РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2022Справа № 910/14241/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., за участю секретаря судового засідання Філон І.М., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сонячна енергія захід"

до Державного підприємства "Гарантований покупець"

про стягнення 2 342 619, 38 грн.

Представники:

від позивача: Войніканіс-Мирський Я.С.;

від відповідача: Корсун Ю.Ю.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сонячна енергія захід" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Гарантований покупець" (далі-відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 9 128 685, 23 грн, з яких: 6 786 065, 85 грн - основного боргу, 556 563, 31 грн - пені, 642 199, 29 грн - штрафу, 855 472, 04 грн - інфляційних втрат та 288 384, 74 грн - 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором № 15494/01 від 30.08.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.09.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи здійснюється в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 30.09.2021.

У судовому засіданні 30.09.2021 відкладено розгляд справи на 04.11.2021.

18.10.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду від Державного підприємства "Гарантований покупець" надійшов відзив на позов, в якому відповідач зазначає, що його обов`язок з оплати 100% вартості відпущеної продавцем за "зеленим" тарифом електричної енергії попереднього розрахункового місяця настає за одночасної наявності двох обов`язкових умов: отримання відповідачем підписаного продавцем акту та затвердження регулятором розміру вартості послуги, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці. Крім цього, відповідач зазначає, що матеріали справи не містять підтвердження направлення актів купівлі-продажу та доказів що підтверджують дати отримання відповідачем таких актів купівлі-продажу, а також вказує, що позивачем не доведено настання строку виконання зобов`язання щодо оплати електроенергії спірних періодів.

18.10.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла зустрічна позовна заява Державного підприємства "Гарантований покупець" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сонячна енергія захід", в якій заявник просить суд надати тлумачення п. 6.1. додаткової угоди № 113/01 від 30.06.2019 до договору від 30.08.2018 № 15494/01, що була укладена між ТОВ "Сонячна енергія захід", ДП «Енергоринок» та ДП "Гарантований покупець", а саме, чи обов`язковий досудовий порядок врегулювання спору.

Також, 18.10.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла зустрічна позовна заява Державного підприємства "Гарантований покупець" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сонячна енергія захід", в якій заявник просить суд визнати недійсним п. 4.6. додаткової угоди № 113/01 від 30.06.2019 до договору від 30.08.2018 № 15494/01, що була укладена між ТОВ "Сонячна енергія захід", ДП «Енергоринок» та ДП «Гарантований покупець».

25.10.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду позивач подав заперечення на клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання зустрічної позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.10.2021 повернуто Державному підприємству "Гарантований покупець" зустрічну позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сонячна енергія захід" про тлумачення п. 6.1. додаткової угоди № 113/01 від 30.06.2019 до договору від 30.08.2018 № 15494/01 у справі № 910/14241/21.

Крім того, ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.10.2021 у задоволенні клопотання Державного підприємства "Гарантований покупець" про відстрочення сплати судового збору - відмовлено. Зустрічну позовну заяву Державного підприємства "Гарантований покупець" про визнання недійсним пункту додаткової угоди до договору - залишено без руху. Встановлено Державному підприємству "Гарантований покупець" строк для усунення недоліків зустрічної позовної заяви.

25.10.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду позивач подав відповідь на відзив, в якій, зокрема зазначає, що оплата відпущеної електричної енергії здійснюється з дати затвердження Регулятором розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, при цьому відповідними постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг був затверджений розмір вартості таких послуг за період березень-липень 2020 року, тож строк виконання зобов`язання з оплати поставленої електричної енергії у відповідача настав.

29.10.2021 відповідач через відділ автоматизованого документообігу суду подав заперечення на відповідь на відзив, в яких, зокрема зазначає, що позивачем порушено порядок досудового врегулювання спору, а також вказує, що обов`язок гарантованого покупця з оплати 100 % вартості відпущеної продавцем за «зеленим» тарифом електричної енергії попереднього розрахункового місяця виникає лише з другого робочого дня, що слідує за днем затвердження розміру вартості послуги регулятором, наданої гарантованим покупцем у цьому розрахунковому місяці.

03.11.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду від Державного підприємства "Гарантований покупець" надійшло клопотання про усунення недоліків позовної заяви.

У судовому засіданні 04.11.2021 оголошено перерву до 25.11.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.11.2021 прийнято зустрічну позовну заяву Державного підприємства "Гарантований покупець" до спільного розгляду з первісним позовом. Зустрічний позов Державного підприємства "Гарантований покупець" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сонячна енергія захід" про визнання недійсним пункту додаткової угоди до договору об`єднано в одне провадження з первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сонячна енергія захід" до Державного підприємства "Гарантований покупець" про стягнення 9 128 685, 23 грн. у справі №910/14241/21.

22.11.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду Товариство з обмеженою відповідальністю "Сонячна енергія захід" подало відзив на зустрічну позовну заяву, в якому, зокрема зазначає, що ДП "Гарантований покупець" не обгрунтовано та не підтверджено наявність підстав для визнання недійсним п. 4.6. додаткової угоди до договору, при цьому відповідач (за зустрічним позовом) зазначає, що договір № 15494/01 від 30.08.2018 та додаткова угода № 113/01 від 30.06.2019 є типовими, їх форма затверджена постановою НКРЕКП № 641 від 26.04.2019.

22.11.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду від Державного підприємства "Гарантований покупець" надійшло клопотання про закриття провадження в частині, в якому відповідач (за первісним позовом) повідомляє про сплату на користь позивача суми основного боргу у розмірі 6 786 065, 85 грн, на підтвердження чого надає платіжні доручення № 149 107 від 28.08.2021, № 177438 від 12.11.2021, № 186 704 від 12.11.2021, № 178 092 від 12.11.2021, № 178 805 від 12.11.2021, у зв`язку з чим просить суд закрити провадження у даній справі в частині стягнення з гарантованого покупця боргу за поставлену електричну енергію у розмірі 6 786 065, 85 грн, у зв`язку з відсутністю предмету спору.

