ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" січня 2022 р.м. ХарківСправа № 922/4603/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шатернікова М.І.

при секретарі судового засідання Цірук О.М.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, 11; ідент. код 31557119)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рентлінк" (61166, м. Харків, вул. Серпова, будинок 4; ідент. код 38631701)

про стягнення 51254,79 грн.

за участю представників:

позивача Танчак Н.В., довіреність № 38-2072/470 від 10.05.2012 ,

відповідача не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач, КП "Харківські теплові мережі", 23.11.2021 звернувся до Господарського суду Харківської області із позовом до ТОВ "Рентлінк", в якому просить стягнути з відповідача вартість спожитої теплової енергії на потреби опалення МЗК у сумі 51254,79 грн. за період з жовтня 2015 р. по квітень 2016 р. включно. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що відповідач ТОВ "Рентлінк", як власник та користувач нежитлових приміщень 1-го поверху загальною площею 706,4 кв.м та на 2-му поверсі загальною площею 256,1 кв.м., всього загальною площею 962,5 кв.м у житловому будинку за адресою пр. Науки, 18/9 у м. Харкові, в яких встановлена автономна система опалення, повинен був оплачувати опалення місць загального користування під`їзду, в яких встановлені опалювальні прилади системи централізованого опалення, та якими безпосередньо користується відповідач. Також позивачем до стягнення заявлені судові витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 26.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 922/4603/21, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 21.12.2021 року о 10:30.

У судовому засіданні 21.12.2021 р., керуючись приписами ст. 252 ГПК України, суд перейшов до розгляду справи по суті в порядку спрощеного провадження.

При цьому, у судовому засіданні 21.12.2021 р. було постановлено протокольну ухвалу про оголошення перерви у судовому засіданні до 12.01.2022 р. об 11:00, в порядку ч. 2 ст. 216 ГПК України.

У судовому засіданні 12.01.2022 р. було постановлено протокольну ухвалу про оголошення перерви у судовому засіданні до 19.01.2022 р. о 10:00, в порядку ч. 2 ст. 216 ГПК України.

Відповідач у судові засідання явку свого повноважного представника не забезпечив, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Зокрема, ухвала суду про відкриття провадження у справі, була направлена відповідачу на адресу зазначену у позовній заяві: 61166, м. Харків, вул. Серпова, будинок 4 та яка співпадає з адресою зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Ухвали суду від 26.11.2021 р. (про відкриття провадження у справі) та від 21.12.2021 р. (ухвала-повідомлення) повернулись до суду без вручення із довідкою пошти про повернення "адресат відсутній за вказаною адресою".

Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, враховуючи приписи п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність адресата за вказаною адресою (ухвали суду від 26.11.2021 р. про порушення провадження у справі), враховуючи дані Укрпошти щодо відомостей про відстеження поштового відправлення за ідентифікатором № 064, судом визнається 07.12.2021 р.

За таких підстав, враховуючи те, що ухвала про відкриття провадження у справі № 922/4603/21 була направлена відповідачу на адресу зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, судом встановлено, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи та про дату, час та місце проведення судових засідань, проте не виявив бажання бути присутнім у судовому засіданні, та його неявка не перешкоджає розгляду справи в порядку ч. 1 ст. 202 ГПК України.

Крім того, враховуючи те, що відповідач був належним чином та завчасно повідомлений про час і місце розгляду справи, проте відзив на позовну заяву у строк встановлений судом або докази погашення заборгованості не подав, суд вирішує справу в порядку ч. 9 ст. 165 ГП України за наявними в ній матеріалами.

