ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2022 р.м. ХарківСправа № 922/4719/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шатернікова М.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами, в порядку ч. 5 ст. 252 ГПК України, справу

за позовом Державного підприємства "Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості" (61002, м. Харків, вул. Сумська, 60; ідент. код 00188334)

до Фізичної особи-підприємця Бєдіна Ігоря Олександровича ( АДРЕСА_1 ; ідент. номер НОМЕР_1 )

про стягнення 14171,22 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ДП "Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості" 30.11.2021 р. звернувся до суду з позовом до ФОП Бєдіна Ігоря Олександровича, в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором поставки продуктів харчування від 04.01.2010 у розмірі 143570,44 грн., з яких: 12176,83 грн. - сума основного боргу за період з 16.07.2020 по 23.11.2021, 556,90 грн. - 3% річних, 1437,49 грн. інфляційні втрати. Також позивач просить суд покласти на відповідача витрати зі сплати судового збору.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 06.12.2021 позовну заяву ДП "Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості" прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/4719/21. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 ГПК України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу для подання відповіді на відзив.

Клопотання від сторін, в порядку ч. 5 ст. 252 ГПК України, щодо проведення розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

Частинами 2, 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні: відмітки про вручення судового рішення.

Так, відповідно до поштового повідомлення про вручення поштового відправлення, ухвала господарського суду Харківської області від 06.12.2021 про відкриття провадження у справі № 922/4719/21 була отримана уповноваженим представником відповідача - 11.12.2021 р.

В ухвалі господарського суду Харківської області від 06.12.2021 було встановлено судом строк відповідачу для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, тобто до 27 грудня 2021 р. включно. Проте, відповідач наданим йому правом не скористався, що є суб`єктивною поведінкою здійснення стороною своїх процесуальних прав.

За таких підстав, враховуючи те, що ухвала про відкриття провадження у справі № 922/4719/21 завчасно була направлена відповідачу на адресу зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, судом встановлено, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи, проте не виявив бажання надати відзив на позовну заяву у строк встановлений судом, а відтак суд вирішує справу в порядку ч. 9 ст. 165 ГПК України за наявними в ній матеріалами.

З`ясувавши всі фактичні обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

04 січня 2010 року між Фізичною особою-підприємцем Бєдіним Ігорем Олександровичем (постачальник) та Державним підприємством "ГИПРОКОКС" (замовник) укладено договір на поставку продуктів харчування (а.с. 16-17), відповідно до п. 1 якого, постачальник зобов`язується заготовити та поставити, а замовник - оплатити та прийняти продукти харчування згідно до товарних накладних чи рахунку-фактурі.

Відповідно до п. 6.1. Договору, строк дії цього договору з моменту підписання до 31.12.2010 року.

Відповідно до п. 6.2. Договору, договір вважається пролонгованим за умови, якщо жодна із сторін за місяць до закінчення дії договору не виявила бажання розірвати цей договір.

Доказів розірвання договору на поставку продуктів харчування від 04.01.2010 року сторонами не надано.

Натомість, сторонами спору 06.07.2020 р. було укладено Додаткову угоду № 1, якою вказаний договір на поставку продуктів харчування від 04.01.2010 року було доповнено пунктом 6.4 Договору, наступного змісту: "У випадку незатребуваності замовником придбаних у постачальника продуктів харчування, замовник продає їх постачальнику за погодженою сторонами ціною, на рівні звичайної ціни в роздрібній торгівлі в м. Харків на момент такого продажу, а постачальник здійснює їх купівлю на вказаних умовах.

Як зазначає позивач у позовній заяві та вбачається з матеріалів справи, на виконання п. 6.4 Договору ДП "ГИПРОКОКС" поставив, а ФОП Бєдін І.О. прийняв продукти харчування (всього найменувань 22) на загальну суму 16 176,83 грн. відповідно до видаткової накладної № 3 від 08.07.2020 року (а.с. 19).

Позивач, посилаючись на приписи п. 3.3. договору, яким унормовано, що замовник повинен здійснити оплату поставленого товару протягом 5-ти банківських днів з моменту приймання товару, наполягає, що ФОП Бєдін І.О. повинен був здійснити оплату поставленого товару за видатковою накладною № 3 від 08.07.2020 року до 16 липня 2020 року.

Проте, відповідачем здійснено лише часткову оплату за повернені продукти харчування у сумі 4000,00 грн. згідно меморіального ордеру № 2РL111264 від 16.01.2021 року (т. 1 а.с. 20).

У зв`язку з чим, у відповідача виникла перед позивачем заборгованість за товар у розмірі 12 176,83 грн.

З метою врегулювання спору шляхом досудового претензійного порядку, позивачем було направлено на адресу відповідача 04.11.2021 року претензію № 54/юб від 03.11.2021 р. за договором на поставку продуктів харчування від 04.01.2010 р., яка отримана відповідачем 05.11.2021 року (т. 1 а.с. 21-26).

Доказів погашення заборгованості до матеріалів справи не надано, як і не надано доказів на спростування обставин та доказів доданих до матеріалів справи.

Обставини щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки продуктів харчування від 04.01.2010 р. в сумі основного боргу у розмірі 12 176,83 грн стали підставою для звернення позивача до суду з позовом по даній справі.

Крім того, в зв`язку з простроченням відповідачем своїх зобов`язань позивачем також нараховано до стягнення з відповідача інфляційні втрат у розмірі 1437,49 грн; 3 % річних - 556,90 грн, розрахованих за період з 16.07.2020 року по 23.11.2021 року.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки. Згідно положень статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Сторони вільні у визначенні умов договору.