22.11.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Сонячна енергія захід" надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач (за первісним позовом) у зв`язку з погашенням відповідачем (за первісним позовом) суми основної заборгованості за поставлену електричну енергію за період квітень-липень 2020 у розмірі 6 786 065, 85 грн, просить суд стягнути з відповідача (за первісним позовом) на користь позивача (за первісним позовом) заборгованість у розмірі 2 342 619, 38 грн, з яких: 556 563, 31 грн - пені, 642 199, 29 грн - штрафу, 855 472, 04 грн - інфляційних втрат та 288 384, 74 грн - 3 % річних.

У судовому засіданні 25.11.2021, розглянувши подану позивачем заяву про зменшення розміру позовних вимог, суд визнав подану заяву такою, що відповідає вимогам ст. 46 ГПК України у зв`язку з чим приймає її до розгляду.

За таких обставин, суд розглядає справу, виходячи з нової ціни позову, а саме 2 342 619, 38 грн, з яких: 556 563, 31 грн - пені, 642 199, 29 грн - штрафу, 855 472, 04 грн - інфляційних втрат та 288 384, 74 грн - 3 % річних.

Крім того, у судовому засіданні 25.11.2021 відповідач не підтримав подане клопотання про закриття провадження у справі в частині позовних вимог.

Також, у судовому засіданні 25.11.2021 оголошено перерву до 16.12.2021.

26.11.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду від Державного підприємства "Гарантований покупець" надійшла відповідь на відзив на зустрічний позов, в якій позивач (за зустрічним позовом), зокрема зазначає, що п. 4.6. додаткової угоди до договору підлягає визнанню недійсним, оскільки призводить до збільшення кредиторської заборгованості Гарантованого покупця перед позивачем, відповідно, на думку позивача (за зустрічним позовом) такий пункт договору не відповідає засадам справедливості.

07.12.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Сонячна енергія захід" надійшли заперечення на відповідь на відзив на зустрічний позов, в яких відповідач (за зустрічним позовом) зокрема зазначає, що розмір штрафних санкцій (пені та штрафу), передбачений п. 4.6. додаткової угоди до договору врегульований постановою НКРЕКП № 641 від 26.04.2019.

08.12.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду від Державного підприємства "Гарантований покупець" надійшло клопотання про залишення без розгляду зустрічного позову, в якому позивач (за зустрічним позовом) просить суд залишити без розгляду зустрічну позовну заяву Державного підприємства "Гарантований покупець" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сонячна енергія захід" про визнання недійсним пункту додаткової угоди до договору на підставі п. 5 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України.

Також, 08.12.2021 від Державного підприємства "Гарантований покупець" надійшла заява про зменшення штрафних санкцій, в якій відповідач просить суд зменшити розмір штрафних санкцій у даній справі до 1 % від заявленої суми штрафних санкцій, що підлягають задоволенню.

Крім того, 08.12.2021 від Державного підприємства "Гарантований покупець" надійшли клопотання про залучення третіх осіб, в яких відповідач просить суд залучити до участі у справі Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго", Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг та Кабінет міністрів України у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

У цьому судовому засіданні представник позивача (за зустрічним позовом) підтримав подане клопотання про залишення без розгляду зустрічної позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.12.2021 зустрічний позов Державного підприємства "Гарантований покупець" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сонячна енергія захід" про визнання недійсним пункту додаткової угоди до договору - залишено без розгляду.

У судовому засіданні 16.12.2021, розглянувши клопотання Державного підприємства "Гарантований покупець" про залучення до участі у справі Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго», Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг та Кабінет міністрів України у якості третіх осіб, дослідивши матеріали справи, суд відмовив у їх задоволенні (мотиви викладені в ухвалі суду від 16.12.2021).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.12.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Судове засідання у справі № 910/14241/21 призначено на 27.01.2022.

У цьому судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 27.01.2022 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

30.08.2018 між Державним підприємством "Енергоринок" (далі - ДПЕ) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сонячна енергія захід" (далі - ВАД) укладено договір №15494/01, відповідно до якого ВАД зобов`язується продавати, а ДПЕ зобов`язується купувати електроенергію, вироблену ВАД, та здійснювати її оплату відповідно до умов договору.

30.06.2019 між Державним підприємством "Енергоринок" (ДПЕ), Державним підприємством "Гарантований Покупець" (далі - гарантований покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сонячна енергія захід" (виробник за "зеленим" тарифом) укладено додаткову угоду № 113/01 до договору №15494/01 від 30.08.2018, в преамбулі якої визначено, що з метою реалізації вимог Закону України "Про ринок електричної енергії" в частині правонаступництва гарантованого покупця за договором купівлі-продажу електричної енергії за "зеленим" тарифом між ДПЕ та виробником електричної енергії, укладено цю додаткову угоду про зміну сторони зобов`язання договору про купівлю-продаж електричної енергії між ДПЕ та суб`єктом господарювання, що виробляє електричну енергію з використанням альтернативних джерел енергії від 30.08.2018 №15494/01 та приведено такий договір у відповідність Типового договору про купівлю-продаж електричної енергії за "зеленим" тарифом між гарантованим покупцем та суб`єктом господарювання, що виробляє електричну енергію з використанням альтернативних джерел енергії, затвердженого постановою НКРЕКП від 26.04.2019 №641.

