АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2022 року м. ОдесаСправа № 916/982/21
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Лавриненко Л.В., Мишкіної М.А.

розглянувши в порядку письмового провадження, без виклику сторін, апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Овдій Павла Васильовича

на рішення Господарського суду Одеської області від 28.09.2021

по справі №916/982/21

за позовом Фізичної особи-підприємця Овдій Павла Васильовича

до Фізичної особи-підприємця Ясеновської Ольги Валентинівни

про стягнення 55 656,81 грн

ВСТАНОВИВ

У квітні 2021 Фізична особа-підприємець Овдій Павло Васильович (далі - ФОП Овдій П.В.) звернувся до Господарського суду Одеської області із позовом в якому просив стягнути з Фізичної особи-підприємця Ясеновської Ольги Валентинівни (далі - ФОП Ясеновська О.В.) на свою користь заборгованість у розмірі 55656,81 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ФОП Овдій П.В. посилається на неналежне виконання з боку відповідача умов укладеного між сторонами договору перевезення в частині повної оплати наданих позивачем послуг.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 28.09.2021 у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

В мотивах оскаржуваного рішення суд першої інстанції зазначив, що сторони не досягли згоди щодо суми фрахту за перевезення у заявці №0802/21-1 на перевезення вантажу в міжнародному сполученні до договору №0802-1 від 08.02.2021 у тій сумі, яку вважає визначеною позивач. Місцевий господарський суд зазначив, що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів на узгодження сторонами суми фрахту у розмірі 2500 доларів США. У наданій заявці відповідач запропонував позивачу суму фрахту 500 доларів США, відмови від цієї суми фрахту (незгоди з сумою фрахту), вказаної в заявці (500 доларів США) позивач відповідно до п.2.2 договору не надав, оферта позивача збільшити суму фрахту до 2500 доларів США акцептом відповідача виходячи з наявних матеріалів справи не засвідчена. Відповідно, суд першої інстанції дійшов висновку, що виходячи з наявних в матеріалах справи доказів сторонами узгоджено вартість перевезення за заявкою №0802/21-1 на суму 500 доларів США, які відповідачем позивачу сплачені до подачі позову. Відтак, на переконання суду першої інстанції, відповідачем доведено, що загальна вартість послуг (ставка фрахту) складала саме 500 доларів США, оскільки докази, надані відповідачем на підтвердження такої обставини є більш вірогідними, ніж докази, надані позивачем.

За таких обставин, на думку суду першої інстанції, заявлені позивачем позовні вимоги, в тому числі, що загальна вартість послуг (ставка фрахту за заявкою №0802/21-1) складала саме 2500 доларів США, є недоведеними та задоволенню не підлягають.

Суд першої інстанції відхилив посилання відповідача на гарантійний лист, оскільки на переконання суду, такий гарантійний лист не створює підстав для задоволення позовних вимог, оскільки виходячи з наявних в матеріалах справи первинних бухгалтерських документів позивачем не надано відповідачу послуг на суму більшу, ніж оплачена, зокрема, по спірній заявці №0802/21-1 - у розмірі еквіваленту 500 доларів США. Доказів надання послуг на суму, вказану в гарантійному листі (4000 доларів США) матеріали справи виходячи з наданих первинних бухгалтерських документів не містять.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ФОП Овдій П.В. звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської обл. від 28 вересня 2021 р. у справі №916/982/21 скасувати, позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача судові витрати.

Скаржник вважає, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню через незастосування судом ст.ст.909, 916 ЦК України, ст.13 КДПВ, ігнорування усталеної судової практики вищих судів, порушення господарської процедури в частині оцінки доказів та відмови в проведенні судової експертизи документа.

Так, за твердженням апелянта, ціна договору перевезення є однією з його найголовніших істотних умов і погоджується вона, як правило, перед початком перевезення. Тобто, коли перевізник приступив до виконання перевезення цього ціна уже була погоджена сторонами. Позивач стверджує, що це 2500 доларів США, а відповідач, що - 500 доларів США. Місцевому суду, на переконання апелянта, на підставі наявних у справі чи здобутих доказів, необхідно було лише правильно з`ясувати єдине питання за якою ціною було виконане перевезення.

ФОП Овдій П.В. зазначає, що на підтвердження узгодженої ціни договору надав суду заявку з власноруч виправленою сумою 2500 доларів США. Вказана заявка в такому вигляді була направлена відповідачу. Окрім цього, позивач надав суду Гарантійний лист, який підтверджував, що відповідач погодився саме на таку ціну перевезення.