В свою чергу, представником позивача 19.01.2022 року надано до суду додаткові пояснення (вх. 1162), відповідно до яких позивач зазначає, що в приміщенні ТОВ "Рентлінк" з 09.11.2015 року згідно Дозволів та відповідно до технічних умов було встановлено автономну систему опалення - газові котли, у зв`язку з чим позивач надав розрахунок суми боргу: жовтень 2015 - Особовий рахунок: 17300-3498-0 на суму 12747,95 грн, особовий рахунок: НОМЕР_1 - 587,94 грн, а всього за жовтень 2015 року 13335,89 грн; листопад 2015 - Особовий рахунок: НОМЕР_1 - 1068,65 грн; грудень 2015 - Особовий рахунок: НОМЕР_1 - 1428,64 грн; січень 2016 - Особовий рахунок: НОМЕР_1 - 2201,20 грн; лютий 2016 - Особовий рахунок: НОМЕР_1 - 1205,00 грн; березень 2016 - Особовий рахунок: НОМЕР_1 - 1083,86 грн; квітень 2016 - Особовий рахунок: НОМЕР_1 - 49,73 грн. Таким чином, представник позивача зазначає, що всього загальна сума боргу, яка підлягає стягненню з відповідача ТОВ "Рентлінк" дорівнює 20372,97 грн. Крім того, позивачем заявлено до стягнення інфляційні за лютий-квітень 2016 року у розмірі 978,62 грн та 3% річних за лютий-квітень 2016 року у розмірі 324,45 грн.

Надані пояснення прийняті судом, як такі, що не порушують прав сторін та розгляд справи продовжено з їх урахуванням.

У судовому засіданні 19.01.2022 повноважний представник позивача заявлені позовні вимоги, з урахування пояснень щодо суми боргу, викладених у письмових поясненнях (вх. 1162) підтримав, наголошуючи, що відповідач, як споживач та користувач місць загального користування у будинку, де розташована нерухомість, що належить останньому на праві власності, зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги за теплову енергію, яку фактично отримав у період з жовтня 2015 року по квітень 2016 року (включно), оскільки підтримання температури в місцях загального користування відбувається не тільки через опалювальні пристрої, а також за рахунок теплопередачі крізь огороджувальні конструкції житлових приміщень.

Розглянувши матеріали справи та з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

Матеріалами справи підтверджується, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Рентлінк" є власником та використовує нежитлові приміщення 1-го поверху загальною площею 706,4 кв.м та на 2-му поверсі загальною площею 256,1 кв.м., всього загальною площею 962,5 кв.м у житловому будинку за адресою пр. Науки, 18/9 у м. Харкові, що підтверджується свідоцтвом про право власності та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т.1 а.с.8-9).

Ці нежитлові приміщення 1-го та 2-го поверхів загальною площею 962, 5 кв.м розташовані у житловому будинку за адресою пр. Науки, 18/9 у м. Харкові з централізованою системою опалення, теплопостачання яких здійснює КП Харківські теплові мережі. В приміщеннях відповідача встановлена автономна система опалення.

Відповідачем не спростовано, що вхід в приміщення першого поверху знаходиться з вулиці, вхід в приміщення 2-го поверху - через під`їзд № 6 житлового будинку по пр. Науки, 18/9, в місцях загального користування на сходовій клітині під`їзду встановлені опалювальні прилади системи централізованого опалення - «Польза-3» - 70 секцій, Н-136 в кількості 7 секцій, горизонтально розташовані трубопроводи сі =20 - 2,5 м, сі = 32 - 0,4 м, вертикально розташовані трубопроводи б = 25 - 3,85 м, б = 32 - 16,7 кв.м. Квартири в під`їзді с 87 по 113.

В житловому будинку № 18/9 по пр. Науки станом на початок опалювального періоду 2015 - 2016 р. місця загального користування були підключені до централізованої системи централізованого опалення всього будинку. Система опалення зазначених приміщень є невід`ємною частиною централізованої системи опалення житлового будинку, тому при подачі теплової енергії у централізовану систему опалення житлового будинку № 18/9 одночасно опалюються місця загального користування.

Як вбачається з матеріалів справи факт постачання позивачем теплової енергії в житловий будинок який, розташований за адресою м. Харків, пр. Науки, будинок № 18/9, з жовтня 2015 року по квітень 2016 року підтверджується розпорядженнями Харківського міського голови та актами на включення та відключення опалення № 173/3003 від 16.10.2015 року, № 173/9847 від 05.04.2016 року, які підписані та скріплені печатками повноважених представників КП "Харківські теплові мережі" та балансоутримувача будинку (а.с. 14-15).

