покупцеві Рахунок на оплату №10213 від 05.10.2020р. на суму 645 282,08 грн з ПДВ та Рахунок №8701 від 06.08.2021р. на суму 20 190,86 грн.

На виконання умов вищевказаного Договору, Постачальником було поставлено Покупцеві Продукцію на загальну суму 665 472,94 грн (з ПДВ), що підтверджується долученими до позовної заяви видатковими накладними №8868 від 21.10.2020р. на суму 531442,08 грн. (з ПДВ), №9283 від 29.10.2020 р. на суму 113 840,00 грн., №7183 від на суму 18 750,86 грн. та №7184 від 11.08.2021р. на суму 1 440,00 грн.

Вказані накладні підписані представниками сторін та скріплені їх печатками, що свідчить про прийняття відповідачем поставленої продукції без зауважень та заперечень.

Згідно з пунктом 7.8. Договору, оплата за партію Продукції, яка підлягає поставці відповідно до прийнятого Постачальником до виконання замовлення Покупця, здійснюється наступним чином: усі розрахунки проводяться у безготівковій формі шляхом 100 % попередньої оплати вартості Товару на підставі рахунку-фактури.

Відповідно до гарантійного листа, ТзОВ «ГАРНОБУД» гарантувало оплату по рахунку №10213 від 05.10.2020р. згідно Договору поставки №22/09/20-02 від 05.10.2020р. не пізніше 14 календарних днів після підписання Видаткових накладних.

Як зазначив, позивач, всупереч взятим на себе зобов`язанням за Договором, Покупець оплатив вартість поставленої продукції частково на суму 345 190,86 грн., внаслідок чого у нього виникла заборгованість на суму 320 282,08 грн.

Позивачем долучено до матеріалів позовної заяви картку-рахунок контрагента ТзОВ «Гарнобуд» за період жовтень 2020 року - листопад 2021 року за Договором поставки №Т22/09/20-02, в якому сальдо на кінець визначеного періоду становить 320 282,08 грн.

Вказана сума основного боргу заявлена позивачем до стягнення у судовому порядку в позовній заяві.

Після відкриття провадження у справі відповідачем частково сплачено основний борг в розмірі 90 000,00 грн. відповідно до платіжного доручення №775 від 22.12.2021р.

Згідно з п.9.1. Договору, у випадку невиконання або неналежного виконання Сторонами умов даного Договору, вони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України та цим Договором.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обов`язків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1, ч. 2 п.п. 5, 8 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено право кожного суб`єкта господарювання на захист своїх прав і законних інтересів шляхом, зокрема, присудження до виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків, іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст.ст. 525,526 ЦК України, ст.ст. 193, 202 ГК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст. 598, ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Частина 1 ст.626 ЦК України визначає договір, як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до положень ст.ст. 638,639 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ч.1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частинами 1, 2 ст.712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Перерахованими видатковими накладними підтверджується факт отримання відповідачем від позивача товару за Договором на загальну суму 665 472,94 грн., а з картки-рахунку позивача слідує, що відповідач оплатив отриманий товар в сумі 345 190,86 грн., несплачена сума складає 320 282,08 грн.

Відповідач не подав відзиву на позов та докази, які б підтверджували здійснення ним повної оплати за продукцію за Договором.

При цьому, після відкриття провадження у справі, відповідач сплатив 90 000,00 грн. основного боргу, що підтверджується платіжними дорученнями №775 від 22.12.2021р.

У зв`язку з частковим погашенням відповідачем частини суми основного боргу в розмірі 90 000,00 грн., позивач просить закрити провадження у справі в цій частині та повернути судовий збір.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що між сторонами відсутній спір щодо стягнення 90 000,00 грн основного боргу. Відтак, провадження у справі в цій частині підлягає закриттю на підставі п. 2 ч.1 ст. 231 ГПК України.

Отже, сума основного боргу на день ухвалення рішення суду становить 230 282,08 грн. (320 282,08 грн. 90 000,00 грн).

Основний борг в сумі 230 282,08 грн. позивачем доведений належними та допустимими доказами, його наявність і розмір відповідачем не спростовані, тому підлягає стягненню в судовому порядку.