Відповідно п.п. 1, 2 додаткової угоди № 113/01 від 30.06.2019 сторони дійшли згоди в преамбулі договору слова «Державне підприємство "Енергоринок", що діє на підставі ліцензії на право здійснення підприємницької діяльності з оптового постачання електричної енергії від 18.01.2012 № 579645 та має статус платника податку на прибуток на загальних умовах» замінити на слова «Державне підприємство "Гарантований Покупець", що діє на підставі ліцензії на провадження господарської діяльності зі здійснення функції гарантованого покупця.

Сторони дійшли згоди статті 1-10 договору замінити статтями 1-8 нової редакції.

Таким чином, на підставі додаткової угоди № 113/01 від 30.06.2019 відбулась заміна покупця виробленої Товариством з обмеженою відповідальністю "Сонячна енергія захід" електроенергії, а умови договору викладено у новій редакції, з метою приведення його змісту у відповідність з Типовим договором про купівлю-продаж електричної енергії за "зеленим" тарифом між гарантованим покупцем та суб`єктом господарювання, що виробляє електричну енергію з використанням альтернативних джерел енергії, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (надалі - НКРЕКП) №641 від 26.04.2019.

12.03.2020 між Державним підприємством "Гарантований Покупець" (гарантований покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сонячна енергія захід" (виробник за "зеленим" тарифом) укладено додаткову угоду № 434/01/20 до договору №15494/01 від 30.08.2018, відповідно до якої сторони дійшли згоди в преамбулі договору слова «виробник за «зеленим» тарифом» замінити словами «продавець за «зеленим» тарифом». Сторони дійшли згоди статті 1-7 договору викласти в новій редакції.

Так, згідно п. 1.1. договору (в редакції додаткової угоди № 434/01/20), продавець за "зеленим" тарифом зобов`язується продавати, а гарантований покупець зобов`язується купувати всю відпущену електричну енергію, вироблену продавцем за "зеленим" тарифом, та здійснювати її оплату відповідно до умов цього договору та законодавства України, у тому числі Порядку купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел, затвердженого постановою НКРБКП від 26 квітня 2019 року № 641 (далі - Порядок), або Порядку продажу та обліку електричної енергії, виробленої споживачами, а також розрахунків за неї, затвердженого постановою НКРЕКП від 13 грудня 2019 року № 2804 (далі - Порядок продажу електричної енергії споживачами).

За змістом п.п. 2.3 - 2.5 договору (в редакції додаткової угоди № 434/01/20) продавець за "зеленим" тарифом зобов`язується продавати, а гарантований покупець зобов`язується купувати всю відпущену електричну енергію в точках комерційного обліку електричної енергії генеруючих одиниць продавця за "зеленим" тарифом за встановленим йому "зеленим" тарифом з урахуванням надбавки до тарифу. Продавець за "зеленим" тарифом продає гарантованому покупцю електричну енергію відповідно до Порядку, якщо продавець є виробником за «зеленим» тарифом, або Порядку продажу електричної енергії споживачами, у разі якщо продавець є споживачем за «зеленим» тарифом, за тарифами, величини яких для кожної генеруючої одиниці за «зеленим» тарифом встановлені регулятором, у національній валюті України. Вартість електричної енергії, купленої гарантованим покупцем у продавця з "зеленим" тарифом у розрахунковому місяці, визначається відповідно до глави 10 Порядку або глави 6 Порядку продажу електричної енергії споживачами на підставі тарифів, встановлених НКРЕКП для кожної генеруючої одиниці.

Положеннями п.п. 3.1 - 3.3 договору (в редакції додаткової угоди № 434/01/20) встановлено, що обсяг фактично проданої та купленої електричної енергії визначається відповідно до положень глави 8 Порядку або глави 5 Порядку продажу електричної енергії споживачами на підставі даних обліку, наданих Гарантованому покупцю адміністратором комерційного обліку, відповідно до глави 7 Порядку або глави 4 Порядку продажу електричної енергії споживачами.

Розрахунок за куплену гарантованим покупцем електроенергію здійснюється грошовими коштами, що перераховуються на поточний рахунок виробника за "зеленим" тарифом, з урахуванням ПДВ.

Оплата товарної продукції (електричної енергії), купленої Гарантованим покупцем у продавців за "зеленим" тарифом у розрахунковому місяці, та формування актів купівлі-продажу електричної енергії та актів купівлі-продажу відшкодування частки вартості врегулювання небалансу електричної енергії здійснюються відповідно до положень глави 10 Порядку або глави 6 Порядку продажу електричної енергії споживачами.

Відповідно до п. 4.1 договору (в редакції додаткової угоди № 434/01/20) продавець за "зеленим" тарифом має право вимагати від гарантованого покупця повну та своєчасну оплату товарної продукції відповідно до глави 3 цього Договору.

У пункті 4.5 договору (в редакції додаткової угоди № 434/01/20) встановлено, що гарантований покупець зобов`язаний: купувати у продавця за "зеленим" тарифом вироблену електричну енергію, за винятком обсягів електричної енергії, необхідних для власних потреб; у повному обсязі здійснювати своєчасні розрахунки за куплену у продавця за "зеленим" тарифом електричну енергію; нарахувати плату за відшкодування частки вартості врегулювання небалансу електричної енергії продавця за «зеленим» тарифом відповідно до положень глави 9 Порядку.

