РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.01.2022Справа № 910/6481/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г, за участю секретаря судового засідання Бортнюк М.В., розглянув у відкритому судовому засіданні

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «М.Т.К. Консалтинг»,

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство «Київ»,

2) Fremisia Trading Limited (Фремісіа Трейдінг Лімітед),

3) Linquist Services Limited (Лінквіст Сервісез Лімітед),

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: 1) Товариство з обмеженою відповідальністю «Стратеджік Інвестмент Менеджмент»;

2) Товариство з обмеженою відповідальністю «Нерухомість та Капітал»;

3) Товариство з обмеженою відповідальністю «Шер Ессетс Фанд»;

4) Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами Глобус Ессет Менеджмент»;

5) Компанія «Нараіл Лімітед» (Narail Limited);

6) Енерджі Стендард Файненс Лімітед (Energy Standard Finance Limited);

7) Компанія «Еверстоун Лімітед» («EVERSTONE LIMITED»)

про визнання недійсними рішень загальних зборів, визнання недійсним договору,

За участю представників учасників процесу:

від позивача Ситник С.Г.(адвокат за ордером від 28.04.2021 серія КС № 499459);

від відповідача-1, 2 не з`явились;

від відповідача-3 Кулеба А.М. (адвокат за ордером від 28.09.2021 серія КС № 911822);

від третіх осіб-1-7 не з`явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «М.Т.К. Консалтинг» (далі - Товариство) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство «Київ» (далі - Підприємство), Fremisia Trading Limited (Фремісіа Трейдінг Лімітед), Linquist Services Limited (Лінквіст Сервісез Лімітед) про:

- визнання недійсними рішень позачергових загальних зборів учасників Підприємства (код 00308146) про надання згоди на укладення договору застави частки у статутному капіталі відповідача-1 від 01.11.2013 та документів у зв`язку з ним та про відмову від переважних прав на купівлю та надання згоди на відчуження належної Fremisia Trading Limited (Фремісіа Трейдінг Лімітед) частки у статутному капіталі Підприємства у розмірі 15 993 626,16 грн, що складає 32,9894725% статутного капіталу відповідача-1, заставодержателю згідно з договором застави частки у статутному капіталі Підприємства від 01.11.2013, за умови реєстрації інформації про звернення стягнення на заставу в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна або в іншому реєстрі, як це вимагається відповідно до чинного законодавства, оформлених протоколом позачергових загальних зборів учасників відповідача від 01.11.2013;

- визнання недійсним договору застави частки у статутному капіталі Підприємства від 01.11.2013 (далі - Договір застави), укладеного Fremisia Trading Limited (Фремісіа Трейдінг Лімітед), як заставодавцем, Linquist Services Limited (Лінквіст Сервісез Лімітед), як заставодержателем, та відповідачем-1.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.04.2021 відкрито провадження у справі 910/6481/21, призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 28.09.2021, залучено до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: ТОВ «Стратеджік Інвестмент Менеджмент» (третя особа-1); ТОВ «Нерухомість та Капітал» (третя особа-2); ТОВ «Шер Ессетс Фанд» (третя особа-3); ТОВ «Компанія з управління активами «Глобус Ессет Менеджмент» (третя особа-4); Компанію «Нараіл Лімітед» (Narail Limited) (третя особа-5); Енерджі Стендард Файненс Лімітед (Energy Standard Finance Limited) (третя особа-6); Компанію «Еверстоун Лімітед» («EVERSTONE LIMITED») (третя особа-7), зупинено провадження у справі № 910/6481/21 у зв`язку зі зверненням з судовими дорученнями про надання правової допомоги (вручення документів) до Центральних Органів запитуваних Держав.

