ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.01.2022 Справа № 8/471-23/1(917/1398/21)

Суддя господарського суду Полтавської області Іванко Л.А., за участі секретаря судового засідання Ісенко М.В., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою 1. ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , ідент. номер НОМЕР_1

2. ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , ідент. номер НОМЕР_2

до відповідача Державного комунального житлово-експлуатаційного підприємства "Будівельник", 36003, м. Полтава, пров. Шкільний, 4,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору:

Полтавська обласна рада, 36014, м. Полтава, вул. Соборності, 45, ідент. код 22530614,

Управління майном обласної ради, 36020, м. Полтава, вул. Пушкіна, 115, ідент. код 24386961

про визнання права власності на нерухоме майно

Представники сторін - згідно протоколу

встановив:

До господарського суду Полтавської області надійшов позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Державного комунального житлово-експлуатаційного підприємства "Будівельник", треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Полтавська обласна рада, Управління майном обласної ради, відповідно якого позивачі просять суд визнати за кожним з них право спільної часткової власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 55,5 кв.м.

В обгрунтування позову позивачами зазначено, що відповідач порушив їх права на оформлення права власності на житло, в яке вони правомірно вселені та проживають на даний час.

За даним позовом ухвалою господарського суду Полтавської області від 10.09.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі, справу ухвалено розглядати у порядку загального позовного провадження в межах справи №8/471-23/1 про банкрутство Державного комунального Житлово-експлуатаційного підприємства "Будівельник", м.Полтава, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи.

Підготовче засідання у справі призначено на 12.10.2021 року.

04.10.2021 відповідач надав суду відзив на позов (вхід.№10984), в якому зазначає, що позивачі не мають права на приватизацію квартири, в зв"язку з чим, в позові просить відмовити.

Ухвалою господарського суду від 12.10.2021 року відкладено підготовче засідання на 09.11.2021 р.; залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Полтавську обласну раду та Управління майном обласної ради.

09.11.2021 року Управління майном обласної ради подало до суду пояснення (вхід.№12376), в якому зазначає, що 22.08.2002 господарським судом Полтавської області за заявою Полтавського обласного виробничого підприємства "Полтаватеплоенерго" було порушено справу про визнання ДК ЖЕП "Будівельник" банкрутом.

08.12.2011 господарським судом Полтавської області прийнято постанову про визнання боржника - ДК ЖЕП "Будівельник" - банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру.

Згідно з ч. 2 ст.38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом" (в редакції чинній на момент прийняття рішення судом), з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, керівник банкрута звільняється з роботи у зв`язку з банкрутством підприємства, а також припиняються повноваження власника майна банкрута.

19.07.2012 року господарським судом Полтавської області винесено ухвалу, згідно з якою об`єкти житлового фонду, що знаходять балансі ДК ЖЕП "Будівельник", у відповідності до вимог законодавства повинні були б бути передані у власність територіальної громади м.Полтави.

З огляду на викладене, Управління майном обласної ради в прийняття рішення у вказаній справі повністю покладається на розсуд суду та просить проводити її розгляд без участі представників Управління.

Ухвалою господарського суду від 09.11.2021 року продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів. Відкладено підготовче засідання на 07.12.2021 року.

23.11.2021 року від позивачів до суду надійшла відповідь на відзив (вхід.№12986). З підстав, викладених у відповіді на відзив, позивачі повністю заперечують обставини, викладені у відзиві відповідачем.

Ухвалою господарського суду від 07.12.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 13.01.2022.

В судовому засіданні 13.01.2022 року за результатами розгляду справи по суті суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив .

За даними позовних матеріалів позивач - ОСОБА_1 на підставі ордера № 27 від 18.04.2000 року була вселена та до цього часу проживає у квартирі АДРЕСА_1 . Зазначено, що ОСОБА_1 є основним її квартиронаймачем відповідно до укладеного між нею та відповідачем Типового договору найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду від 01.11.2006 року.

На даний час, разом з ОСОБА_1 у вказаній квартирі зареєстрована, як член сім"ї - ОСОБА_2 (невістка), що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 05.02.2021 року, виданої Департаментом з питань реєстрації Полтавської міської ради.

Даний житловий будинок належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ і міст Полтавської області та переданий на праві повного господарського відання Державному комунальному Житлово-експлуатаційному підприємству "Будівельник" (далі по тексту - відповідач) згідно з листом Управління майном обласної ради від 03.03.2021року № 01-26/1.