Позивач вважає, що оскільки система опалення приміщень будинку розташованого за адресою м. Харків, пр. Науки, будинок № 18/9, в тому числі й місць загального користування, якими користується відповідач, що межують з нежитовими приміщеннями, що належать останньому на праві приватної власності, підключені до центральної системи централізованого опалення всього будинку, що є єдиною системою опалення житлового будинку, відповідач також споживав поставлену позивачем теплову енергію у місця загального користування у період з жовтня 2015 року по квітень 2016 року. Таким чином, позивач наголошує, що відповідач безпідставно споживав теплову енергію на потреби опалення місць загального користування, останньому направлялися рахунки-фактури за спожиту теплову енергію, які залишені без оплати. Таким чином, спір у даній справі виник з підстав того, що в період з жовтня 2015 року по квітень 2016 року теплова енергія використовувалася відповідачем без укладення договору та не була оплачена відповідачем. При цьому, у позовній заяві позивач зазначає, що станом на 01.11.2021 по особовому рахунку відповідача 17300-3498 обліковується заборгованість за безпідставно спожиту теплову енергію на потреби опалення МЗК в сумі 51 254,79 грн, яка утворилася за період з жовтня 2015 року по квітень 2016 року. Вартість теплової енергії на потреби опалення МЗК обчислюється позивачем на підставі даних про кількість (обсяг) спожитої теплової енергії в спірний період згідно діючого тарифу та становить 51 254,79 грн.

Натомість, у судовому засіданні та у наданих до суду письмових додаткових поясненнях, представник позивача зазначає, що згідно з розрахунком нарахувань по ТОВ "Рентлінк", наданих до матеріалів справи а.с 23 всього загальна сума боргу за спожиту теплову енергію відповідачем, яка була поставлена у місця загального користування, що межують з нерухомістю відповідача, та яка підлягає стягненню з відповідача ТОВ "Рентлінк" дорівнює 20372,97 грн. (утворилася за період з жовтня 2015 року по квітень 2016 року (включно).

Відповідач обґрунтованих заперечень проти доводів, викладених у позові, не надав, суму боргу не спростував, правом на участь у судовому засіданні, на надання відзиву та заяв по суті спору, не скористався.

Отже, виходячи зі змісту позовної заяви, позивач наполягає на тому, що оскільки нежитлові приміщення відповідача безпосередньо межують з місцями загального користування житлового будинку по пр. Науки, 18/9 у м. Харкові, який підключено до внутрішньобудинкової системи централізованого опалення, то відповідач також споживав фактично відпущену теплову енергію на місця загального користування, у зв`язку з цим, позивач вважає правомірним нарахування відповідачу плати за теплову енергію на потреби опалення приміщень МЗК. При цьому, позивач наголошує, що при нарахуванні плати за опалення місць загального користування у житловому будинку виконавець послуг з централізованого опалення зобов`язаний дотримуватися положень Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи принцип змагальності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Правові відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною або юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, регулюються, зокрема Законом України "Про житлово-комунальні послуги", Законом України "Про теплопостачання", Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005, Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №1198 від 03.10.2007 (далі за текстом - Правила користування тепловою енергією) та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють відносини у цій сфері.

Відповідно до ст. 3 Закону України Про теплопостачання від 02.05.2005 № 2633-IV відносини між суб`єктами діяльності у сфері теплопостачання регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі ст. 4 названого Закону проектування, будівництво, реконструкція, ремонт, експлуатація об`єктів теплопостачання, виробництво, постачання теплової енергії регламентуються нормативно-правовими актами, які є обов`язковими для виконання всіма суб`єктами відносин у сфері теплопостачання.

У статті 1 Закону України Про теплопостачання визначено:

- теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу;

- постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору;

- система централізованого теплопостачання - сукупність джерел теплової енергії, магістральних та місцевих (розподільчих) теплових мереж, що об`єднані між собою та використовуються для теплозабезпечення споживача, населеного пункту, яка включає системи децентралізованого та помірно-централізованого теплопостачання;

- споживач теплової енергії фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Згідно з п. 3 Правил № 1198 споживач теплової енергії - фізична особа, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.

З аналізу положень зазначених Правил, зокрема, пункту 44, вбачається, що термін споживач застосовується в значно ширшому значенні, оскільки він також розповсюджується і на осіб, які використовують теплову енергію без укладення договору на теплопостачання.

У порушення статті 24 Закону України Про теплопостачання відповідач не уклав договір з КП Харківські теплові мережі та отримував у період 2015 - 2016 року теплову енергію на потреби опалення місць загального користування за відсутності письмового договору, що підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачем.