26.04.2021 після винесення судом вищевказаної ухвали про відкриття провадження у справі до суду надійшла подана позивачем заява про забезпечення позову, в якій Товариство просило суд:

- накласти арешт на належну Fremisia Trading Limited (Фремісіа Трейдінг Лімітед) частку в статутному капіталі Підприємства у розмірі 15 993 626,16 грн, що складає 32,9894725% статутного капіталу відповідача-1;

- заборонити Fremisia Trading Limited (Фремісіа Трейдінг Лімітед) відчужувати у будь-який спосіб або передавати в заставу належну їй частку у статутному капіталі Підприємства у розмірі 15 993 626,16 грн, що складає 32,9894725% статутного капіталу відповідача-1;

- заборонити Linquist Services Limited (Лінквіст Сервісез Лімітед) звертати у будь-який спосіб стягнення за Договором застави на належну Fremisia Trading Limited (Фремісіа Трейдінг Лімітед) частку в статутному капіталі Підприємства у розмірі 15 993 626,16 грн, що складає 32,9894725 % статутного капіталу відповідача-1;

- заборонити державним реєстраторам юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, які уповноважені відповідно до законодавства України проводити реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, в тому числі державним реєстраторам відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців - державний реєстратор Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, в тому числі нотаріусам, іншим акредитованим особам, посадовим особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії або проводити зміни в будь-який інший спосіб в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, проводити будь-які реєстраційні дії або проводити зміни в будь-який інший спосіб відносно частки Fremisia Trading Limited (Фремісіа Трейдінг Лімітед) в статутному капіталі Підприємства у розмірі 15 993 626,16 грн, що складає 32,9894725% статутного капіталу відповідача-1;

- заборонити державним реєстраторам юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, які уповноважені відповідно до законодавства України проводити реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, в тому числі нотаріусам, іншим акредитованим особам, посадовим особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії або проводити зміни в будь-який інший спосіб в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, здійснювати реєстраційні дії щодо зміни складу учасників (засновників), розміру статутного капіталу, уповноважених осіб Підприємства (ідентифікаційний код юридичної особи: 00308146).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.04.2021 провадження у справі 910/6481/21 було поновлено; заяву Товариства про забезпечення позову задоволено частково; накладено арешт на належну Fremisia Trading Limited (Фремісіа Трейдінг Лімітед) частку в статутному капіталі Підприємства у розмірі 15 993 626,16 грн, що складає 32,9894725% статутного капіталу відповідача-1; у задоволенні іншої частини заяви позивача про забезпечення позову відмовлено; зобов`язано Товариство у строк до 11.05.2021 включно надати суду: 7 (сім) примірників належним чином (нотаріально) засвідчених перекладів на англійську мову та 5 (п`ять) примірників належним чином (нотаріально) засвідчених перекладів на грецьку мову ухвали Господарського суду міста Києва від 28.04.2021 про часткове задоволення заяви про забезпечення позову у справі № 910/6481/21 та прохань про вручення за кордоном судових та позасудових документів від 28.04.2021 для належного повідомлення відповідачів-2, 3 та третіх осіб-5, 6, 7 про час та місце розгляду справи відповідно до вимог Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15.11.1965; докази здійснення оплати за виконання судового доручення про вручення документу у розмірі 42 Євро (21 Євро х 2 (ухвала для відповідача-2 та третьої особи-5); постановлено звернутися до Центральних Органів запитуваних Держав Республіки Кіпр, Віргінських Островів та Республіки Сейшельські острови з проханням про вручення відповідача-2, 3 та третім особам-5, 6, 7 судових/позасудових документів у справі № 910/6481/21; зупинено провадження у справі № 910/6481/21 у зв`язку зі зверненням з судовими дорученнями про надання правової допомоги (вручення документів) до Центральних Органів запитуваних Держав.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 08.07.2021 ухвала Господарського суду міста Києва від 28.04.2021 залишена без змін.

06.08.2021 до суду надійшла відповідь Центрального Органу запитуваної Держави Республіки Кіпр, в якій повідомлено суд про невручення судових документів третій особі-5, у зв`язку з тим, що вищеназвана компанія залишила вказану адресу.

09.08.2021 до суду надійшла відповідь Центрального Органу запитуваної Держави Республіки Кіпр, в якій повідомлено суд про вручення судових документів 22.06.2021 відповідачу-2.

01.09.2021 до суду надійшла відповідь Центрального Органу запитуваної Держави Республіки Кіпр, в якій повідомлено суд про вручення судових документів 25.06.2021 відповідачу-2.

Постановою Верховного Суду від 07.09.2021 касаційну скаргу ТОВ «Шер Ессетс Фанд» задоволено, ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.04.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.07.2021 у справі №910/6481/21 скасовано та прийнято нове рішення, яким відмовлено Товариству у задоволенні заяви про забезпечення позову.