У відповідь на заяви позивачів від 01.03.2021 року та від 21.05.2021 року стосовно вирішення питання приватизації вищевказаної квартири, відповідач у листі від 02.06.2021 року зазначив, що будинок за адресою: АДРЕСА_1, дійсно належить територіальній громаді сіл, селищ, міст Полтавської області та знаходиться у повному господарському віданні відповідача, однак на підприємстві-банкруті ДК ЖЕП "Будівельник" відсутній відділ з необхідними для приватизації повноваженнями, документацією та печаткою. Питанням приватизації займається відповідний орган Полтавської міської ради, куди ліквідатор і спрямував позивачів.

Станом на 16.05.2021 року позивач отримав інформацію, що ДК ЖЕП "Будівельник" перебуває у стані припинення юридичної особи на підставі судового рішення господарського суду Полтавської області у справі № 8/471-23/1 від 08.12.2011 року.

На підставі постанови Господарського суду Полтавської області від 08.12.2011р. у справі № 8/471-23/1 розпочато процедуру ліквідації ДК ЖЕП "Будівельник". Відділ приватизації ДК ЖЕП "Будівельник" у зв`язку із початком ліквідаційної процедури фактично припинив свою діяльність. Отже, ДК ЖЕП "Будівельник" за незалежних від нього обставин не має можливості забезпечити створення та функціонування на підприємстві уповноваженого на приватизацію житла органу, а, відповідно, забезпечити проведення процесу приватизації відомчого житлового фонду.

Також, на звернення позивача отримано інформацію від Управління майном комунальної власності міста Полтавської міської ради від 04.03.2021 року № 01- 05/01.1-12/88-63 про те, що рішенням 44 сесії Полтавської міської ради 6 скликання від 25.09.2014 року "Про внесення змін до рішення дев`ятнадцятої сесії Полтавської міської ради п`ятого скликання від 11 вересня 2007 року "Про надання згоди на прийняття до комунальної власності міста жилих будинків ЖЕП "Будівельник", було надано згоду на прийняття в комунальну власність територіальної громади міста в особі Полтавської міської ради, в тому числі житловий будинок по АДРЕСА_1 . Копію даного рішення було направлено ліквідатору ЖЕП «Будівельник» - Рибаченку М.П. для виконання, однак будинок у комунальну власність Полтавської територіальної громади не переданий.

Крім того, на запити позивачів було отримано відповідь від 03.03.2021 року № 01-26/1 від Управління майном обласної ради, з тексту якої вбачається, що житловий будинок по АДРЕСА_1 до цього часу обліковується на балансі ДК ЖЕП "Будівельник". Зазначено, що 19.07.2012 року господарським судом Полтавської області винесено ухвалу, згідно з якою об"єкти житлового фонду, що знаходяться на балансі ДК ЖЕП "Будівельник", в тому числі й житловий будинок по АДРЕСА_1 , у відповідності до вимог законодавства мали бути передані у власність територіальної громади м.Полтави. Проте, за інформацією, наявною Управлінні, передача майна згідно ухвали суду так і не відбулася, а вказаний житловий будинок продовжує обліковуватись на балансі ДК ЖЕП "Будівельник".

Відповідно до відомостей про державну реєстрацію (відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно, реєстраційний номер майна 15389826) будинок по АДРЕСА_1 з 18.07.2006 року є комунальною власністю територіальної громади сіл, селищ, міст Полтавської області у повному господарському відданні відповідача - ДК ЖЕП "Будівельник".

Відповідно до технічного паспорту, розробленого на замовлення позивача 14 травня 2021 року Полтавське бюро технічної інвентаризації "Інвентаризатор", двохкімнатна квартира АДРЕСА_1 , складається з: житлової кімнати площею 19,1 кв. м., житлової кімнати площею 13,3 кв. м., коридор 8,8 кв.м., кухня 9,9 кв.м., санвузол площею 4,4 кв.м.; всього загальна площа квартири 55,5 кв. м. (рік спорудження будинку 1967).

Оціночна вартість квартири складає 448 900,00 (чотириста сорок вісім девятсот гривень 00 коп.) згідно зі звітом з незалежної оцінки майна, проведеним сертифікованим суб`єктом оціночної діяльності ФОП Наливайко B.C.

Масленко С.В. з 19.12.2006 року прописана у вказаній квартирі та мешкає в ній.

ОСОБА_2 зареєстрована у цій квартирі з 05.02.2021 року, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 05.02.2021 року, виданою Департаментом з питань реєстрації Полтавської міської ради, та фактично проживає у даній квартирі.