Між тим, взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії згідно до пунктів 1-2, 4 Правил користування тепловою енергією № 1198 визначаються і в тому випадку, коли такий договір відсутній, оскільки вони є обов`язковими для виконання усіма теплопостачальними організаціями незалежно від форми власності, споживачами, організаціями, що виконують проектування, пуск, налагодження та експлуатацію обладнання для виробництва, транспортування, постачання та використання теплової енергії.

Відповідно до пункту 23 Правил користування тепловою енергією розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку.

Відповідно до частини шостої статті 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Зважаючи на викладене, відповідач є споживачем теплової енергії, між відповідачем та позивачем є фактичні договірні відносини щодо надання відповідних послуг з постачання теплової енергії, а відсутність укладеного письмового договору не звільняє відповідача від обов`язку оплати за надані такі послуги.

У постанові Верховного Суду у складі колегії Касаційного господарського суду від 25.03.2019 року у справі № 910/12510/17 викладено правовий висновок, відповідно до якого: "укладення договору з теплопостачання відповідно до статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та Правил користування тепловою енергією, є не правом споживача послуг, а його обов`язком. А сам лише факт не укладення такого договору не може слугувати підставою для звільнення споживача від сплати за фактично спожиту теплову енергію в спірний період".

Отже навіть за відсутності договору, втім, при належному підтвердженні матеріалами справи факту постачання теплової енергії споживачу, останній не звільняється від обов`язку оплати за фактично спожиту теплову енергію.

Як встановлено судом вище, відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю "Рентлінк" є власником нежитлових приміщень 1-го поверху загальною площею 706,4 кв.м та на 2-му поверсі загальною площею 256,1 кв.м., всього загальною площею 962,5 кв.м у житловому будинку за адресою пр. Науки, 18/9 у м. Харкові, при цьому відповідачем не спростовано факт того, що з метою користування своєю власністю, відповідач також користується місцями загального користування у житловому будинку, де розташована його нерухомість.

Матеріалами справи підтверджено достатніми доказами того, що такі місця загального користування підключені до системи централізованого опалення всього будинку. Система опалення зазначених приміщень є невід`ємною частиною централізованої системи опалення житлового будинку, тому при подачі теплової енергії у централізовану систему опалення житлового будинку № 18/9 по пр. Науки, 18/9, одночасно опалюються місця загального користування.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 317, ч. 4 ст. 319 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власність зобов`язує.

При цьому суд враховує, що теплопостачання це особливий вид комунальної послуги. Система теплопостачання для здійснення покладених на неї завдань виконується з окремих технологічно пов`язаних частин, що складають систему централізованого постачання, включає сукупність взаємопов`язаних джерел теплової енергії (технічних елементів і пристроїв), призначених для передачі у приміщення необхідної кількості тепла та підтримання в них заданої температури повітряного середовища. Теплова енергія передається в опалювальні приміщення за рахунок теплопровідності, випромінювання в конвекції, і поширюється не тільки від радіаторів, але й від інших елементів системи опалення (трубопроводи, стояки, підводки тощо).

Враховуючи встановлені судом факти, правовідносини між сторонами підпадають під регулювання Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверждженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (далі - Правила №630).

Відповідно до частини першої статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Таким чином, незважаючи на укладення чи неукладення споживачем договору на теплопостачання місць загального користування, за умови отримання ним відповідних послуг, він несе обов`язок щодо оплати отриманої теплової енергії.

Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною.

Згідно з пунктом 28 Правил № 630 споживачі, які відмовились від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення.

Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 року № 359 затверджена Методика розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення, якою встановлений порядок визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування у багатоквартирних житлових будинках для встановлення розміру плати за неї споживачами (пункт 1.2. Методики).

Згідно з пунктом 2.1.4 Методики загальна кількість теплової енергії на опалення місць загального користування складається з двох показників, які підсумовуються між собою, а саме: з кількості теплової енергії на опалення кожного окремого приміщення місць загального користування та утрат теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними у підвалі або на горищі.

При ненаданні послуги з опалення місць загального користування залишається друга частина формули, згідно з якою здійснюється нарахування за втрати теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними в підвалі або на горищі. Тобто, якщо один з показників дорівнює нулю, то нарахована платня складається з другого показника.