20.09.2021 відповідач-3 подав до суду заперечення щодо розгляду даного спору господарським судом, обґрунтоване наявністю у спірному договорі арбітражного застереження, та просив залишити позов без розгляду на підставі пункту 7 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

24.09.2021 Linquist Services Limited (Лінквіст Сервісез Лімітед) подала суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач-3, зокрема, заявив про застосування наслідків спливу строків позовної давності.

27.09.2021 позивач подав до суду:

- заперечення проти заперечень відповідача-3 щодо розгляду даного спору господарським судом;

- клопотання про витребування доказів, в якому Товариство просило суд витребувати у відповідача-3 належним чином засвідчену копію договору про надання правової допомоги від 19.01.2021, укладеного відповідачем-3 та адвокатським об`єднанням «Авеллум», інформацію про структуру власності Linquist Services Limited (Лінквіст Сервісез Лімітед) та копії документів на підтвердження отримання погодження на укладення вказаного договору про надання правової допомоги від уповноважених органів компанії.

28.09.2021 позивач подав до суду:

- клопотання про витребування доказів, в якому Товариство просило суд витребувати у Печерської районної в м. Києві державної адміністрації реєстраційну справу Підприємства, обґрунтоване необхідністю встановити достовірний зміст статуту відповідача-1, чинного на момент укладення спірного договору, оскільки позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що на момент укладення спірного правочину був чинним статут в редакції від 13.09.2012, який дозволяв учасникам товариства відчужувати їх частку в статутному капіталі на користь третіх осіб лише за наявності попередньої письмової згоди інших учасників Товариства;

- клопотання про витребування доказів, в якому Товариство просило суд витребувати у відповідача-3 належним чином засвідчену копію договору позики від 01.11.2013, укладеного між Linquist Services Limited (Лінквіст Сервісез Лімітед) та Енерджі Стендард Файненс Лімітед (Energy Standard Finance Limited), на забезпечення якого був укладений спірний правочин, а також нотаріально засвідчений переклад вказаного договору позики;

- клопотання про витребування оригіналів письмових доказів, в якому Товариство просило суд витребувати у відповідачів оригінал спірного договору, а також у відповідача-1 оригінал протоколу загальних зборів Підприємства від 01.11.2013.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.09.2021 поновлено провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.09.2021 викликано відповідача-1, відповідача-2, третіх осіб 1-7 у наступне підготовче засідання, призначене на 19.10.2021.

13.10.2021 позивач подав до суду відповідь на відзив відповідача-3, у якій просив суд позов задовольнити та заперечив проти клопотання про застосування строків позовної давності.

06.08.2021 до суду надійшла відповідь Центрального Органу запитуваної Держави Республіки Кіпр, в якій повідомлено суд про невручення судових документів третій особі-5, у зв`язку з тим, що вищеназвана компанія невідома.

19.10.2021 відповідач-3 подав до суду відповідь на заперечення, в якій обґрунтовував обов`язковість арбітражного застереження для позивача та просив залишити позов без розгляду. Крім того, відповідач-3 подав клопотання про долучення до матеріалів справи документів на підтвердження повноважень представника адвоката Кулеби А.М.

19.10.2021 позивач подав до суду доповнення до поданого ним раніше клопотання про витребування доказів, у якому просив суд витребувати у Печерської районної в м. Києві державної адміністрації усі редакції статуту Підприємства, наявні в реєстраційній справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.10.2021 викликано відповідача-1, відповідача-2, третіх осіб 1-7 у наступне підготовче засідання, призначене на 04.11.2021.

28.10.2021 позивач подав до суду доповнення до поданого ним раніше клопотання про витребування доказів, а саме відомостей щодо структури власності Linquist Services Limited (Лінквіст Сервісез Лімітед) та погодження уповноваженими органами компанії укладення договору про надання правової допомоги, в якому позивач навів додаткове обґрунтування вказаного клопотання та вказав, що зазначений договір від імені компанії був укладений на підставі довіреності Зайцевим С., який є акціонером компанії та володіє лише 100 акцій з 50 000 акцій компанії, при цьому директором Linquist Services Limited (Лінквіст Сервісез Лімітед) є Джеффрі Тодд Меджістрейт. Викладені обставини, на переконання Товариства, свідчать про відсутність повноважень у акціонера Зайцева С. на укладення вказаного договору від імені компанії.