Поряд з цим, за порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивачем заявлено до стягнення 10 182,50 грн. - 3% річних та 34 881,12 грн. інфляційних втрат, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань згідно умов договору поставки №22/09/20-02 від 05.10.2020 року.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як зазначено вище, згідно з п.9.1. Договору, у випадку невиконання або неналежного виконання Сторонами умов даного Договору, вони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України та цим Договором.

Таким чином, суд вважає, що вимоги щодо стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат є правомірними, оскільки відповідають умовам укладеного Договору та чинному законодавству.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку розміру сум відсотків річних та інфляційних втрат, судом встановлено, що такий обраховано арифметично вірно, а тому вимога про стягнення 10 182,50 грн. - 3% річних та 34 881,12 грн. інфляційних втрат підлягає задоволенню в повному обсязі.

Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з положеннями статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Судом кожній стороні була надана розумна можливість, представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, в т.ч. подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, прийняти участь у дослідженні доказів, надати пояснення, обґрунтувати перед судом переконливість поданих доказів та позицій по справі, скористатись іншими процесуальними правами.

Як зазначалось вище, суд процесуальним законом позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу.

Згідно з ч.4 ст.13 ГПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, з урахуванням викладеного, відповідно до умов Договору, обставин справи та вимог законодавства суд вважає, що відповідач договірні зобов`язання щодо порядку та строків розрахунків за поставлену продукцію виконав з порушенням умов Договору в цій частині, прострочив їх оплату, та здійснив розрахунок не у повному обсязі, тому позов в частині вимог про стягнення 230 282,08 грн основного боргу, 10 182,50 грн.- 3% річних та 34 881,12 грн. інфляційних втрат суд визнає обґрунтованим, доведеним і таким, що підлягає задоволенню.

Провадження ж у частині вимог про стягнення основного боргу в сумі 90 000,00 грн. підлягає закриттю, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне:

Відповідно до ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Приписами частини другої вказаної статті встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Приписами ч.1 ст.124 ГПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Позивачем при поданні позовної заяви до господарського суду надано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, згідно якого позивач очікує понести у зв`язку із розглядом справи судові витрати в розмірі 5 480,19 грн. у вигляді сплаченого за подання позовної заяви до господарського суду судового збору.

Сплачена позивачем сума судового збору за подання до суду позовної заяви підтверджується платіжним дорученням №4005 від 15.11.2021р. на суму 5 480,19 грн.

Враховуючи, що у частині позовних вимог про стягнення основного боргу у розмірі 90 000,00 грн. провадження у справі №914/3446/21 підлягає закриттю, позивач просив повернути з державного бюджету судовий збір на підставі ч. 1 п. 5 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Частиною 4 статті 231 ГПК України зазначено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Згідно п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню у сумі 275 345,70 грн., тому витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам, а саме у сумі 4 130,19 грн.

Враховуючи викладене, судовий збір, сплачений позивачем в розмірі 1 350,00 грн. підлягає поверненню.

Керуючись ст.ст.13, 73-74, 76-79, 86,129, 236, 238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі № 914/3446/21 в частині стягнення основного боргу 90 000,00 грн. закрити.

2. Решту позовних вимог задовольнити.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАРНОБУД» (адреса: Україна, 79058, Львівська обл., місто Львів, ПРОСПЕКТ В`ЯЧЕСЛАВА ЧОРНОВОЛА, будинок 59, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНСТАЛПЛАСТ» (адреса: Україна, 81500, Львівська обл., Городоцький р-н, місто Городок, ВУЛИЦЯ БІЛАСА, будинок 35, ) 230 282,08 грн. боргу, 34 881,12 грн. інфляційних втрат, 10 182,50 грн.- 3% річних та 4 130,19 грн. судового збору.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

5. Постановити ухвалу про повернення Товариству з обмеженою відповідальністю «ІНСТАЛПЛАСТ» (адреса: Україна, 81500, Львівська обл., Городоцький р-н, місто Городок, ВУЛИЦЯ БІЛАСА, будинок 35, ) 1 350, 00 грн. судового збору, сплаченого за платіжним дорученням №4005 від 15.11.2021р.

Рішення набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повний текст рішення, враховуючи перебування судді Король М.Р. у відпустці з 31.01.2022р. по 01.02.2022р., складено 02.02.2022р.

Суддя Король М.Р.