У свою чергу, як стверджує позивач, відповідач надав суду таку ж Заявку, але з ціною 500 доларів США, а з приводу доданого позивачем Гарантійного листа повідомив суд, що цей документ не має відношення до спірного перевезення.

За таких обставин, на переконання апелянта, місцевий суд мав критично оцінити подібну заяву відповідача і з`ясувати, чи підтверджує Гарантійний лист вартість консолідованого перевезення, чи стосується документ будь-яких інших перевезення, які взагалі не виконувалися позивачем.

На переконання апелянта, Гарантійний лист в сукупності з іншими доказами є підтвердженням погодженої сторонами вартості перевезення.

З приводу виправлень, які були зроблені саме позивачем і згодом узгоджені з відповідачем, апелянт зазначає, що пропозиція, направлена відповідачем, у вигляді заявки ціною 500 доларів США, не вважається узгодженою ціною договору, без відповіді іншої сторони про прийняття цієї пропозиції. За твердженням апелянта, враховуючи те, що відповідач, направляючи пропозицію про здійснення такого перевезення допустила помилку у відображені його вартості, перевізник, за згодою ФОП Ясеновської О.В., власноручно вніс вірні дані про вартість перевезення та інше у Заявку і направив її відповідачці у вигляді акцепту, у такий же спосіб (електронною поштою, без ЕЦП), як і була отримана оферта. Тобто, як стверджує позивач, пропозиція на перевезення вартістю 500 доларів США сторонами погоджена не була. Разом з цим, перевезення відбулося, тобто, до початку перевезення ціна послуги була однозначно узгоджена сторонами. Підтвердженням факту узгодження ціни, як вважає позивач, став Гарантійний лист, в якому ФОП Ясеновська О.В. в чіткій та однозначній формі вказала, що сума фрахту (загальної вартості консолідованого перевезення зафрахтованим транспортним засобом) складає 4000 доларів США (з яких 1500 доларів за перевезення вантажу за маршрутом м. Єреван - м. Харків, яке не стосується предмету даного спору і 2500 доларів США (4000-1500) - за спірне перевезення.

Апелянт вважає, що направивши Гарантійний лист та здійснивши часткову оплату перевезення, ФОП Ясеновська визнала борг саме у сумі 2500 доларів США як частку консолідованого боргу у сумі 4000 доларів за двома заявками (ціною 1500+2500 доларів США).

На думку апелянта, надана у справу відповідачем заявка з ціною послуги 500 доларів США і післяплатою (після розвантаження) позивачем ніколи не підписувалася і відповідачу не направлялася, а тому, як вважає позивач, є сфальсифікованою відповідачем, що можливо було б довести шляхом призначення по справі комп`ютерно-технічної експертизи, однак, суд першої інстанції відмовив у проведенні такої експертизи.

Як стверджує апелянт, саме наданий відповідачем підроблений документ у вигляді Заявки з підписами і печатками сторін на суму 500 доларів США став підставою для прийняття судом хибного висновку. Спростувати справжність документа, який не містить відтворення оригінальних печаток і підписів сторін та спростувати обставину направлення такого документа, підписаного позивачем відповідачеві може, на переконання апелянта, лише експертиза, об`єктом якої має стати електронна переписка сторін.

З приводу рахунків, які були надані у справу, позивач зазначає, що ним було виставлено два однойменних рахунки №0000003 на оплату перевезення вартістю 2500 доларів США, при цьому, жодного на суму еквіваленту 500 доларів США. Ніяких заперечень проти заявлених в рахунках сум, відповідач, за увесь період прострочення не заявила, більше того здійснила часткову оплату перевезення у сумі 13965,05 грн. При цьому, як вважає позивач, здійснюючи оплату, відповідач у призначені платежу помилково послалась на рахунок №0000002, який був повністю оплачений нею, зокрема, суму еквівалентну 1500 доларів США за іншу частину консолідованого перевезення, яке не є предметом спору. За твердженням апелянта, з двох однойменних рахунків, перший був виставлений на суму 72380 грн, адже у ньому були враховані простої, другий був виставлений 69596 грн (без урахування простоїв, адже докази таких не були зібрані). Така ж ситуація, за твердженням апелянта, з направленими актами. Таким чином, як вважає скаржник, первинні бухгалтерські документи, направлені відповідачу, всупереч позиції місцевого суду, ніяк не можуть підтвердити суму 500 доларів США.