01.11.2021 позивач подав до суду доповнення до поданого ним раніше клопотання про витребування доказів, у якому просив суд витребувати належним чином засвідчену копію договору позики від 01.11.2013, додатків та додаткових угод до нього, нотаріально засвідчений переклад вказаних документів та їх оригінали для огляду судом.

04.11.2021 відповідач-3 подав до суду заперечення по суті спору та заперечення проти клопотань про витребування доказів.

04.11.2021 позивач подав суду клопотання про долучення до матеріалів справи документів.

У підготовчому засіданні 04.11.2021 суд запропонував відповідачу-3 надати довіреність на ім`я Зайцева С., на підставі якої ним від імені Linquist Services Limited (Лінквіст Сервісез Лімітед) був укладений договір про надання правової допомоги від 19.01.2021 з адвокатським об`єднанням «Авеллум». Крім того, суд оголосив протокольну ухвалу про відмову в задоволенні клопотання відповідача-3 про залишення без розгляду позову в частині. Розглядаючи у підготовчому засіданні раніше подані позивачем клопотання про витребування доказів, суд поновив позивачеві строк на їх подання.

Судом було відмовлено у задоволенні клопотання відповідача-3 про залишення без розгляду позову в частині на підставі пункту 7 частини першої статті 226 ГПК України, виходячи з такого:

- так, відповідно до пункту 7 частини першої статті 226 ГПК України суд залишає позов без розгляду, якщо сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана;

- слід зазначити, що, перш за все, даний господарський спір є корпоративним і стосується діяльності та управління Товариства;

- визнання Договору застави недійсним є по суті похідною вимогою і є наслідком скасування рішення загальних зборів;

- відповідно до пункту 2 частини першої статті 22 ГПК України спір, який відноситься до юрисдикції господарського суду, може бути переданий сторонами на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, крім спорів, передбачених пунктами 2, 3, 7-13 частини першої, пунктами 2, 3, 6 частини другої статті 20 цього Кодексу, з урахуванням частини другої цієї статті;

- згідно з частиною другою статті 22 ГПК України спори, передбачені пунктом 3 частини першої статті 20 цього Кодексу, що виникають з договору, можуть бути передані на вирішення міжнародного комерційного арбітражу лише на підставі арбітражної угоди, укладеної між юридичною особою та всіма її учасниками;

- разом з тим, у пункті 3 частини першої статті 20 ГПК України справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів;

- однак, суду не подано арбітражної угоди, яка укладена з усіма учасниками юридичної особи, у тому числі, з позивачем;

- арбітражне застереження міститься лише у Договорі застави, учасником якого не є позивач, і стосується спорів, які виникають щодо виконання чи невиконання такого договору, а не визнання його недійсним внаслідок порушення корпоративних прав учасника товариства, що є стороною оспорюваного правочину.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.11.2021 відкладено підготовче засідання на 25.11.2021, задоволено клопотання позивача про витребування доказів частково, зобов`язано відповідача-1 та відповідача-3 надати для огляду оригінал та для долучення до матеріалів справи належним чином засвідчену копію Договору застави, укладеного Fremisia Trading Limited (Фремісіа Трейдінг Лімітед), Linquist Services Limited (Лінквіст Сервісез Лімітед) та Підприємством, або письмові обґрунтовані пояснення з зазначенням причин відсутності у сторін можливості виконати вимогу суду, зобов`язано Печерську районну в місті Києві державну адміністрацію надати засвідчену копію редакції статуту відповідача-1 (код 00308146) з реєстраційної справи вказаного Товариства, що діяла станом на 01.11.2013, відмовлено у задоволенні клопотань позивача про витребування доказів в іншій частині.

04.11.2021 від третьої особи-2 до суду надійшли письмові пояснення, в яких ТОВ «Нерухомість та Капітал» підтримало позицію позивача та просило врахувати пояснення під час розгляду справи та ухвалення рішення.