Згідно п. 4.6. договору (в редакції додаткової угоди № 434/01/20), гарантований покупець несе відповідальність за порушення порядку оплати продавцю за "зеленим" тарифом, що визначений у главі 10 Порядку або главі 6 Порядку продажу електричної енергії споживачами. Гарантованому покупцю нараховується пеня в розмірі 0,1 % від неоплаченої згідно з Порядком або Порядком продажу електричної енергії споживачами суми (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє на день розрахунку) на кожен день прострочення оплати. З Гарантованого покупця може стягуватися додатково штраф у розмірі 7% від неоплаченої згідно з Порядком або Порядком продажу електричної енергії споживачами суми за ненадходження понад 30 днів на рахунок продавця за "зеленим" тарифом належних коштів відповідно до порядку оплати. Сплата гарантованим покупцем пені та штрафу здійснюється з поточних рахунків гарантованого покупця на поточні рахунки продавців за "зеленим" тарифом.

Якщо продавець за "зеленим" тарифом є суб`єктом господарювання, який має ліцензію на провадження господарської діяльності з виробництва електричної енергії та Регулятором уже встановлено йому "зелений" тариф і продавець за «зеленим» тарифом має укладений з оператором системи передачі договір про врегулювання небалансів, цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє на строк дії "зеленого" тарифу (до 01.01.2030) (п. 7.4. договору в редакції додаткової угоди № 434/01/20).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору №15494/01 від 30.08.2018 року позивач продав, а відповідач в свою чергу купив відпущену електричну енергію, вироблену продавцем за "зеленим" тарифом за період липень 2019 - грудень 2020 у загальному розмірі 29 092 004, 26 грн, що підтверджується актами купівлі - продажу електроенергії за липень 2019 року від 31.07.2019 на суму 2 844 270, 01 грн (з урахуванням акта коригування від 23.08.2019 до акта за липень 2019 року), за серпень 2019 року від 31.08.2019 на суму 2 830 029, 20 грн (з урахуванням акта коригування від 31.12.2019 до акта за серпень 2019 року), за вересень 2019 року від 30.09.2019 на суму 2 210 503, 18 грн (з урахуванням акта коригування від 31.12.2019 до акта за вересень 2019 року), за жовтень 2019 року від 31.10.2019 на суму 1 353 828, 08 грн, за листопад 2019 року від 30.11.2019 на суму 572 270, 77 грн, за грудень 2019 року від 31.12.2019 на суму 543 013, 74 грн, за січень 2020 року від 31.01.2020 на суму 652 894, 52 грн, за лютий 2020 року від 29.02.2020 на суму 685 666, 63 грн, за березень 2020 року від 31.03.2020 на суму 1 665 257, 41 грн, за квітень 2020 року від 31.04.2020 на суму 2 661 994, 75 грн, за травень 2020 року від 31.05.2020 на суму 2 041 186, 94 грн, за червень 2020 від 30.06.2020 на суму 2 169 560, 59 грн, за липень 2020 від 31.07.2020 на суму 2 712 803, 90 грн, за серпень 2020 року від 31.08.2020 на суму 2 546 828, 99 грн, за вересень 2020 року від 30.09.2020 на суму 2 009 190, 71 грн, за жовтень 2020 року від 31.10.2020 на суму 837 713, 26 грн, за листопад 200 року від 30.11.2020 на суму 482 029, 91 грн, за грудень 2020 року від 31.12.2020 на суму 200 257, 67 грн, які підписані представниками сторін та скріплені печатками підприємств.

Проте, відповідач свої грошові зобов`язання з оплати вартості придбаної електричної енергії за період квітень 2020 - липень 2020 згідно актів купівлі - продажу електроенергії за квітень 2020 року від 31.04.2020 на суму 2 661 994, 75 грн, за травень 2020 року від 31.05.2020 на суму 2 041 186, 94 грн, за червень 2020 від 30.06.2020 на суму 2 169 560, 59 грн, за липень 2020 від 31.07.2020 на суму 2 712 803, 90 грн виконав з порушенням строків встановлених договором та Порядком, що підтверджується банківськими виписками по здійсненим ДП «Гарантований Покупець» платежам.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач несвоєчасно виконав свої зобов`язання, а тому просить суд стягнути з відповідача 556 563, 31 грн - пені за періоди з 01.06.2020 по 30.11.2020, з 30.06.2020 по 29.12.2020, з 27.07.2020 по 26.01.2021 та з 24.08.2020 по 23.02.2021, 642 199, 29 грн - штрафу у розмірі 7 % від неоплаченої суми, 855 472, 04 грн - інфляційних втрат за загальний період червень 2020 - липень 2021 та 288 384, 74 грн - 3 % річних за період з 01.06.2020 по 31.08.2021, з 30.06.2020 по 31.08.2021, з 27.07.2020 по 31.08.2020, з 24.08.2020 по 31.08.2021.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Так, згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 714 Цивільного кодексу України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно з ч. 2 ст. 714 Цивільного кодексу України встановлено, що до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Частиною 1 ст. 275 Господарського кодексу України встановлено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію (ч.ч. 6, 7 ст. 276 Господарського кодексу України).

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (ч. 2 ст. 193 Цивільного кодексу України).

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Судом встановлено, що на виконання умов договору №15494/01 від 30.08.2018 року позивач продав, а відповідач в свою чергу купив відпущену електричну енергію, вироблену продавцем за "зеленим" тарифом за період липень 2019 - грудень 2020 у загальному розмірі 29 092 004, 26 грн, що підтверджується актами купівлі - продажу електроенергії за період липень 2019 року - грудень 2020 року, які підписані представниками сторін та скріплені печатками підприємств.

Проте, відповідач свої грошові зобов`язання з оплати вартості придбаної електричної енергії за період квітень 2020 - липень 2020 згідно актів купівлі - продажу електроенергії за квітень 2020 року від 31.04.2020 на суму 2 661 994, 75 грн, за травень 2020 року від 31.05.2020 на суму 2 041 186, 94 грн, за червень 2020 від 30.06.2020 на суму 2 169 560, 59 грн, за липень 2020 від 31.07.2020 на суму 2 712 803, 90 грн виконав з порушенням строків встановлених договором та Порядком, що підтверджується банківськими виписками по здійсненим ДП «Гарантований Покупець» платежам.