Також, в апеляційній скарзі ФОП Овідій П.В. просить призначити по справі комп`ютерно-технічну експертизу походження наданої відповідачем копії заяви №0802/21 на перевезення вантажу у міжнародному сполученні за маршрутом м. Армавір - м. Київ, вартістю 500 доларів США укладеної, ймовірно, шляхом обміну електронними листами, поставивши на вивчення експертизи наступні питання: 1) Чи міститься на коп`ютері, який використовував позивач для здійснення переписки з відповідачем, інформація про направлення з електронної адреси позивача на електронну адресу відповідача підписаної та скріпленої печаткою позивача Заявки №0802/21 на перевезення вантажу у міжнародному сполученні за маршрутом м. Армавір - м. Київ, вартістю 500 доларів США? 2) Чи міститься на коп`ютері, який використовував позивач для здійснення переписки з відповідачем, інформація про направлення з електронної адреси позивача на електронну адресу відповідача підписаної та скріпленої печаткою позивача Заявки №0802/21 на перевезення вантажу у міжнародному сполученні за маршрутом м. Армавір - м. Київ, вартістю 2500 доларів США (з виправленнями здійсненими від руки у п. 13 Заявки)? Проведення експертизи апелянт просить доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

В обґрунтування названого клопотання апелянт зазначає, що заявка, надана у справу відповідачем з ціною послуги 500 доларів США і післяплатою (після розвантаження) позивачем ніколи не підписувалася і відповідачу не направлялася. Таким чином, заявка на суму 500 доларів США з підписом і печаткою позивача, за твердженням апелянта, є сфальсифікованою відповідачем. Так, апелянт вважає, що на ній з допомогою копіювального обладнання відтворені підпис і печатка позивача, які були проставлені на Заявці з сумою 2500 доларів. Підтвердити це могла комп`ютерно-технічна експертиза переписки сторін, про призначення якої просив позивач. Втім, суд відмовив у проведенні такої експертизи, позбавивши позивача можливості довести, що він надсилав відповідачці підписану Заявку на 2500 доларів США, а не на 500, яка була представлена у суд відповідачем.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду відкрито апеляційне провадження у справі №916/982/21 за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Овдій Павла Васильовича на рішення Господарського суду Одеської області від 28.09.2021, визначено розгляд апеляційної скарги здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та запропоновано відповідачу надати свої міркування або заперечення щодо клопотання апелянта про призначення у справі експертизи.

Судом апеляційної інстанції отримано відзив на апеляційну скаргу в якому відповідач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення залишити без змін.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначає, що позивачем не надано доказів на підтвердження узгодження між сторонами ціни перевезення у розмірі 2500 доларів США та такі докази відсутні у наявних матеріалах справи. В той же час, за твердженням відповідача, ФОП Ясеновською О.В. було надано до суду підписану з боку позивача та з його печаткою заявку на суму 500 доларів США.

Відповідач також відзначає, що сторонами не визначено право сторони, зокрема позивача, на внесення будь-яких виправлень до заявки.

Щодо гарантійного листа, на який посилається позивач, відповідач зазначає, що цей лист до заявки, яка є предметом спору немає , а доказів, які би свідчили про інше в матеріалах справи немає.

З приводу експертизи, яку просить призначити апелянт, відповідач зазначає, що на комп`ютері, який використовує ФОП Ясеновська О.В., не міститься заявки № 0802/1 на перевезення вантажу у міжнародному сполученні за маршрутом м. Армавір - м. Київ, вартістю 500 доларів США, підписаної та скріпленої печаткою та відповідач це підтверджувала без експертизи. Так, як відзначає відповідач, згідно з умовами укладеного між сторонами договору це ніяким чином не відміняло перевезення за сумою фрахту 500 доларів США. По другому питанню про призначення експертизи на заявку вартістю 2500 доларів США відповідач зазначає, що сама поява виправленою від руки заявки суперечить договору и змісту заявки, а тому у проведенні експертизи немає потреби.

До суду апеляційної інстанції надійшла відповідь на відзив від позивача в якому він зазначає, що оскільки обмін кореспонденцією між сторонами відбувався шляхом направлення простих електронних листів, то на Заявку з ціною 500 доларів США, перевізник направив виправлену Заявку із ціною 2500 доларів США. Саме цей лист письмово підтвердив незгоду перевізника із запропонованою відповідачем ціною. Тобто, незгода була вчинена у такій же формі, у якій була надіслана пропозиція. Окрім цього, як було неодноразово вказано в заявах по суті, відповідач направив позивачу Гарантійний лист, який підтвердив, що ФОП Ясеновська О.В. погодилася саме на таку ціну перевезення.