Згідно з наданою довідкою ПП "ПБТІ "Інвентаризатор" № 5604 від 27 травня 2021р. реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_1 не проводилась.

Відповідно до довідки ПАТ "Ощадбанк" від 28 квітня 2021 р. № 419 вбачається, що приватизація житла за адресою: АДРЕСА_4 на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не проводилась; житлові чеки не використано.

Отже, звертаючись з позовом до суду позивачі вказують, що шляхом звернення до уповноважених на те органів, реалізували свій намір на здійснення приватизації займаного ними житла за вказаною адресою, однак, за відсутності будь-яких законодавчо встановлених заборон, у приватизації житла позивачам було відмовлено, чим порушено їх право на приватизацію.

Відповідач у відзиві зазначає про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки, на його думку, позивачі не мають права на приватизацію квартири. Обгрунтовуючи заперечення на позов відповідач вказує:

- На підставі ордеру № 27 від 18 квітня 2000р. ОСОБА_1 були надані кімнати № 429, 431, 433 житловою площею 37,5 кв.м. у гуртожитку за адресою АДРЕСА_1 .

Рішенням виконавчого комітету міської ради в 2006 році гуртожитку надано статус житлового будинку.

Після надання гуртожитку статусу житлового будинку ордер на квартиру не видавався. Оскільки ордер на квартиру позивачам не видавався після надання гуртожитку статусу житлового будинку, відповідач вважає, що позивачі займають спірну квартиру без правових підстав і підлягають виселенню.

Крім цього, зазначає, що ухвалою господарського суду Полтавської області від 09.07.2003р. введено процедуру санації ДК ЖЕП "Будівельник", керуючим санацією боржника призначено арбітражного керуючого Гнідого М.І.

Згідно частини 4 статті 17 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції Закону станом на 01.01.2008р.) з дня винесення ухвали про санацію:

керівник боржника відсторонюється від посади у порядку, визначеному законодавством про працю, управління боржником переходить до керуючого санацією;

припиняються повноваження органів управління боржника - юридичної особи, повноваження органів управління передаються керуючому санацією. Органи управління боржника протягом трьох днів з дня прийняття рішення про санацію та призначення керуючого санацією зобов`язані забезпечити передачу керуючому санацією бухгалтерської та іншої документації боржника, печаток і штампів, матеріальних та інших цінностей.

Керуючим санацією ДК ЖЕП «Будівельник» станом на 01 листопада 2006 року дій, спрямованих на видачу ордера та укладення договору найму з позивачами не вчинялося.

Отже, на переконання відповідача, позивачі проживають у вказаному житловому приміщенні без правових підстав, за відсутності укладеного договору найму. Реєстрація місця проживання та саме проживання позивачів не є підставою правомірності для приватизації квартири.

Щодо площі квартири, відповідач зазначає, що позивачами по справі збільшено загальну площу квартири (кімнат) на 18,0 кв.м за рахунок самовільного захоплення приміщень загального користування. А саме, на підставі ордеру № 27 від 18.04.2000 року ОСОБА_1 були надані кімнати № 429, 431, 433 житловою площею 37,5 кв.м у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, у відповідності до технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 встановлено, що загальна площа квартири позивача становить 55,5 кв.м.

Відповідач вказує, що відсутність рішення про надання житлового приміщення у гуртожитку та спеціального ордеру є обставинами, що унеможливлюють застосування до позивача норм Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків».

Заперечення відповідача позивачі спростовують наступними аргументами, викладеними у відповіді на відзив.

ОСОБА_1 , отримала кімнати №№ 429, 431 та 433 у гуртожитку по АДРЕСА_1 на підставі ордеру № 27 від 18.04.2000р., як працівник підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Полтавжитлобуд», яка є правонаступником підприємства «Орендне підприємство «Полтавжитлобуд», який є правонаступником «Будівельно-монтажного управління «Полтавжитлобуд» треста «Полтавпромбуд» комбінату «Полтавпромбуд» міністерства промислового будівництва УРСР», що підтверджується витягом з трудової книжки (додається) та тексту вказаного ордеру, в якому зазначено, що підставою для видачі ордеру був протокол засідання IV-5 від 21.10.1997 року «ЖС» (на російській мові «Жилстрой»), що є підставою користуватися жилим приміщенням відповідно до ст.61 ЖК України. Ордер на жиле приміщення видається один раз і у разі зміни статусу будинку видача нового ордеру не потрібна. За викладеного, твердження відповідача про самоправне зайняття житла позивачі вважають таким, що не відповідає дійсності та наявним доказам.