Положеннями п.п. 3.1 - 3.3 договору (в редакції додаткової угоди № 434/01/20) встановлено, що обсяг фактично проданої та купленої електричної енергії визначається відповідно до положень глави 8 Порядку або глави 5 Порядку продажу електричної енергії споживачами на підставі даних обліку, наданих Гарантованому покупцю адміністратором комерційного обліку, відповідно до глави 7 Порядку або глави 4 Порядку продажу електричної енергії споживачами.

Розрахунок за куплену гарантованим покупцем електроенергію здійснюється грошовими коштами, що перераховуються на поточний рахунок виробника за "зеленим" тарифом, з урахуванням ПДВ.

Оплата товарної продукції (електричної енергії), купленої Гарантованим покупцем у продавців за "зеленим" тарифом у розрахунковому місяці, та формування актів купівлі-продажу електричної енергії та актів купівлі-продажу відшкодування частки вартості врегулювання небалансу електричної енергії здійснюються відповідно до положень глави 10 Порядку або глави 6 Порядку продажу електричної енергії споживачами.

Відповідно до ст. 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ч. 5 ст. 65 Закону України "Про ринок електричної енергії" гарантований покупець здійснює оплату електричної енергії, купленої за "зеленим" тарифом та за аукціонною ціною, за фактичний обсяг відпущеної електричної енергії на об`єктах електроенергетики, що використовують альтернативні джерела енергії (а з використанням гідроенергії - вироблену лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), на підставі даних комерційного обліку, отриманих від адміністратора комерційного обліку, у порядку та строки, визначені відповідними договорами.

У п. 10.1 глави 10 Порядку купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом зазначено, що до 15 числа (включно) розрахункового місяця гарантований покупець здійснює оплату платежу продавцям із забезпеченням їм пропорційної оплати відповідно до оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої АКО, підписаної КЕП, за перші 10 днів розрахункового місяця, що визначається відповідно до обсягів відпуску електричної енергії генеруючими одиницями продавця, що визначені відповідно до пунктів 8.7 та 8.8 глави 8 цього Порядку, з урахуванням авансових платежів та заборгованості продавця перед гарантованим покупцем за спожиту електричну енергію.

До 25 числа (включно) розрахункового місяця гарантований покупець здійснює оплату платежу продавцям із забезпеченням їм пропорційної оплати відповідно до оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої АКО, підписаної КЕП, за перші 20 днів розрахункового місяця, що визначається відповідно до обсягів відпуску електричної енергії генеруючими одиницями продавця, що визначені відповідно до пунктів 8.7 та 8.8 глави 8 цього Порядку, з урахуванням авансових платежів та заборгованості продавця перед гарантованим покупцем за спожиту електричну енергію.

Відповідно до п. 10.4 глави 10 Порядку купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом після отримання від продавця акта купівлі-продажу протягом двох робочих днів з дати затвердження Регулятором розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці, гарантований покупець здійснює остаточний розрахунок з продавцем із забезпеченням йому 100% оплати відпущеної електричної енергії попереднього розрахункового періоду (місяця) з урахуванням авансових платежів.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 27.05.2020 № 995 затверджено розмір вартості послуги із забезпечення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ДП "Гарантований покупець" у квітні 2020 року. Отже, Державне підприємство "Гарантований покупець" зобов`язано було провести з Товариством з обмеженою відповідальністю "Сонячна енергія захід" остаточний розрахунок за поставлену електричну енергію у квітні 2020 року у строк до 29.05.2020 року (включно).

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 24.06.2020 № 1211 затверджено розмір вартості послуги із забезпечення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ДП "Гарантований покупець" у травні 2020 року. Отже, відповідач зобов`язаний був провести з Товариством з обмеженою відповідальністю "Сонячна енергія захід" остаточний розрахунок за поставлену електричну енергію у травні 2020 року у строк до 26.06.2020 року (включно).

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 22.07.2020 № 1435 затверджено розмір вартості послуги із забезпечення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ДП "Гарантований покупець" у червні 2020 року. Отже, відповідач зобов`язаний був провести з Товариством з обмеженою відповідальністю "Сонячна енергія захід" остаточний розрахунок за поставлену електричну енергію у червні 2020 року у строк до 24.07.2020 року (включно).

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 19.08.2020 № 1600 затверджено розмір вартості послуги із забезпечення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ДП "Гарантований покупець" у липні 2020 року. Отже, відповідач зобов`язаний був провести з Товариством з обмеженою відповідальністю "Сонячна енергія захід" остаточний розрахунок за поставлену електричну енергію у липні 2020 року у строк до 21.08.2020 року (включно).

Тож, враховуючи вищенаведені умови договору (в редакції додаткової угоди № 434/01/20) та Порядку продажу електричної енергії споживачами, обов`язок по оплаті купленої електричної енергії, виробленої продавцем за "зеленим" тарифом, за період квітень 2020 року - липень 2020 року станом на момент розгляду даної справи настав.

При цьому, судом розглянуті та відхилені заперечення відповідача стосовно того, що оплата вартості електричної енергії за "зеленим" тарифом залежить від надходження коштів від Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго", яке неналежним чином виконує свої грошові зобов`язання, з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями та відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд зазначає, що за умовами укладеного між сторонами договору №15494/01 від 30.08.2018 року (в редакції додаткової угоди № 434/01/20) саме відповідач взяв на себе обов`язок купувати усю відпущену електричну енергію, вироблену виробником за "зеленим" тарифом, та здійснювати її оплату відповідно до умов договору та законодавства України, у тому числі Порядку купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом, затвердженого постановою НКЕКП від 26.04.2019 №641.

