ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" січня 2022 р. м. Київ Справа № 911/3286/21

Господарський суд Київської області у складі судді Колесника Р.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, матеріали справи за позовом

фізичної особи-підприємця Жигальцева Андрія Миколайовича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 )

до

товариства з обмеженою відповідальністю «Імперія Транс Плюс» (09601, Київська обл., Рокитнянський р-н, селище міського типу Рокитне, вулиця Патріотична, будинок 48, код 42934494)

про стягнення 119158,50 гривень

08.11.2021 до Господарського суду Київської області надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця Жигальцева Андрія Миколайовича про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Імперія Транс Плюс» заборгованості за договором надання та організації послуг від 07.08.2020 № 07/08 в розмірі 119158,50 гривень.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що на підставі укладеного договору та на підставі заявок, укладених сторонами в межах цього договору, здійснив перевезення вантажу, що підтверджується відповідними міжнародними товарно-транспортними накладними, однак, відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за надані позивачем послуги не розрахувався, внаслідок чого утворилася стягувана сума заборгованості.

Ухвалою суду від 12.11.2021 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

На адресу суду 15.12.2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечував проти задоволення позову.

До суду 04.01.2022 від позивача надійшла відповідь на відзив.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

07.08.2020 фізичною особою-підприємцем Жигальцевим Андрієм Миколайовичем (надалі позивач, перевізник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Імперія Транс Плюс» (надалі відповідач, замовник) було укладено договір надання та організації послуг № 07/08, згідно п. 1.1. якого відповідно до даного договору перевізник бере на себе зобов`язання перевозити наданий йому експедитором-замовником вантаж в міжнародному та міжміському сполученні автомобільним транспортом і видати вантаж уповноваженій особі замовника (або іншій особі) на його одержання, та надати при цьому інші додаткові передбачені цим договором послуги, а замовник зобов`язується після прийняття наданих послуг сплатити за них обумовлену плату.

Пунктом 2.1.6. договору відповідач прийняв на себе зобов`язання забезпечити оплату перевізнику по даному договору в порядку та згідно Заявок.

За змістом розділу 3 договору вартість послуг по кожному окремому перевезенню визначається в Заявці на перевезення. Сторони погодили, що оплата за послуги замовник здійснює на протязі 20 банківських днів після та за умови отримання від перевізника оригінальних документів, вказаних п. 2.2.14, якщо інше не вказано в Заявці.

Згідно заявки на перевезення № 2 від 07.07.2021 відповідач доручив позивачу здійснити перевезення вантажу за маршрутом Франція-Україна за тарифом 2490 євро, по курсу НБУ на день розмитнення. Оплата проводиться по отриманню оригіналів документів на протязі 10-14 робочих днів. Підтверджені терміни доставки: 03.08.2021.

Факт виконання позивачем перевезення підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) № 403917 від 29.07.2021.

Оригінали СMR № 403917 від 29.07.2021, акт здачі-прийняття робіт (наданих послуг) № 0308/1 від 03.08.20201, рахунок фактура № 2907/1 від 29.07.2021 направлені на адресу відповідача 17.08.2021 та отримані відповідачем.

Акт здачі-приймання робіт (наданих послуг) № 0308/1 від 03.08.2021 підписаний відповідачем та скріплений його печаткою. За змістом вказаного акту відповідач прийняв послуги, надані позивачем на загальну суму 79439 гривень.

30.08.2021 відповідач скерував на адресу позивача гарантійний лист, згідно якого відповідач гарантував оплату за надані позивачем послуги згідно заявки на перевезення від 27.07.2021 в термін 10-14 робочих днів після отримання оригіналів документів. В разі невиконання даного гарантійного листа відповідач зобов`язався виплатити 50% від «фракта».

21.10.2021 платіжним дорученням № 1690 відповідач сплатив на користь позивача 10000 гривень.

26.10.2021 позивач звернувся до відповідача із претензією, згідно якої вимагав сплатити 119158,50 гривень, які складаються із залишку заборгованості за надані послуги з перевезення у розмірі 69439 гривень та суми, нарахованої згідно гарантійного листа у розмірі 39719,50 гривень (50% від фрахту).

Позивач звернувся до суду із розглядуваним позовом та просить стягнути з відповідача 119158,50 гривень заборгованості за договором перевезення.