17.11.2021 до суду надійшли відповіді Центрального Органу запитуваної Держави Республіки Сейшельські острови, в яких повідомлено суд про вручення судових документів 13.10.2021 третій особі-6 та 13.10.2021 третій особі-7.

24.11.2021 від Печерської районної в місті Києві державної адміністрації до суду надійшла належним чином засвідчена копія редакції статуту Підприємства з реєстраційної справи, що діяв 01.11.2013.

У підготовчому засіданні 25.11.2021 суд оглянув оригінал Договору застави; представник відповідача-3 подав клопотання про долучення до матеріалів справи копії вищезазначеного договору та копії листа директора; представник позивача подав клопотання про долучення до матеріалів справи витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна; суд долучив подані документи до матеріалів справи, відклав підготовче засідання на 14.12.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.11.2021 викликано відповідачів-1, 2 та третіх осіб 1-7 у наступне підготовче засідання на 14.12.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2021 було закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/6481/21 до судового розгляду по суті на 18.01.2022.

У судове засідання 18.01.2022 з`явились представники позивача та відповідача-3, представники відповідачів-1, 2 та третіх осіб-1-7 не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідачі-1, 2 та треті особи-1-7 були належним чином повідомлені про дату, час і місце проведення судового засідання, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та відповідями про виконання про вручення судових документів, які долучені до матеріалів справи.

Також, слід зазначити, що ухвали суду надіслані на адреси третіх осіб-1, 3, 4 були повернуті поштою з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

У судовому засіданні 18.01.2022 суд, заслухавши вступне слово представників позивача та відповідача-3, з`ясувавши обставини, дослідив в порядку статей 209-210 ГПК України докази у справі.

Після закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами суд перейшов до судових дебатів.

У судовому засіданні 18.01.2022 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до статті 233 ГПК України.

Судом, відповідно до вимог статей 222-223 ГПК України, здійснювалося повне фіксування судового засідання технічними засобами та секретарем судового засідання велися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, письмові пояснення, заперечення, тощо, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Товариство є одним з учасників Підприємства.

Позивач вказує, що 01.11.2013 на позачергових загальних зборах учасників Підприємства було прийнято рішення про таке:

- надати згоду на укладення договору застави між відповідачем-2 як заставодавцем та Linquist Services Limited (Лінквіст Сервісез Лімітед) як заставодержателем, відповідно до якого передбачається звернення стягнення на всю належну відповідачу-2 частку в статутному капіталі Підприємства, та документів у зв`язку з ним;

- відмовитися від переважних прав на купівлю та надати згоду на відчуження належної відповідачу-2 частки у статутному капіталі відповідача-1 у розмірі 15 993 626,16 грн, що складає 32,9894725% статутного капіталу Підприємства, відповідачу-3 згідно з договором застави, за умови реєстрації інформації про звернення стягнення на заставу в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна або в іншому реєстрі, як це вимагається відповідно до законодавства;

- уповноважити генерального директора Підприємства та заступника генерального директора відповідача-1 на укладення договору застави та документів у зв`язку з ним.

Вказані рішення оформлені протоколом позачергових загальних зборів учасників Підприємства від 01.11.2013.

01.11.2013 відповідачем-2 (заставодавець), відповідачем-3 (заставодержатель) та відповідачем-1 було укладено Договір застави, відповідно до пунктів 1.1, 2.1, 4.1 якого заставодавець передав усю належну йому частку у статутному капіталі Підприємства у заставу заставодержателю.

На переконання позивача, рішення позачергових загальних зборів учасників Підприємства від 01.11.2013 про надання згоди на укладення Договору застави та відмову від переважних прав на купівлю частки відповідача-2 у статутному капіталі відповідача-1 та Договір застави підлягають визнанню недійсними.

У свою чергу, відповідач-3 заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість.