Позивач також зазначає, що відповідач не заперечує обставину направлення Гарантійного листа позивачу, проте, стверджує, що ніякого відношення до спірного перевезення цей документ немає. На переконання позивача, така позиція відповідача, мала б бути підтверджена якимись доказами, які б засвідчили те, що між сторонами існували інші правовідносини, відмінні від тих, які є предметом цього спору. Однак, за твердженням позивача, таких доказів відповідачем надано не було. При цьому, позивач стверджує, що Гарантійний лист, який є в матеріалах справи гарантує виконання грошового зобов`язання за спірним перевезенням, що складалося з двох заявок (оплаченої на суму 1500 доларів і неоплаченої на 2500) адже будь-яких інших правовідносин між сторонами спору не було.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду, розглянувши клопотання позивача про призначення по справі судової комп`ютерно-технічної експертизу дійшла висновку про відмову у його задоволенні з підстав, що будуть вказані в мотивувальній частині даної постанови.

Згідно з ч.13 ст.8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.7 ст.252 ГПК України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Згідно з ч.2 ст.270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

В ході апеляційного розгляду даної справи Південно-західним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України. Відповідач скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог ст.282 ГПК України, зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, 08.02.2021 між Фізичною особою-підприємцем Овдій Павлом Васильовичем (виконавець) та Фізичною особою-підприємцем Ясеновською Ольгою Валентинівною (замовник) укладено договір №0802-1 на перевезення вантажів у міжнародному сполученні, відповідно до якого виконавець зобов`язується за винагороду організовувати для замовника виконання визначених цим договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажів у міжнародному сполученні.

Згідно з п.п. 1.2, 1.3 договору виконавець виконує взяті на себе зобов`язання із залученням або без третіх осіб. Покладання обов`язків на третю особу не звільняє Виконавця від відповідальності перед Замовником за виконання договору. Взаємовідносини сторін регулюються: цим договором, нормами міжнародного права.

У відповідності до розділу 2 (п.п. 2.1-2.4) договору на кожне окреме перевезення оформлюється заявка (замовлення, доручення) замовника виконавцю на здійснення перевезення конкретного вантажу в рамках укладеного договору. У заявці можуть узгоджуватися умови і особливості конкретного перевезення, можливо і відмінні від того, як вони встановлені в цьому договорі, тобто заявка має домінуюче значення над умовами цього договору. Виконавець зобов`язаний протягом 2 (двох) годин з моменту отримання транспортного замовлення повідомити про свою згоду або незгоду виконати перевезення на запропонованих умовах. У разі своєї згоди виконавець засвідчує транспортне замовлення своєю печаткою та підписом уповноваженої особи та повертає його замовнику за допомогою електронної пошти. Одночасно з підтвердженням виконавець повинен повідомити реєстраційний номер транспортного засобу, наданого для здійснення перевезення. Якщо від виконавця не надійшло письмового підтвердження або відмови протягом 2 (двох) годин від прийняття транспортного замовлення, воно вважається прийнятим. Сторони визнають подачу (прийняття) заявки за допомогою електронної пошти при дотриманні наступних умов: кількість і тип транспортних засобів; тип, маса, об`єм вантажу; місце, дата і час завантаження; місце митного оформлення вантажу при завантаженні; маршрут перевезення із зазначенням прикордонних переходів на шляху прямування (при необхідності); місце митного оформлення при доставці вантажу; місце вивантаження; ставка за перевезення (сума фрахту). Сторони зобов`язуються зберігати комерційні інтереси один одного, дотримуючись суворої нейтральності у стосунках з контрагентами, не розголошуючи одержувану комерційну інформацію.