Відповідач проти задоволення позову заперечував та посилався на те, що в порушення п. 7.5. договору, позивач не скріпив кожний аркуш договору своєю печаткою, а також не направив на адресу відповідача підписаний примірник договору. Також відповідач зазначив, що 27.07.2021 направив на адресу позивача засобами електронного зв`язку транспортну заявку, яка передбачала суму фрахту у розмірі 2400 євро, яку позивач відмовився підписати та направив на адресу відповідача бланк гарантійного листа, який вимагав направити на його адресу новою поштою. 02.08.2021 позивач звернувся до відповідача із вимогою про збільшення суми фрахту до 2490 євро та тільки під тиском позивача відповідач був змушений підписати заявку № 2 із зазначеною сумою фрахту, що в сукупності свідчить про недобросовісність позивача, вчинення дій щодо примушування відповідача до укладання договору перевезення та надання гарантійного листа. Відповідач також вважає, що позивачем не зазначено дату розмитнення товару, що ставить під сумнів розрахунок суми, визначеної позивачем, як еквівалент 2490 євро. Відповідач також посилався на неправомірне збільшення суми фрахту на 90 євро, а також безпідставність вимог про стягнення санкцій у розмірі 39719,50 гривень, які нараховані згідно гарантійного листа відповідача, оскільки збільшення суми фрахту та складання і підписання гарантійного листа відбулося під тиском позивача, та оскільки санкції за невиконання грошових зобов`язань договором не визначено, позивач безпідставно вимагає стягнення зазначеної суми і з цих підстав.

В своїй відповіді на відзив позивач посилався на те, що необхідність збільшення вартості послуг на 90 євро була обумовлена додатковими витратами, що були понесені позивачем на оформлення документів, а необхідність складання відповідачем гарантійного листа була обумовлена попереднім неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати перевезень за заявками відповідача з метою забезпечення належного виконання з боку останнього своїх зобов`язань за перевезенням за заявкою від 29.07.2021.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд дійшов наступних висновків.

За змістом ст. ст. 11, 509, 627 Цивільного Кодексу України та ст. 179 Господарського кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Майново-господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають на підставі договорів. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

За своєю правовою природою укладений сторонами правочин є договором перевезення.

Відповідно до ч.1 ст. 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Згідно зі статтею 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ст. ст. 1, 2 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956, (далі - Конвенція) ратифікованою Законом України «Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів Україною» від 01.08.2006, ця Конвенція застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін.

За змістом частин 11, 12, 13 статті 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Такими документами можуть бути: авіаційна вантажна накладна (Air Waybill); міжнародна автомобільна накладна (CMR); накладна СМГС (накладна УМВС); коносамент (Bill of Lading); накладна ЦІМ (CIM); вантажна відомість (Cargo Manifest); інші документи, визначені законами України. Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

За приписами ст. ст. 4, 9 Конвенції договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної, яка є первинним доказом укладання договору перевезення, і є підтвердженням прийняття вантажу перевізником.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З наявних у матеріалах справи доказів, судом встановлено, а відповідачем не заперечувалось, що позивачем у відповідності до умов договору № 07/08 від 07.08.2020 здійснено погоджене сторонами міжнародне перевезення, внаслідок чого, у відповідності з ч. 3 ст. 909 Цивільного кодексу України та Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення, складено міжнародну товарно-транспортну накладну CMR № 403917 від 29.07.2021, в якій відображені відомості, аналогічні інформації, викладеній у заявці № 2 від 27.07.2021.

Отже, факт виконання позивачем на замовлення відповідача перевезень по маршруту Франція-Україна підтверджується заявкою, підписаною обома сторонами та міжнародною товарно-транспортною накладною CMR.

З огляду на здійснене перевезення, позивач сформував рахунок від 29.07.2021 № 2907/1 та Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 03.08.2021 № 0308/1 на суму 79439 гривень, які 17.08.2021, надіслано на адресу відповідача, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами направлення таких документів, та отримані відповідачем 30.08.2021, що останнім не заперечувалося.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч. 2).

З огляду на те, що сторонами у Заявці № 2 від 27.07.2021 встановлено строк виконання відповідачем свого обов`язку щодо оплати наданих позивачем послуг по перевезенню - 10-14 робочих днів, суд дійшов висновку, що з 30.08.2021 розпочався перебіг зазначеного строку, та відповідно оплата наданих послуг в сумі 79439 гривень мала бути проведена до 17.09.2021.

Відповідач прийняв надані послуги, що підтверджується його підписом в акті здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 03.08.2021 № 0308/1 та 21.10.2021 та платіжним дорученням № 1690, згідно якого ним сплачено на користь позивача 10000 гривень.

Отже станом на день звернення позивача до суду заборгованість відповідача перед позивачем становить 69439 гривень.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідач доказів належного виконання своїх зобов`язань за договором та сплати коштів за отримані послуги по перевезенню у повному обсязі не надав, доказів пред`явлення позивачу претензій та зауважень щодо наданих позивачем послуг за договором перевезення також не надано, доводи позивача про наявність у відповідача заборгованості не спростував.

Враховуючи викладене вище, суд вважає доведеним факт існування простроченої заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 69439 гривень, а вимога позивача про стягнення з відповідача існуючої заборгованості є обґрунтованою, матеріалами справи підтверджена та належить до задоволення.