Як передбачено шостим розділом «Посібника та доповнення до Норм та вказівок по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд…» КТМ 204 Україна 244-94, затвердженим Наказом Держбуду України від 30 лютого 2001 року № 82, втрати теплової енергії на ділянці мережі від межі розподілу до місця установки опалювальних приладів відноситься до втрат абонента (споживача).

Тому співвласники квартир повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла, а відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання не є підставою для звільнення мешканців від такої участі.

Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

З огляду на викладене правовідносини, що склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Відповідно до вказаної правової норми боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищенаведені норми права та правовідносини, що склались між сторонами спору, судом встановлено, що відповаідач, як власник нежитлових приміщень, у житловому будинку, зобов`язаний брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку та прибудинкових територій відповідно, до своєї частки у майні будинку. Відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від такого обов`язку, а відтак суд погоджується з твердженнями позивача, що відповідач у спірних правовідносинах має сплачувати за опалення місць загального користування плату, розраховану з дотриманням приписів Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення.

Статтями 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, є примусове виконання обов`язку в натурі.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналогічні приписи містить ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акту, що регулює господарську діяльність.

Згідно з положеннями статей 73, 74, 76 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі статтею 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У розумінні положень наведеної норми на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

У рішенні Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" від 19.12.1997 наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.

Стандарт доказування "вірогідності доказів" підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі фактично встановлених обставин справи та наявних в матеріалах справи доказів, господарський суд дійшов до висновку, що позивач виконав свої зобов`язання відносно надання послуг з централізованого опалення МЗК у спірний період на суму 20372,97 грн, а відповідач зобов`язаний їх оплатити.

Враховуючи викладене, а також те, що на момент прийняття рішення по справі в матеріалах справи відсутні будь-які докази погашення відповідачем заборгованості в добровільному порядку або доказів відсутності обов`язку сплати грошових коштів у заявленому розмірі, відповідачем не спростовані доводи позивача, суд вважає заявлену вимогу позивача з урахуванням надання представником позивача додаткових пояснень щодо стягнення з відповідача суми вартості спожитої теплової енергії без укладання договору на потреби опалення місць загального користування в житловому будинку за адресою пр. Науки, 18/9 за період з жовтня 2015 року по квітень 2016 року у розмірі 20372,97 грн. нормативно та документально обґрунтованою, не спростованою відповідачем, та такою, що підлягає задоволенню. А відтак, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку (абз. 9 ч. 2 ст. 25 Закону України Про теплопостачання).

За правилами пункту 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно з частинами першою - четвертою статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Щодо зазначених позивачем у додаткових поясненнях вимог про нарахування на суму боргу за прострочення виконання зобов`язання з оплати вартості спожитої теплової енергії суми 3 % річних та інфляційних збитків, то судом не приймаються до уваги вказані вимоги, оскільки при подачі позову позивачем не було заявлено вказаних вимог та позивач не скористався правом на своєчасне подання заяви про збільшення розміру позовних вимог.

З урахуванням наведеного вище, з огляду на те, що відповідачем не надано доказів, які б спростовували обставини, про які позивачем повідомлено суд, натомість докази, надані позивачем, визнані судом більш вірогідними, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру позовних вимог. Згідно з приписами ч. 9 ст. 129 ГПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір вник внаслідок неправомірних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Зважаючи на те, що спір виник у зв`язку з невиконанням відповідачем у добровільному порядку своїх зобов`язань, а також враховуючи сплату позивачем за подання позову судового збору у мінімальному розмірі визначеному ЗУ "Про судовий збір", суд керуючись приписами ч. 9. ст. 129 ГПК України, вважає за можливе судовий збір у розмірі 2270,00 грн., сплачений позивачем, покласти на відповідача у повному обсязі та стягнути з останнього на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 4, 12, 20, 73, 74, 76-79, 86, 129, 165, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рентлінк" (61166, м. Харків, вул. Серпова, будинок 4; ідент. код 38631701) на користь Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, 11; ідент. код 31557119) 20372,97 грн основного боргу, а також витрати з оплати судового збору в розмірі 2270,00 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В задоволенні позовних вимог про стягнення 30881,82 грн основного боргу відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ст. 241 ГПК України).

Відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення та з урахуванням п.17.5 розділу ХІ Перехідних положень ГПК України та п. 4 розділ Х Прикінцеві положення ГПК України.

Повне рішення складено "24" січня 2022 р.

Суддя М.І. Шатерніков