Відповідно до розділу 3 договору замовник зобов`язується, зокрема: 3.1.1) в письмовій формі передати всю необхідну інформацію виконавцю про замовлення рухомого складу не пізніше, ніж за день до початку запланованого перевезення, у формі заявки, яка відповідає умовам цього договору; 3.1.2) пред`являти вантаж до перевезення відповідно до заявки, надавати документацію на вантаж для здійснення перевезення, робити навантаження, розвантаження і митне оформлення вантажу, що перевозиться протягом 48 годин па території країн СНД і 48 годин на території країн Західної Європи, за умови прибуття транспортного засобу в понеділок - п`ятницю до 10 годин за місцевим часом. Простій транспортного засобу понад вказаний нормативний час оплачується замовником на умовах п.4.5 цього договору, якщо інше не обумовлено в заявці на конкретне перевезення, підтвердженій виконавцем; 3.1.3) у разі скасування замовлення інформувати виконавця не пізніше доби до дати подачі транспорту; 3.1.4) оплачувати винагороду виконавцю за виконання належним чином взятих ним на себе зобов`язань за цим договором. Виконавець зобов`язується, зокрема: 3.2.1) організовувати перевезення вантажів на підставі заявки замовника з належною якістю, у відповідний термін, без втрат і пошкоджень (псування) вантажу; 3.2.2) подавати під завантаження необхідні в заявці типи транспортних засобів, в зазначені в ній терміни, в технічно справному стані, в повній відповідності з вимогами Митної конвенції про міжнародне перевезення вантажів. Прибутий під завантаження несправний або невідповідний вимогам транспортний засіб, вважається не поданим; 3.2.3) виконавець гарантує наявність чинного полісу страхування відповідальності виконавця (CMR-страхування); 3.2.4) виконавець силами водія зобов`язаний контролювати процес навантаження/розвантаження, включаючи перерахунок вантажних місць, зовнішній стан упаковки, розподіл осьових навантажень, кріплення і розміщення вантажу всередині вантажного простору транспортного засобу. При відсутності можливості перерахунку, і також в разі виявлення пошкодження вантажу, упаковки, неналежного кріплення вантажу, дефектів товаросупровідної документації, невідповідності фактичних характеристик вантажу даним, зазначеним в транспортній накладній (CMR) або в транспортному замовленні, Виконавець зобов`язаний не залишаючи місця навантаження сповістити про це замовника, в тому числі і в письмовому вигляді за допомогою електронної пошти, зробити необхідні обґрунтовані відмітки в CMR, і зробити фотознімки, що підтверджують виявлені пошкодження. У разі відсутності повідомлення про виявлені порушення, вантаж вважається прийнятим в належному стані і кількості. Всі зауваження та застереження виконавця в транспортній накладній повинні бути завірені печаткою та підписом вантажовідправника/вантажоодержувача; 3.2.5) виконавець забезпечує збереження всіх перевезених за цим договором вантажів на всьому шляху прямування; 3.2.11) виконавець зобов`язаний надати копії CMR-накладної та карти простою не пізніше п`яти календарних днів після завершення перевезення; 3.2.12) повідомляти замовника завчасно про початок понаднормативних простоїв транспортного засобу; 3.2.13) інформувати замовника про затримки транспортних засобів в дорозі, аварії та інші непередбачені обставини, що перешкоджають своєчасній доставці вантажу; 3.2.14) виконавець повинен надати замовнику оригінали CMR-накладної/ТТН, рахунку-фактури, протоколу узгодження ціни, заявки та акту виконаних робіт протягом 30 календарних днів після вивантаження. В іншому випадку замовник залишає за собою право накладати штрафні санкції в розмірі 2% від суми фрахту за кожен день прострочення.

Згідно з розділом 4 розрахунки за перевезення вантажів автомобільним транспортом здійснюються за договірними ставками, зазначеними в заявці (USD, ЕUR, RUR). Розрахунок проводиться у готівковій або безготівковій формах. Замовник своїм платіжним дорученням протягом 25 банківських днів, з моменту отримання правильно оформлених оригіналів CMR-накладної, рахунки-фактури, карти простою автомобіля (завіреної вантажовідправником, вантажоодержувачем), оплачує фрахт і понаднормативні простої автомобіля, а також банківську комісію з переказу грошових коштів. У разі відмови від здійснення перевезення в термін, менший ніж вказаний в п.3.1.4, замовник сплачує виконавцю штраф в розмірі 100 Євро і відшкодовує понесені витрати, якщо виконавець вже приступив до виконання договору. За неподання транспортного засобу під навантаження в узгоджені терміни виконавець оплачує замовнику штраф в розмірі 100 Євро. За понаднормативний простій транспортного засобу, визначений на підставі п.3.1.3 цього договору, Замовник оплачує виконавцю за кожні 24 години понаднормового простою штраф в розмірі: 100 Євро - на території країн Західної Європи і 50 Євро на території країн СНД. Додаткові витрати підлягають відшкодуванню замовником тільки в разі їх попереднього узгодження і надання виконавцем документів, що підтверджують зазначені витрати. Дата акту виконаних робіт повинна збігатися з датою фактичної доставки вантажу, вказаною в CMR-накладній. При наявності претензій до виконавця, пов`язаних з незбереженим перевезенням вантажу, Замовник має право призупинити оплату послуг за відповідним перевезенням, до моменту повного вирішення претензії. За взаємною домовленістю сторін порядок розрахунків може бути змінений або доповнений, що оформлюється додатковою угодою до цього договору.