Отже, саме лише посилання відповідача на те, що порушення грошового зобов`язання сталося не з його вини, не може бути прийнято судом, оскільки недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника не є підставою для звільнення відповідача у даній справі від виконання своїх договірних зобов`язань, у тому числі, в частині здійснення повної та своєчасної оплати вартості обсягу електричної енергії за "зеленим тарифом" отриманої у квітні-липні 2020 року.

Суд зазначає, що відповідач не довів належними доказами відсутність своєї вини та, відповідно, необхідність звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язання в розумінні ст. 614 ЦК України.

Судом також відхиляються доводи відповідача про те, що виконання грошових зобов`язань відповідача перед позивачем повинно здійснюватися протягом 2021-2022 років шляхом оформлення облігацій внутрішньої державної позики з терміном обігу п`ять років, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 4 Розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України про удосконалення умов підтримки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії" від 21.07.2020, що набрав чинності 01.08.2020, Кабінету Міністрів України протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим Законом з метою погашення заборгованості державного підприємства "Гарантований покупець" перед суб`єктами господарювання, які виробляють електричну енергію з альтернативних джерел енергії, що утворилась станом на 1 серпня 2020 року, доручено розробити та подати до Верховної ради України законопроект щодо відшкодування такої заборгованості протягом 2021-2022 років шляхом оформлення облігацій внутрішньої державної позики з терміном обігу п`ять років.

Однак, суд звертає увагу на відсутність нормативного акту, який би на законодавчому рівні встановлював інший порядок та спосіб виконання зобов`язань Державного підприємства "Гарантований покупець" перед позивачем, ніж передбачено договором та Порядком.

Крім того, суд не приймає до уваги заперечення відповідача стосовно того, що матеріали справи не містять підтвердження направлення позивачем на адресу відповідача актів купівлі-продажу та доказів що підтверджують дати отримання відповідачем таких актів, оскільки відповідні акти купівлі-продажу електричної енергії, зокрема за спірний період квітень-липень 2020 року, підписані представником відповідача та скріплені печаткою Державного підприємства "Гарантований покупець" у відповідності до вимог п. 10.4. Порядку № 641 та містять дані щодо конкретної дати підписання кожного акта.

При цьому, відповідачем не надано суду доказів того, що вказані акти купівлі-продажу електричної енергії були підписані або отримані відповідачем в дату, відмінну від дати їх підписання обома сторонами.

З урахуванням наведеного, оскільки відповідачем не підтверджено належними та достатніми доказами обставини, на які він посилається у відзиві на позов, суд вважає заперечення відповідача, які викладені у відзиві на позовну заяву необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Тож, позивач просить суд стягнути з відповідача 556 563, 31 грн - пені за періоди з 01.06.2020 по 30.11.2020, з 30.06.2020 по 29.12.2020, з 27.07.2020 по 26.01.2021 та з 24.08.2020 по 23.02.2021, 642 199, 29 грн - штрафу у розмірі 7 % від неоплаченої суми, 855 472, 04 грн - інфляційних втрат за загальний період червень 2020 - липень 2021 та 288 384, 74 грн - 3 % річних за період з 01.06.2020 по 31.08.2021, з 30.06.2020 по 31.08.2021, з 27.07.2020 по 31.08.2020, з 24.08.2020 по 31.08.2021.

Згідно п. 4.6. договору (в редакції додаткової угоди № 434/01/20), гарантований покупець несе відповідальність за порушення порядку оплати продавцю за "зеленим" тарифом, що визначений у главі 10 Порядку або главі 6 Порядку продажу електричної енергії споживачами. Гарантованому покупцю нараховується пеня в розмірі 0,1 % від неоплаченої згідно з Порядком або Порядком продажу електричної енергії споживачами суми (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє на день розрахунку) на кожен день прострочення оплати. З Гарантованого покупця може стягуватися додатково штраф у розмірі 7% від неоплаченої згідно з Порядком або Порядком продажу електричної енергії споживачами суми за ненадходження понад 30 днів на рахунок продавця за "зеленим" тарифом належних коштів відповідно до порядку оплати. Сплата гарантованим покупцем пені та штрафу здійснюється з поточних рахунків гарантованого покупця на поточні рахунки продавців за "зеленим" тарифом.

Згідно ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно п. 2.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013 року, за приписом статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

В силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. (п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013 року).

Оскільки положення договору не містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановленого в ст. 232 Господарського кодексу України, то нарахування штрафних санкцій припиняється зі сплином 6 місяців.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок пені та встановив, що в останньому допущено помилки у визначенні розміру нарахування пені.

За розрахунком суду обґрунтованою до стягнення є сума пені у розмірі 555 218, 52 грн., яка розрахована з моменту виникнення прострочення виконання грошового зобов`язання за періоди з 01.06.2020 по 30.11.2020, з 30.06.2020 по 29.12.2020, з 27.07.2020 по 26.01.2021 та з 24.08.2020 по 23.02.2021 (розрахунок проведено окремо по кожному акту), а тому вимога в цій частині підлягає частковому задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 642 199, 29 грн - штрафу у розмірі 7 % від неоплаченої суми за період квітень - липень 2020, суд зазначає наступне.

У випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень можливості передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України, відповідно до якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, чинне законодавство допускає можливість одночасного стягнення з учасника господарських відносин, що порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені, які не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.04.2019 у справі №917/194/18, від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 25.05.2018 у справі №922/1720/17.