Крім того, Linquist Services Limited (Лінквіст Сервісез Лімітед) було заявлено про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

У свою чергу, позивач заперечував проти пропуску строків позовної давності, посилаючись на те, що позовна давність не спливла, виходячи з такого:

- 09.04.2021 рішенням № 42 одноособового учасника Товариства було змінено директора;

- 10.04.2021 рішенням № 43 одноособового учасника позивача було доручено новому директору Івченко А.В. здійснити вивчення та аналіз усіх документів та правочинів, підписаних особами, які обіймали посаду директора Товариства в період з 01.01.2011 по 31.03.2021 (включно);

- за результатами проведеного аналізу новим директором було підготовлено звіт щодо результатів аудиту правочинів та виявлено копії оспорюваного правочину та протоколу загальних зборів Підприємства від 01.11.2013;

- 17.04.2021 рішенням № 44 одноособового учасника Товариства було вирішено розглянути вказаний вище звіт;

- рішенням від 19.04.2021 № 45 одноособового учасника Товариства було уповноважено директора Івченка А.В. звернутися до господарського суду з даним позовом;

- отже, за твердженням позивача, про порушення свого права Товариство дізналося лише 17.04.2021.

Статтею 256 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з частиною першою статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України), а спливає у відповідні місяць та число останнього року строку, якщо строк визначений роками (частина перша статті 254 ЦК України).

В абзаці першому та п`ятому підпункту 2.1 пункту 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» (далі - Постанова № 10) зазначено, що частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом. Посилання сторони на сплив позовної давності в процесі касаційного перегляду судового рішення не вважається такою заявою.

Пунктом 2.2 Постанови № 10 визначено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Позивач обґрунтовує позовні вимогу, зокрема, таким:

- згідно з положеннями Статуту відповідача-1 (пункт 5.10.), відповідач-2 (як учасник Підприємства) мав право передати належну йому частку у заставу лише за наявності попередньої письмової згоди інших учасників відповідача-1;

- загальні збори учасників позивача не приймали жодних рішень щодо надання згоди на укладення Договору застави та/або щодо відмови від переважного права на купівлю частки;

- загальні збори учасників Товариства повинні були надавати таку згоду в силу пункту 10.17.3. Статуту позивача (у редакції, чинній на час прийняття оспорюваного рішення), відповідно до якого укладання, зміна, розірвання будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, корпоративних прав (у тому числі часток, акцій) здійснюється виключно за наявності письмового рішення загальних зборів учасників щодо вчинення такого правочину та надання директору відповідних повноважень на його вчинення;

- Договір застави суперечить Закону України «Про господарські товариства» (у редакції, чинній на час спірних правовідносин; далі - ГК України), ЦК України (у редакції, чинній на час спірних правовідносин), а також Статуту відповідача-1 (у редакції, чинній на час спірних правовідносин).

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з огляду на таке.

Статут Підприємства (у редакції, чинній на час прийняття оспорюваного рішення) містив, зокрема, такі положення:

- Учасник Товариства може за письмовою згодою решти Учасників відступити свою частку (її частину) одному чи кільком Учасникам Товариства та третім особам (пункт 5.4);

- Учасники Товариства користуються переважним правом придбання частки (її частини) Учасника пропорційно до розмірів своїх часток (пункт 5.5);

- Учасник Товариства, що має намір здійснити відчуження частки (її частини), зобов`язаний у письмовій формі запропонувати таку частку (її частину) іншим Учасникам, вказавши ціну та інші суттєві умови відчуження частки (її частини) (пункт 5.6);

- Учасник Товариства має право за попередньою письмовою згодою інших Учасників передати належну йому частку (її частину) у Статутному капіталі Товариства у заставу іншим Учасникам Товариства або третім особам (пункт 5.10).

Відповідно до статті 53 Закону України «Про господарські товариства» (у редакції, чинній на час прийняття оспорюваного рішення) учасники товариства користуються переважним правом купівлі частки (її частини) учасника пропорційно до розмірів своїх часток, якщо статутом товариства чи домовленістю між учасниками не встановлений інший порядок здійснення цього права. Купівля здійснюється за ціною та на інших умовах, на яких частка (її частина) пропонувалася для продажу третім особам. Якщо учасники товариства не скористаються своїм переважним правом протягом місяця з дня повідомлення про намір учасника продати частку (її частину) або протягом іншого строку, встановленого статутом товариства чи домовленістю між його учасниками, частка (її частина) учасника може бути відчужена третій особі.

Згідно з частиною першою статті 167 ГК України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Відповідно до частини першої статті 58 Закону України «Про господарські товариства» та пункту 10.1 Статуту позивача (у редакції, чинній на час прийняття оспорюваного рішення) загальні збори учасників є вищим органом товариства.