У відповідності до розділу 5 договору за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором.

Відповідно до розділу 6 договору всі суперечки і розбіжності, які можуть виникнути між замовником та виконавцем щодо виконання цього договору, повинні бути врегульовані шляхом переговорів протягом одного місяця. Інакше спори вирішуються відповідно до чинного законодавства. Договір може бути змінений або доповнений за згодою обох сторін і розірваний за ініціативою однієї зі сторін за умови попереднього письмового повідомлення про це іншої сторони за 30 днів. Договір укладається на невизначений строк та набирає чинності з моменту його підписання сторонами. Сторони визнають укладення договору за допомогою електронної пошти.

Звертаючись із позовом до суду першої інстанції позивач зазначив, що 08.02.2019 сторонами, шляхом обміну електронними листами, були погоджені дві однойменні заявки №0802/21 на перевезення вантажу у міжнародному сполученні одним автомобілем. Одна з двох заявою, надіслана електронною поштою, як стверджує позивач, містила помилку у вартості послуг, а саме замість 2500 доларів США у ній було вказано 500 доларів США, а тому позивач отримавши таку заяву власноруч вніс в неї правки і поставивши та документів власний підпис та печатку направив її електронною поштою відповідачеві.

Втім, у порушенням умов договору, як вважає позивач, відповідач оплатив надані послуги частково, що й стало підставою для звернення до суду із даним позовом про стягнення заборгованості.

В свою чергу, відповідач стверджує, що сторонами було погоджено заявку на перевезення вантажу саме вартістю 500 доларів США, а не 2500 доларів США, як на тому наполягає позивач.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог та відмов у їх задоволенні.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського з цього приводу зазначає наступне.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.

Відповідно до ст. 174 ГК України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків (господарських зобов`язань).

Приписами ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання, відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ст. 509 ЦК України зобов`язання є правовідношенням, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Згідно з ст.ст. 530, 610 - 612 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Як встановлено ст. 908 ЦК України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ч.1 ст.909 ЦК України та ч.1 ст.307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Так сторонами у п.п. 2.1., 2.2 договору погоджено, що на кожне окреме перевезення оформлюється заявка (замовлення, доручення) замовника виконавцю на здійснення перевезення конкретного вантажу в рамках укладеного договору. У заявці можуть узгоджуватися умови і особливості конкретного перевезення, можливо і відмінні від того, як вони встановлені в цьому договорі, тобто заявка має домінуюче значення над умовами цього договору. Виконавець зобов`язаний протягом 2 (двох) годин з моменту отримання транспортного замовлення повідомити про свою згоду або незгоду виконати перевезення на запропонованих умовах.

У відповідності до п. 4.1. договору розрахунки за перевезення вантажів автомобільним транспортом здійснюються за договірними ставками, зазначеними в заявці (USD, ЕUR, RUR). Розрахунок проводиться у готівковій або безготівковій формах.

Наявними матеріалами справи підтверджується, що 08.02.2021 відповідачем було надіслана позивачеві заявку на перевезення вантажу в міжнародному сполученні №0802/21-1 від 08.02.2021 до договору №0802-1 від 08.02.2021 у відповідності до якої виконавцем вказано ФОП Овдій П.В., замовником ФОП Ясеновську О.В., загальна вартість послуг (ставка фрахту): 500 USD. Порядок розрахунків та форма: 500 USD готівковим розрахунком після вивантаження.

Позивач підписав відповідну заяву та надав послуги з перевезення вантажу в повному обсязі, що підтверджується наявними у матеріалах справи міжнародними товарно-транспортними накладними CMR А№563266 та А№563267 та не заперечується сторонами (т.1, а.с. 12, 14).