Стосовно наявності у позивачів договору найму житлового приміщення, зазначено. Відповідно до рішення 2006 року статус гуртожитку за вказаною адресою було змінено на житловий будинок. При цьому, з усіма мешканцями будинку за ініціативою балансоутримувача - ДК ЖЕП «Будівельник» в особі директора ОСОБА_3 були укладені типові договори найму житла, у тому числі з ОСОБА_1 від 01.11.2006 року.

Про усунення керівника боржника від посади станом на момент підписання договору найму жилого приміщення з ОСОБА_1 - відомості відсутні.

При цьому позивач вказує, що посилання відповідача на ст. 17 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (станом на 01.01.2008 року) регламентує лише право керуючого санацією здійснювати певні юридичні дії, що не доводить того, що цим правом керуючий санацією скористався відповідно до вимог чинного законодавства. Докази винесення господарським судом ухвали про відсторонення керівника від посади відсутні.

Крім того, договір найму житлового приміщення від 01.11.2006 у встановленому порядку судом не визнавався недійсним.

За викладеного, висновок відповідача про відсутність законних підстав у позивачів користуватися названим житлом позивач вважає таким, що не відповідає нормам чинного законодавства.

Стосовно реєстрації місця проживання, - позивач погоджується з тезою відповідача, що наявність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням, але зауважує, що це не стосується її взаємозв`язку з наявністю ордера, договору найму житла довідки ОСББ про довготривале фактичне проживання та реєстрацію, участь в утриманні квартири в даному будинку (прилеглої території тощо), про наявність первісного проекту житлового будинку та квартири. Всі ці докази в сукупності, на думку позивачів свідчать про законне право позивачів володіти та користуватися зазначеним житлом.

Стосовно площі квартири, позивач надає наступні пояснення. У ордері № 27 від 18.04.2000 ОСОБА_1 було надано три кімнати, житловою площею 37,5 кв.м, але це на час перебування будинку у статусі гуртожитку. В послідуючому, приміщення гуртожитку набуло статусу «житловий будинок» і відповідно мешканці отримали номер квартири, а не номери кімнат, змогу відповідно до первинного технічного проекту, на основі якого виготовлений технічний паспорт для Державного комунального житлового експлуатаційного підприємства «Будівельник» станом на 13.08.2003р. на цей будинок (викопіювання додається), було зменшено житлову площу до 32,4 кв.м за рахунок перепланування місць загального використання у загальну площу квартири.

Відповідно до Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків (на які посилається відповідач), наймачі цих приміщень мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень за відповідними проектами.

Позивач вказує, що такий проект було затверджено в установленому порядку ДК ЖЕП «Будівельник» і на його основі виконаний технічний паспорт на будинок, який зберігається в ОСББ «Провулок Шевченка, 1», викопіювання якого надане позивачами.

Вказані перепланування відповідають вимогам законодавства і були прийняті в експлуатацію, про що свідчить запис в технічному паспорті на житловий будинок, а саме, "Акт про прийняття в експлуатацію, затверджений Рішенням виконкому Полтавської міської ради № 211 від 21.06.2006 рооку" та скріплений печаткою КП Полтавського БТІ "Інвентаризатор".

За даних обставин, висновок відповідача про самостійну перебудову приміщень гуртожитку, самовільний захват частини будинку, погіршення технічного стану жилого будинку, протиправне порушення його конструктивних елементів не доведено належними доказами.

Крім цього, на переконання позивачів, з моменту переведення даного будинку в статус житлового, на даний момент, є неправомірним застосовувати до нього лише нормативно-правові акти, як Закон України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», а підлягають застосуванню норми загального житлового законодавства: відповідних статтей глави 2 Житлового Кодексу УРСР ( надалі -Кодексу): ст.ст. 61, 64, 65, 65-1, 66, 100.

При цьому, відповідно до ст.65-1 Кодексу наймачі жилих приміщень у будинках державного чи громадського житлового фонду можуть за згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з ними, придбати займані ними приміщення у власність на підставах, передбачених чинним законодавством.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права власності.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст.345 Цивільного кодексу України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності.

Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Державний житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні або оперативному управлінні державних підприємств, організацій та установ, за їх бажанням може передаватись у комунальну власність за місцем розташування будинків з наступним здійсненням їх приватизації органами місцевої державної адміністрації та місцевого самоврядування згідно з вимогами цього Закону.