Факт отримання відповідачем (повернення замовником) 08.07.2020 від позивача за спірним договором товару на загальну суму 16176,83 грн підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачем.

За загальним правилом, згідно із приписами ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Проте, у даному разі додатковою угодою № 1 від 06.07.2020 фактично сторонами обумовлено можливість повернення постачальнику незатребуваного товару. При цьому, при укладенні сторонами додаткової угоди не було визначено порядку оплати за повернутий товар.

Судом встановлено з наданих позивачем доказів та не спростовано відповідачем , що матеріали справи свідчать, що станом на час звернення позивача з цим позовом у відповідача виникла заборгованість у розмірі 12176,83 грн.

За приписами статей 13, 74 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Матеріали справи містять докази узгодження сторонами умови щодо повернення невитребуваного товару постачальнику (копія додаткової угоди № 1), докази часткової оплати постачальником грошових коштів у сумі 4000,00 грн за продукти харчування (меморіальний ордер № 2РL111264 від 16.01.2021 року), натомість не містять доказів в підтвердження оплати у повному обсязі за отримані товари за видатковою накладною № 3 від 08.07.2020 року, тобто доказів оплати грошових коштів у розмірі 12176,83 грн, тобто основного боргу, що є предметом позову, при цьому учасниками справи не зазначено про існування таких доказів станом на час звернення позивачем до суду за захистом своїх прав.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що відповідач не надав суду належних доказів виконання домовленості або вмотивованих заперечень проти неї, а також враховуючи, що відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, вимоги позивача в сумі основного боргу у розмірі 12176,83 грн. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрат у розмірі 1437,49 грн; 3 % річних - 556,90 грн, розрахованих за загальний період з 16.07.2020 року по 23.11.2021 року.

Нормами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з тим суд не погоджується з періодом прострочення, визначеним позивачем, як період на який здійснено нарахування в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Сторонами при укладенні додаткової угоди № 1 не було узгоджено порядку оплати, у разі виникнення обставин унормованих п. 6.4 договору.

Посилання позивача на п. 3.3 договору, як на порядок оплати, не приймається судом до уваги, оскільки у цьому пункті договору сторонами було визначено порядок оплати поставленого товару замовником, натомість у спірних правовідносинах, що склались між сторонами обов`язок оплати виник саме у постачальника, а відтак до цих правовідносин не може бути застосовано п. 3.3 договору.

Таким чином, до спірних правовідносин має бути застосовано приписи ч. 2 ст. 530 ЦК України, якою унормовано, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

04.11.2021 p. позивач направив ФОП Бєдіну І.О. претензію за вих. № 54/ЮБ від 03.11.2021, у якій вимагав протягом 5-ти календарних днів з моменту отримання претензії сплатити заборгованість.

Як зазначає сам позивач, претензію було вручено відповідачу 05.11.2021, але станом на момент подачі позовної заяви грошові кошти не повернуто.

Отже, враховуючи вищевикладене відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобов`язання щодо оплати отриманого за видатковою накладною № 3 від 08.07.2020 року товару на суму 12176,83 грн. державному підприємства "Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості" з 13.11.2021 р. (Претензія отримана 05.11.2021 + 7 днів (ч. 2 ст. 530 ЦК України)

А відтак судом визнано вірний період здійснення нарахувань за період з 13.11.2021 (дата початку прострочення згідно правовідносин, що склались між сторонами) по 23.11.2021 (дату визначену позивачем).

Здійснивши власний відповідний розрахунок інфляційних та 3% річних за прострочення сплати грошових коштів за отриманий товар, з урахування вищенаведених розбіжностей, приймаючи до уваги правовідносини сторін та врахувавши той факт, що формування позовних вимог є диспозитивним правом позивача, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 11,01 грн., нараховананих за період з 13.11.2021 по 23.11.2021.

Щодо інфляційних втрат, то суд відмовляє у задоволенні цієї вимоги, оскільки індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення заборгованості. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Таким чином, у урахування визначеного судом початку періоду прострочення, не вбачається можливим нарахування інфляційних втрат за період з 13.11.2021 по 23.11.2021, тобто за 10 днів прострочення зобов`язання.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення суму.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку задоволення позовних вимог частково.

Відповідно до частини 2 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру позовних вимог. Згідно з приписами ч. 9 ст. 129 ГПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір вник внаслідок неправомірних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Зважаючи на те, що спір виник у зв`язку з неповернням відповідачем безпідставно збережених коштів у добровільному порядку, що доведено позивачем, а також враховуючи сплату позивачем за подання позову судового збору у мінімальному розмірі визначеному ЗУ "Про судовий збір", суд керуючись приписами ч. 9. ст. 129 ГПК України, вважає за можливе судовий збір у розмірі 2270,00 грн., сплачений позивачем, покласти на відповідача у повному обсязі та стягнути з останнього на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 165, 202, 232, 233, 237, 238, 240, 241, 247 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Бєдіна Ігоря Олександровича ( АДРЕСА_1 ; ідент. номер НОМЕР_1 ) на користь Державного підприємства "Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості" (61002, м. Харків, вул. Сумська, 60; ідент. код 00188334) 12176,83 грн основного боргу, 11,01 грн 3% річних та 2270,00 грн. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних у сумі 545,89 грн. та інфляційних втрат у сумі 1437,49 грн. відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ст. 241 ГПК України).

Відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено "04" лютого 2022 р.

Суддя М.І. Шатерніков