Отже, докази які містяться у наявних матеріалах справи свідчать про те, що сторонами у відповідності до умов укладеного договору, було узгоджено умови перевезення, у відповідності до яких вартість послуг складає саме 500 доларів США та позивач, в свою чергу, з такими умовами погодився, оскільки приступив до виконання взятих на себе договірних зобов`язань та виконав їх у повному обсязі.

Жодних доказів, які б свідчили про відмову позивача виконати перевезення на умовах запропонованих відповідачем у заявці №0802/21-1 від 08.02.2021, зокрема вартістю 500 доларів США, наявні матеріали справи не містять, а сторонами не надано.

Судова колегія зазначає, що у наявних матеріалах справи відсутня заявка до договору №0802-1 від 08.02.2021 в якій, у відповідності до умов договору, стороною було б запропоновано надання послуг з перевезення за ціною 2500 доларів США, як на тому наполягає позивач, а також докази її направлення позивачеві.

При цьому, суд апеляційної інстанції критично ставиться до наданої позивачем копії заявки на перевезення вантажу в міжнародному сполученні №0802/21-1 від 08.02.2021 до договору №0802-1 від 08.02.2021 (т.1, а.с. 11) в якій містяться власноруч здійсненні виправлення у розділах «загальна вартість послуг», а також у розділі «порядок розрахунків і форма». У відповідності до названих виправлень змінено ціну з 500 доларів США на 2500 доларів США та порядок розрахунків змінено з після відвантаження, на перед відвантаженням, з огляду на таке.

Як вже було зазначено вище, згідно з умовами укладеного між сторонами договору, виконавець зобов`язаний протягом 2 (двох) годин з моменту отримання транспортного замовлення повідомити про свою згоду або незгоду виконати перевезення на запропонованих умовах.

Так наявні матеріли справи не містять доказів на підтвердження того, що позивач у погоджений сторонами час з моменту отримання заявки на переведення повідомив відповідач про свою незгоду виконання перевезення на запропонованих умовах, зокрема за визначеною у заявці ціною.

Стверджуючи про те, що відповідач погодився з умовами перевезення за заявкою, яка було власноруч виправлена позивачем, останній не надав жодних доказів на підтвердження таких обставин, зокрема письмового погодження, підписання сторонами заявки в якій визначені інші умови перевезення ані ж запропоновано позивачем, тощо.

Колегія суддів також зазначає, що наявні матеріали справи взагалі не містять доказів на підтвердження направлення позивачем відповідачеві вищевказаної власноруч виправленої заявки, її отримання відповідачем.

Слід також відзначити, що у відповідності до п.п. 2.1., 2.2. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну від 24.05.95 р. № 88 (далі - Положення) первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи.

Згідно з п.4.1. Положення у тексті та цифрових даних первинних документів, облікових регістрів і звітності підчистки і необумовлені виправлення не допускаються.

Помилки в первинних документах, облікових регістрах і звітності, що створені ручним способом, виправляються способом «червоного сторно», додаткових бухгалтерських проведень або коректурним способом, відповідно до якого неправильний текст або цифри закреслюються і над закресленим надписується правильний текст або цифри. Закреслення здійснюється однією рискою так, щоб можна було прочитати виправлене (п.4.2. Положення).

Виправлення помилки повинно бути обумовлено надписом "виправлено" та підтверджено підписами осіб, що підписали цей документ, із зазначенням дати виправлення (п.4.4. Положення).

Втім, надана позивачем заявка не відповідає наведеним вище вимогам Положення, оскільки не містить ані надпису "виправлено", ані підпису особи, яка здійснила такі виправлення та дати, з якої можливо було б встановити коли саме такі виправлення було здійснено.

Із наданої відповідачем виписки по рахунку АТ «Райффайзен Банк Аваль» вбачається, що ФОП Ясеновською О.В. 17.02.2021 було перераховано на користь позивача грошові кошти у розмірі 13 865,75 грн, 26.02.2021 було перераховано 13 965 грн та 01.03.2021 було перераховано 27 866,39 грн (т.1, а.с. 49-50).

Надходження коштів на рахунок позивача підтверджується наданою останнім випискою банку ПАТ «Креді Агріколь Банк» (т.1, а.с. 17).

Отже, наявними матеріалами справи підтверджується, що відповідачем ще до подання позовної заяву було здійснено оплату наданих позивачем послуг, що спростовує твердження ФОП Овдій П.В. про наявність заборгованості відповідача за договором на перевезення вантажів у міжнародному сполученні №0802-1 від 08.02.2021.