Статут позивача (у редакції, чинній на час прийняття оспорюваного рішення) містив такі положення:

- до виключної компетенції Загальних зборів Учасників належить прийняття рішення про укладання, зміну, розірвання будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, корпоративних прав (в тому числі часток, акцій) та доведення письмового рішення загальних зборів учасників щодо такого рішення до особи, уповноваженої таким рішенням на його вчинення (пункт 10.5.6);

- до виключної компетенції Загальних зборів Учасників належить надання посадовим особам Товариства чи будь-яким іншим особам повноважень щодо вчинення (підписання) від імені Товариства правочинів щодо нерухомого майна, корпоративних прав (в тому числі часток, акцій) (пункт 10.5.7);

- Директор вирішує усі питання діяльності Товариства, за винятком тих, що належать до виключної компетенції Загальних зборів Учасників (пункт 10.16);

- Директор вправі вчиняти від імені Товариства будь-які незаборонені законодавством дії в межах компетенції, визначеної цим Статутом. Укладання, зміна, розірвання будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, корпоративних прав (в тому числі часток, акцій) здійснюється виключно за наявності письмового рішення Загальних зборів Учасників щодо вчинення такого правочину та надання Директору відповідних повноважень на його вчинення. Директор не має права вчиняти будь-які правочини щодо нерухомого майна, корпоративних прав (в тому числі часток, акцій), якщо рішенням Загальних зборів Учасників йому не були надані повноваження на їх вчинення (пункт 10.17.3);

- Директор підписує довіреності, договори та інші документи від імені Товариства, рішення про укладення (видачу) яких прийнято уповноваженим органом Товариства в межах його компетенції відповідно до положень цього Статуту. Підписання Директором договорів (угод, контрактів тощо) щодо нерухомого майна, корпоративних прав (в тому числі часток, акцій) здійснюється ним виключно за наявності письмового рішення загальних зборів учасників щодо вчинення відповідного правочину та надання повноважень директору на підписання такого договору (угоди, контракту тощо). Директор не має права підписувати будь-які правочини щодо нерухомого майна, корпоративних прав (в тому числі часток, акцій), якщо рішенням загальних зборів учасників йому не були надані повноваження на його вчинення (пункт 10.17.6).

Відповідно до частини першої статті 92 ЦК України (у редакції, чинній на час прийняття оспорюваного рішення) юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Згідно з частиною першою статті 98 ЦК України (у редакції, чинній на час прийняття оспорюваного рішення) загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що передані загальними зборами до компетенції виконавчого органу.

За змістом частини другої статті 92 ЦК України виконавчий орган є органом управління товариством.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про господарські товариства» (у редакції, чинній на час прийняття оспорюваного рішення) у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган: колегіальний (дирекція) або одноособовий (директор). Дирекція (директор) вирішує усі питання діяльності товариства, за винятком тих, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників. Загальні збори учасників товариства можуть винести рішення про передачу частини повноважень, що належать їм, до компетенції дирекції (директора). Дирекція (директор) підзвітна загальним зборам учасників і організує виконання їх рішень. Дирекція (директор) не вправі приймати рішення, обов`язкові для учасників товариства.

Відповідно до частини третьої статті 92 ЦК України (у редакції, чинній на час прийняття оспорюваного рішення) орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Суд погоджується з доводами відповідача-3 про те, що відсутні підстави для визнання оспорюваного рішення недійсним і директором позивача не були перевищені повноваження, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Слід зазначити, що рішення загальних зборів учасників товариства не є правочинами у розумінні статті 202 ЦК України.

Так, Верховний Суд зазначає, що рішення загальних зборів учасників товариства є актами ненормативного характеру (індивідуальними актами), тобто офіційними письмовими документами, що породжують певні правові наслідки, спрямовані на регулювання господарських відносин і мають обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин (відповідні правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 906/37/18 та від 12.06.2019 у справі № 903/980/17).

Таким чином, голосування учасником товариства за те чи інше рішення, яке приймається загальними зборами учасників, є голосуванням за прийняття акту ненормативного характеру, а не є за своєю правовою природою правочином.