Судом перевірено розрахунок заявленого до стягнення з відповідача розміру штрафу, з урахуванням приписів чинного законодавства України та п. 4.6. договору (в редакції додаткової угоди № 434/01/20), та встановлено, що сума нарахована вірно, відповідно до вимог законодавства та умов договору, а тому визнається обґрунтованою вимога позивача про стягнення з відповідача 642 199, 29 грн - штрафу у розмірі 7 % від неоплаченої суми за період квітень - липень 2020.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача 855 472, 04 грн - інфляційних втрат за загальний період червень 2020 - липень 2021 та 288 384, 74 грн - 3 % річних за період з 01.06.2020 по 31.08.2021, з 30.06.2020 по 31.08.2021, з 27.07.2020 по 31.08.2020, з 24.08.2020 по 31.08.2021, суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013 року).

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Разом із тим, суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Крім того, необхідно враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справі № 924/312/18 від 13.02.2019 р., у справі № 910/5625/18 від 24.04.2019 р., у справі №910/21564/16 від 10.07.2019 р.

Судом перевірено правильність наданих позивачем розрахунків 3 % річних та інфляційних втрат і встановлено, що позивачем допущено помилку у визначенні розміру нарахування 3 % річних, при цьому інфляційні втрати нараховані вірно.

За розрахунком суду, обґрунтованою є сума 3 % річних у розмірі 286 321, 01 грн яка розрахована з моменту виникнення прострочення виконання грошового зобов`язання за періоди з за період з 01.06.2020 по 31.08.2021, з 30.06.2020 по 31.08.2021, з 27.07.2020 по 31.08.2020, з 24.08.2020 по 31.08.2021 та сума інфляційних втрат у розмірі 855 472, 04 грн - інфляційних втрат за загальний період червень 2020 - липень 2021, а тому вимоги в цій частині також підлягають частковому задоволенню.

Разом з тим, Державним підприємством "Гарантований покупець" було подано заяву, в якому відповідач просив суд у разі прийняття рішення про задоволення позовних вимог зменшити розмір штрафних санкцій до 1 % від заявленої суми штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Статтею 546 Цивільного кодексу України неустойка (штраф, пеня) віднесена до переліку видів забезпечення виконання зобов`язань.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Згідно з приписами частини 1 ст. 230 ГК України неустойка є штрафною санкцією, яка застосовується до учасника господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Отже, неустойка має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Так, згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Водночас зазначені норми чинного законодавства України не містять переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

За змістом зазначених норм, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є такий випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Таким чином, аналіз зазначених норм права дозволяє дійти висновку, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Зменшення розміру неустойки є правом суду, а за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткового співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) та з дотриманням правил статті 86 ГПК України на власний розсуд та внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.

Отже, питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує відповідно до статті 86 ГПК України за наслідками аналізу, оцінки та дослідження конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу, встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, умов конкретних правовідносин з урахуванням наданих сторонами доказів, тобто у сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність/відсутність підстав для вчинення зазначеної дії.

Подібний за змістом висновок щодо застосування норм права, а саме статті 551 ЦК України та 233 ГК України, неодноразово викладався Верховним Судом у постановах, зокрема, але не виключно, від 26.07.2018 у справі № 924/1089/17, від 12.12.2018 у справі № 921/110/18, від 14.01.2019 у справі № 925/287/18, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 27.03.2019 у справі № 912/1703/18, від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 03.06.2019 у справі № 914/1517/18, від 23.10.2019 у справі № 917/101/19, від 06.11.2019 у справі №917/1638/18, від 17.12.2019 у справі № 916/545/19, від 13.01.2020 у справі № 902/855/18, від 14.01.2020 у справі № 911/873/19, від 10.02.2020 у справі № 910/1175/19, від 19.02.2020 у справі № 910/1303/19, від 26.02.2020 у справі № 925/605/18, від 17.03.2020 № 925/597/19, від 18.06.2020 у справі № 904/3491/19 від 14.04.2021 у справі № 922/1716/20.

У постановах від 12.06.2019 у справі № 904/4085/18 та від 09.10.2019 у справі №904/4083/18 Верховний Суд вказав на те, що зменшення розміру пені є правом суду, яке може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів.

Слід зауважити, що у вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема з розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

Господарський суд об`єктивно оцінює, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання).

Вказану правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 908/1453/1.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2021 у справі №902/417/18 дійшла висновку про те, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір неустойки, як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Разом з тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру пені фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Загальними засадами цивільного законодавства згідно зі статтею 3 ЦК України є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.

Господарський суд об`єктивно повинен комплексно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання) тощо.

При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Така правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 918/289/19.

Виходячи з матеріалів справи, враховуючи те, що відповідач є державним підприємством, на яке державою покладено спеціальні обов`язки на ринку електричної енергії, відповідно до статуту відповідача майно підприємства є державною власністю, функції з управління якою виконує Кабінет Міністрів України, який передбачає у державному бюджеті видатки на фінансову підтримку гарантованого покупця для оплати електричної енергії, специфіку відносин, що існують на ринку електричної енергії, ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором у спірний період, а також виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань щодо сплати на поставлену електричну енергію з порушення строків, оцінюючи співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, з розміром збитків кредитора, враховуючи інтереси обох сторін, досліджуючи обґрунтованість доводів ДП "Гарантований покупець", суд не вбачає підстав для зменшення розміру штрафних санкцій до 1 % від заявленої суми штрафних санкцій.

При цьому, суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті, а тому не можуть бути зменшені в порядку ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України.

З огляду на викладене, суд вважає вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Сонячна енергія захід" обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, позивач просив суд покласти на відповідача витрати, пов`язані із правничою допомогою у розмірі 48 000, 00 грн.