У разі банкрутства підприємств, зміни форми власності, злиття, приєднання, поділу, перетворення, виділу або ліквідації підприємств, установ, організацій, у повному господарському віданні яких перебуває державний житловий фонд, останній (у тому числі гуртожитки) одночасно передається у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських рад.

Порядок передачі житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні підприємств, установ чи організацій, у комунальну власність визначається Кабінетом Міністрів України.

Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом.

Встановлено, що житловий будинок по АДРЕСА_1 належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Полтавської області та переданий на праві повного господарського відання Державному комунальному ЖЕП "Будівельник".

22.08.2002 господарським судом Полтавської області порушено справу №8/471 про визнання ДК ЖЕП "Будівельник" банкрутом.

08.12.2011 ДК ЖЕП "Будівельник" постановою господарського суду Полтавської області визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру.

В ході ліквідаційної процедури банкрута, 19.07.2012 року господарським судом винесено ухвалу, якою зобов"язано ліквідатора Борових І.А. передати, а Полтавську міську раду прийняти до комунальної власності територіальної громади м.Полтави без додаткових умов об`єкти житлового фонду, гуртожитки у м.Полтава, які обліковуються на балансі банкрута - ДК ЖЕП "Будівельник".

На момент ухвалення рішення, докази виконання ухвали суду від 19.07.2012 у справі №8/471-23/1 відсутні. Вказаний житловий будинок продовжує обліковуватись на балансі ДК ЖЕП "Будівельник".

Як встановлено судом вище, орган приватизації, що діяв у ДК ЖЕП "Будівельник" припинив свою роботу у зв"язку з фактичним звільненням працівників з підстав введення ліквідаційної процедури банкрута. Та обставина, що будинок не переданий на баланс міської ради не залежить від волі позивачів.

В даному випадку, позивачі не можуть скористатись правом приватизації житла із зазначених вище обставин. Отже, суд дійшов висновку, що позивачі, за відсутності законодавчо встановлених заборон, позбавлені можливості реалізувати своє право на житло.

Згідно з ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність, оренду.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, не визнається іншою особою, а також у разі втрати документів, який засвідчує його право власності.

Згідно з вимогами ч.2 ст.355 Цивільного кодексу України майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Відповідно ч.1 ст. 357 Цивільного кодексу України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

В судовому засіданні достовірно встановлено та підтверджується вищевказаними документами, що позивачі на законних підставах вселені, зареєстровані в квартирі, користуються нею, приватизувати дану квартиру не мають можливості з вищевикладених обставин, тому суд вважає за можливе визнати за позивачами право власності на вказану квартиру - на 1/2частку за кожним, задовольнивши їх позовні вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст.79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 31.03.2021 у справі № 923/875/19). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Належних доказів, які б спростовували доводи позивачів стосовно наявності у них права на приватизацію вказаної квартири, відповідачем суду не надано.

Згідно із ч.2-3 ст.13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Судом досліджено всі докази, наявні у матеріалах справи.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, з аналізу наведених норм права та поданих доказів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог повністю.

Судовий збір, сплачений позивачами, відшкодовується за рахунок відповідача з огляду на приписи ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) право спільної часткової власності на 1/2 частину квартири № 58 загальною площею 55,5 кв.м, у тому числі житлової кімнати площею 19,1 кв.м, житлової кімнати площею 13,3 кв.м, коридор площею 8,8 кв.м, кухня площею 9,9 кв.м, санвузол площею 4,4 кв.м, що розташована за адресою АДРЕСА_1 .

3. Визнати за ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) право спільної часткової власності на 1/2 частину квартири № 58 загальною площею 55,5 кв.м, у тому числі житлової кімнати площею 19,1 кв.м, житлової кімнати площею 13,3 кв.м, коридор площею 8,8 кв.м, кухня площею 9,9 кв.м, санвузол площею 4,4 кв.м, що розташована за адресою АДРЕСА_1 .

4. Стягнути з Державного комунального житлово-експлуатаційного підприємства "Будівельник" (36003, м. Полтава, пров. Шкільний, 4, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідент. номер НОМЕР_1 ) 4489,00 грн витрат зі сплати судового збору.

5. Стягнути з Державного комунального житлово-експлуатаційного підприємства "Будівельник" (36003, м. Полтава, пров. Шкільний, 4, ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ідент. номер НОМЕР_2 ) 4489,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

6.Видати накази з набранням рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.256 ГПК України). Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення підписано 24.01.22

Суддя Іванко Л.А.