Заперечення відповідача із посиланням на положення п. 7.5. договору про необхідність скріплення кожного аркушу договору печатками сторін, що, на думку відповідача, свідчить про те, що зазначений договір є неукладеним судом відхиляються, оскільки фактичні дії сторін засвідчують укладання цього договору, між сторонами відсутній спір щодо змісту цього договору, підписи та печатка відповідача на кожному аркуші договору також відсутні та з огляду на те, що договір укладено, ще у 2020 році, а розглядувана заявка на перевезення оформлена у 2021 році у сторін було достатньо часу для врегулювання питання скріплення кожного аркушу договору своїми печатками. Проте невиконання цього положення не може свідчити про те, що зазначений договір не укладений чи такий, що не породжує виникнення прав та обов`язків, обумовлених його змістом.

До того ж, навіть відсутність договору не позбавляла б відповідача обов`язку здійснити оплату наданих йому послуг, адже усі істотні умови перевезення та його оплати визначені у окремо підписаній сторонами заявці.

Посилання відповідача на те, що заявка № 2 від 27.07.2021, що передбачає вартість послуг у розмірі 2490 євро підписана відповідачем під тиском свого підтвердження в перебігу розгляду справи не знайшли. Інших підписаних заявок, що спростовували б факт підписання заявки № 2 та дійсності намірів сторін, в матеріалах справи не має. Факт прийняття виконаного замовлення за зазначеною заявкою та навіть його часткова оплата спростовує твердження відповідача про підписання такої заявки під тиском та обставиною, що могла б звільнити відповідача від обов`язку щодо здійснення виконання своїх зобов`язань за договором перевезення не є.

Заперечення відповідача з приводу того, що позивачем не вказано на яку дату ним визначено еквівалент вартості наданих послуг, що в заявці визначена у розмірі 2490 євро, судом до уваги не приймаються, адже відповідачем не доведено та жодним чином не прокоментовано того, яка сума в гривневому еквіваленті, на його думку була б правильною. Та враховуючи обізнаність відповідача щодо умов та обставин перевезення, остаточну дату його виконання, і, відповідно, дату митного оформлення вантажу, а також приймаючи до уваги прийняття до часткового виконання свого обов`язку з оплати наданих послуг у спосіб часткової оплати рахунку № 2907/1 від 29.07.2021, на який наявне посилання у призначенні платежу, зазначені твердження відповідача на сутність розглядуваного спору не впливають та не можуть свідчити про відсутність у відповідача розглядуваного обов`язку щодо погашення існуючої заборгованості.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача неустойки, яка обрахована позивачем на підставі складеного відповідачем гарантійного листа у розмірі 50% від фрахту, а саме у розмірі 39719,50 гривень, суд приходить до наступних висновків.

Згідно приписів ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом ч. ч. 4, 6 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Зі змісту укладеного сторонами договору вбачається, що розмір штрафних санкцій за не виконання зобов`язань з оплати наданих послуг сторонами не визначено.

Посилання позивача на те, що розмір неустойки визначений в тексті гарантійного листа відповідача, що був направлений на адресу позивача судом відхиляються.

Відповідно до ст. 560 Цивільного кодексу України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку.

З огляду на наведене визначення гарантії, долучений до матеріалів справи гарантійний лист відповідача під ознаки гарантії у розумінні ст. 560 Цивільного кодексу за своєю сутністю та суб`єктним складом не підпадає, відповідним правочином не є.

При цьому в зазначеному гарантійному листі зазначено про сплату 50% фрахту на випадок невиконання зазначеного гарантійного листа, а не умов договору.

Проте, гарантійний лист не має ознак правочину, не створює окремих, нових, відмінних від основного договору зобов`язань та лише підтверджує намір та зобов`язання відповідача виконати умови договору перевезення протягом строку, обумовленого заявкою від 27.07.2021.

Отже, оскільки сторонами у договорі та заявці на перевезення розміру штрафних санкцій за невиконання умов договору не визначено, зміст гарантійного у листа у якості правочину, щодо визначення розміру штрафних санкцій розглядатися не може, суд приходить до висновку про відмову у задоволені позову в цій частині.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

А саме суд приймає рішення про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Імперія Транс Плюс» на користь фізичної особи-підприємця Жигальцева Андрія Миколайовича 69439 гривень боргу. У задоволені решти позовних вимог суд відмовляє.

Згідно приписів п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума судового збору у розмірі 1322,83 гривень.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 73-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов фізичної особи-підприємця Жигальцева Андрія Миколайовича задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Імперія Транс Плюс» (09601, Київська обл., Рокитнянський р-н, селище міського типу Рокитне, вулиця Патріотична, будинок 48, код 42934494) на користь фізичної особи-підприємця Жигальцева Андрія Миколайовича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) 69439,00 гривень основного боргу та 1322,83 гривень судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення у відповідності до ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 31.01.2022.

Суддя Р.М. Колесник