Згідно ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.11.2018 по справі №910/23210/17 та від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17.

У пункті 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Наведена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 775/9215/15ц від 19.02.2020 року.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.04.2020 між Адвокатським бюро «Войніканіс-Мирського» та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сонячна енергія захід" укладено договір про надання правової (правничої) допомоги № 77, який регулює правовідносини сторін, які виникають у зв`язку із наданням бюро правової (правничої) допомоги клієнту.

Відповідно до п. 2.1. договору, бюро надає клієнту наступні види правової допомоги, зокрема представництво інтересів клієнта в судових органах, зокрема підготовка до розгляду і веденню справ в судах загальної юрисдикції, господарських, адміністративних і третейських судах України, до компетенції яких відноситься вирішення спорів, що стосуються інтересів клієнта або вказаних ним осіб, підписання та подання претензій, позовних заяв, апеляційних та касаційних скарг, а також інших процесуальних документів.

31.08.2021 Адвокатським бюро «Войніканіс-Мирського» та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сонячна енергія захід" складено та підписано акт приймання-передачі наданої правової допомоги відповідно до договору про надання правової (правничої) допомоги № 77 від 15.04.2020, відповідно до якого бюро надало правову допомогу відповідно до договору № 77 від 15.04.2020 та завдання клієнта від 26.08.2021 (наявне в матеріалах даної справи), а саме: ознайомлення з договором № 15494/01 від 30.08.2018, укладеним між ДП "Гарантований покупець" та ТОВ "Сонячна енергія захід" та додатковими угодами до нього, їх правовий аналіз; ознайомлення з актами купівлі-продажу електроенергії за договором № 15494/01 від 30.08.2018 та актами коригування; ознайомлення з банківськими виписками по рахунку ТОВ "Сонячна енергія захід" за період липень 2019 - грудень 2020, визначення суми грошових коштів, що сплачені ДП "Гарантований покупець" за договором № 15494/01 від 30.08.2018; правовий аналіз діючого законодавства України у сфері купівлі-продажу електричної енергії; пошук та аналіз судової практики та рішень в аналогічній категорії справи; розрахунок пені, штрафу, інфляційних втрат та 3 % річних, що підлягають стягненню з ДП "Гарантований покупець" за порушення виконання зобов`язання щодо сплати за придбану електроенергію за договором № 15494/01 від 30.08.2018; написання позовної заяви; копіювання додатків до позовної заяви у двох примірниках.

Бюро витратило на правову допомогу, що визначена у п. 1 даного акту, 16 годин 00 хвилин фактичного часу (п. 2 акту).

В якості плати за надання правової допомоги, що визначена у п. 1 даного акту, клієнт сплачує бюро гонорар у розмірі 48 000, 00 грн (п. 4 акту).

З матеріалів справи вбачається, що 31.08.2021 позивачем на підставі виставленого рахунку на оплату № 184 від 31.08.2021 здійснено оплату за надання правової допомоги згідно договору про надання правової (правничої) допомоги № 77 від 15.04.2020, що підтверджується платіжним дорученням № 358 від 31.08.2021 на суму 48 000, 00 грн.

Так, інтереси позивача в судових засіданнях представляв адвокат Войніканіс-Мирський Я.С. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №4675/10 від 24.11.2011), який діяв на підставі ордера № 1147185 від 31.08.2021.

Таким чином, перевіривши подані позивачем докази, враховуючи співмірність заявленої позивачем суми із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), оскільки позовні вимоги задоволені частково, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення з відповідача 47 930, 20 грн витрат на правову допомогу адвоката пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, суд відзначає, що при подачі позову до Господарського суду міста Києва позивачем було сплачено судовий збір в сумі 136 930, 28 грн., однак враховуючи зменшення розміру позовних вимог, судовий збір у розмірі 101 790, 99 грн. підлягає поверненню позивачу.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; повернення заяви або скарги; відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі; залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням); закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Таким чином, приймаючи до уваги положення ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", враховуючи те, що позивачем подано клопотання про повернення зайво сплаченої суми судового збору, з Державного бюджету України підлягає поверненню позивачу судовий збір у розмірі 101 790, 99 грн.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Сонячна енергія захід" - задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Гарантований покупець" (вул. Симона Петлюри, буд. 27, м. Київ, 01032, ідентифікаційний код - 43068454) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сонячна енергія захід" (вул. Центральна, буд. 53, с. Кривачинці, Волочиський район, Хмельницька область, 31252, ідентифікаційний код - 41344170) 555 218 (п`ятсот п`ятдесят п`ять тисяч двісті вісімнадцять) грн 52 коп. - пені, 642 199 (шістсот сорок дві тисячі сто дев`яносто дев`ять) грн. 29 коп. - штрафу, 286 321 (двісті вісімдесят шість тисяч триста двадцять одну) грн. 01 коп. - 3 % річних, 855 472 (вісімсот п`ятдесят п`ять тисяч чотириста сімдесят дві) грн 04 коп.- інфляційних втрат, 35 088 (тридцять п`ять тисяч вісімдесят вісім) грн. 16 коп. - судового збору та 47 930 (сорок сім тисяч дев`ятсот тридцять) грн 20 коп. - витрат на професійну правничу допомогу.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Повернути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сонячна енергія захід" (вул. Центральна, буд. 53, с. Кривачинці, Волочиський район, Хмельницька область, 31252, ідентифікаційний код - 41344170) судовий збір у розмірі 101 790 (сто одна тисяча сімсот дев`яносто) грн. 99 коп.

5. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду або через відповідний місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено: 07.02.2022.

Суддя Щербаков С.О.