Отже, голосування директором позивача за прийняття оспорюваного рішення за своєю правовою природою було голосуванням за прийняття акту ненормативного характеру, а не укладенням правочину щодо корпоративних прав позивача.

Позивач не навів норм Статуту Товариства, які б чітко не дозволяли та/або забороняли директору позивача без окремого письмового рішення загальних зборів учасників Товариства голосувати за акти ненормативного характеру, що приймаються загальними зборами учасників Товариства, в якому позивач володіє часткою.

Що ж до посилань на пункт 10.5 Статуту Товариства, то слід зазначити, що з його змісту вбачається, що до виключної компетенції Загальних зборів Учасників належить:

- прийняття рішення про укладання, зміну, розірвання будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, корпоративних прав (в тому числі часток, акцій) та доведення письмового рішення загальних зборів учасників щодо такого рішення до особи, уповноваженої таким рішенням на його вчинення (пункт 10.5.6);

- надання посадовим особам Товариства чи будь-яким іншим особам повноважень щодо вчинення (підписання) від імені Товариства правочинів щодо нерухомого майна, корпоративних прав (в тому числі часток, акцій) (пункт 10.5.7).

Разом з тим, як встановлено судом вище, директор Товариства не вчиняв жодного правочину, а тому й не порушував вимог пункту 10.5 Статуту позивача.

Отже, твердження позивача про те, що директор діяв з перевищенням повноважень під час голосування за оспорюване рішення є безпідставними, а директор Товариства мав усі повноваження діяти від імені позивача під час прийняття рішення загальних зборів відповідача-1 від 01.11.2013.

Таким чином, вимоги позивача щодо визнання недійсним рішення позачергових загальних зборів Підприємства не підлягають задоволенню.

Що ж до вимог про визнання недійсним Договору застави, то слід зазначити таке.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Слід зазначити, що угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Загальні підстави визнання недійсними угод і настання відповідних наслідків встановлені статтями 215 та 216 ЦК України.

Відповідно до статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно із частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

В силу приписів частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частинами другою, третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України встановлено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Таким чином, в силу приписів вказаної норми правомірність правочину презюмується.

Отже, заявляючи позов про визнання недійсним Договору застави, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання Договору застави недійсним.

Предметом доказування у будь-якій господарській справі є лише ті факти, які обґрунтовують заявлені вимоги або мають інше матеріально-правове значення для вирішення господарської справи по суті і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Позивач як на підставу визнання недійсним оспорюваного правочину вказує на те, що Договір застави міг бути укладений лише за наявності попередньої письмової згоди Товариства (рішення загальних зборів учасників позивача).

Судом оглянуто оригінал Договору застави у підготовчому засіданні 25.11.2021 та належним чином засвідчена копія долучена до матеріалів справи.

Зі змісту Договору застави вбачається, що позивач не є його стороною.

Судом було встановлено вище, що директор позивача під час прийняття рішення загальних зборів відповідача-1 діяв відповідно до своїх повноважень без їх перевищення.

Що ж до необхідності обов`язкової попередньої письмової згоди позивача на укладення Договору застави (рішення загальних зборів учасників позивача), то слід зазначити, що директор позивача, проголосувавши за прийняття оспорюваного рішення, по суті надав таку згоду від імені Товариства як і решта учасників відповідача-1.

Крім того, порушення процедури укладення правочину, в результаті чого порушено права учасника товариства, не є підставою визнання його недійсним (правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 910/2388/20).

Також слід зазначити, що позивач жодним чином не обґрунтував, у чому полягає його порушене право та/або інтерес та яким чином визнання недійсним Договору застави це право (інтерес) зможе відновити.

Таким чином, позовні вимоги в частині визнання недійсним Договору застави є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд відзначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункті 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, N 303-A, п. 29).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

При цьому, суд зазначає, що іншим доводам сторін оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Крім того, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову з підстав його необґрунтованості, клопотання відповідача-3 про застосування строків позовної давності судом не застосовується.

За приписами статті 129 ГПК України судові витрати зі справи слід покласти на позивача.

Керуючись статтями 129, 233, 236, 237, 240 та 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02.02.2022.

Суддя О.Г. Удалова