Позивач як особа, яка вважає, що її право порушено самостійно визначає докази, які на його думку підтверджують заявлені вимоги. Проте, обов`язок надання правового аналізу заявлених вимог, доказів на їх підтвердження та спростування доводів учасників справи, покладений на господарський суд.

Визначення поняття доказів, вимоги щодо доказів, властивостей доказів та порядку їх оцінки урегульовано у главі 5 "Докази та доказування" ГПК України.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.76 ГПК України).

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 ГПК України).

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст.78 ГПК України).

17 жовтня 2019 року набув чинності Закон України від 20 вересня 2019 року № 132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким були внесені зміни до ГПК України, зокрема змінено назву статті 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів", викладено її у новій редакції, та фактично впроваджено в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту статті 79 ГПК України свідчить про те, що ця стаття покладає на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Аналогічний висновок Верховного Суду викладений у постанові від 16.02.2021 у справі №927/645/19.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови ВС від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосований Великою Палатою ВС у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Зазначений підхід узгоджується і з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.1 ст.32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Відтак, у даному випадку докази, які свідчать про погодження сторонами вартості послуг у розмірі 500 доларів США, на думку колегії суддів, є більш вірогідними та переконливими, натомість твердження позивача про те, що загальна погоджена сторонами вартість послуг складає 2500 доларів США, не підтверджено жодними документальними доказами.

Щодо посилання позивача на наявність гарантійного листа в якому, на переконання позивача, відповідач погодив суму перевезення за заявкою №0802/21-1 від 08.02.2021 саме у розмірі 2500 доларів США, колегія суддів зазначає таке.

Дійсно, у наявних матеріалах справи міститься гарантійний лист №1 від 10.02.2021 зі змісту якого вбачається, що відповідач зобов`язується завантажити та розмитнити повну машину з Вірменії до України через Поті, паром, до 14.02.2021, сума фрахту 4000 доларів.

Такий гарантійний лист, на переконання колегії суддів, може бути доказом на підтвердження наявності заборгованості лише у тому випадку, коли така заборгованість підтверджується первинними документами, які, зокрема, містять визначення сторонами суми зобов`язання, яка відповідає сумі вказаній у відповідному гарантійному листі.

Однак, як вже було зазначено вище, у наявних матеріалах справи відсутні первинні документи, зокрема узгоджена сторонами заявка, які б свідчили про погодження між сторонами надання послуг вартістю 2500 доларів США.

З приводу клопотання позивача про призначення експертизи колегія суддів зазначає таке.

За приписами ст. 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Означена правова позиція висловлена, зокрема, в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24.01.2018 у справі №907/425/16 та від 24.01.2018 у справі №917/50/17.

Недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, відтак безпідставне призначення судової експертизи та зупинення у зв`язку з цим провадження у справі перешкоджає подальшому розгляду справи.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Так, у даному випадку наявні матеріли справи надають можливість суду самостійно встановити обставини по справі та не потребують спеціальних знань у сфері іншій ніж право.

Питання, які позивач просить поставити на вирішення експерта не входять до предмету доказування по даній справі.

У даному випадку призначення судової експертизи лише призведе до безпідставного затягування розгляду справи та порушення права сторін на розгляд справи упродовж розумного строку.

Відтак, дослідивши обставини, викладені у клопотанні скаржника, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для призначення експертизи, оскільки відсутня необхідність у спеціальних знаннях для встановлення обставин справи, що стосуються предмету доказування, спір може бути розглянуто за наявними в матеріалах справи доказами.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необґрунтованості заявлених позовних вимог та прийнятим рішенням про відмову у задоволенні позову.

Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, колегія суддів вважає, що наведені скаржником порушення допущені судом першої інстанції не знайшли свого підтвердження, а тому підстави для скасування рішення Господарського суду Одеської області від 28.09.2021 відсутні, що зумовлює залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Одеської області від 28.09.2021 у справі №916/982/21 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Датою ухвалення та складання повного судового рішення є 07.02.2022 у зв`язку з перебуванням колегії суддів у складі головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Лавриненко Л.В., Мишкіної М.А. у відпустці з 04.01.2022 по 21.01.2022, тимчасовою непрацездатністю судді Лавриненко Л.В. з 24.01.2022 по 02.02.2022, відпусткою судді Мишкіної М.А. з 01.02.2022 по 04.02.2022 та відпусткою судді Лавриненко Л.В. з 03.02.2022 по 04.02.2022.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Лавриненко Л.В.

Суддя Мишкіна М.А.