ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" лютого 2022 р. Справа №914/1629/21

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Желіка М.Б.

Орищин Г.В.

розглянувши апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства Васильківська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування Васильківської міської ради Запорізької області б/н від 28.10.2021 (Вх. №ЗАГС01-05/3661/21 від 03.11.2021)

на рішення Господарського суду Львівської області від 06.10.2021 (суддя Кітаєва С.Б., повний текст складено 11.10.2021)

у справі № 914/1629/21

за позовом: Комунального некомерційного підприємства Васильківська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування Васильківської міської ради Запорізької області, м. Васильківка, Запорізької області

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Кондор Логістик, м. Львів

про стягнення заборгованості. Ціна позову: 174 915,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

На розгляд Господарського суду Львівської області поступила позовна заява за позовом Комунального некомерційного підприємства «Васильківська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Васильківської міської ради Запорізької області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кондор Логістик» про стягнення заборгованості у розмірі 174 915,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між позивачем та відповідачем 19.11.2020 було укладено договір поставки №205, проте всупереч умовам договору відповідач не здійснив поставку товару на суму 174 915,00 грн.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 06.10.2021 у справі №914/1629/21 в задоволені позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не надано належних доказів та не доведено факту оплати товару, факту поставки товару на зазначену ним суму і, відповідно, факту наявності заборгованості в заявленій до стягнення сумі (у розмірі 174915,00 грн.).

Короткий зміст вимог апеляційної скари та відзиву на апеляційну скаргу.

КНК Васильківська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування Васильківської міської ради Запорізької області подано апеляційну скаргу б/н від 28.10.2021 (Вх. №ЗАГС01-05/3661/21 від 03.11.2021),, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 06.10.2021 у справі №914/1629/21 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити у повному обсязі, посилаючись на те, що позивач з січня 2021 року і до теперішнього часу звертався неодноразово до відповідача з листами щодо неналежного виконання зі сторони ТОВ «КОНДОР ЛОГІСТИК» умов договору, оскільки з січня 2021 року заправка транспорту позивача не здійснювалась. Невиконання відповідачем своїх зобов`язань по договору визнавались у відповідних листах.

Також, скаржник зазначає, що за умовами договору замовник прийняв на себе зобов`язання передати замовнику у власність : «Нафта і дистиляти за ДК 021:20-9»( «Бензин А-92», «Бензин А-95» код 09132000-3, Дизельне паливо код 09134200-9 за ДК 021:2015). До цього часу умови договору не виконані.

Процесуальні дії суду у справі.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.11.2021, вказану справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Галушко Н.А., суддів Желіка М.Б. та Орищин Г.В.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 08.11.2021 апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства Васильківська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування Васильківської міської ради Запорізької області залишено без руху для усунення встановленого недоліку, а саме: зобов`язано скаржника надати (надіслати) на адресу Західного апеляційного господарського суду докази сплати судового збору протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 06.12.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою КНП Васильківська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування Васильківської міської ради Запорізької області б/н від 28.10.2021 (Вх. №ЗАГС01-05/3661/21 від 03.11.2021) на рішення Господарського суду Львівської області від 06.10.2021 у справі №914/1629/21. Апеляційну скаргу вирішено розглядати без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

19.11.2021 між Комунальним некомерційним підприємством «Васильківська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Васильківської міської ради Запорізької області та ТОВ «Кондор Логістик» укладено договір поставки №205.

Згідно п.1.1 договору, постачальник приймає на себе зобов`язання передати замовнику у власність: «Нафта і дистиляти за ДК 021:20-9»( «Бензин А-92», «Бензин А-95» код 09132000-3, Дизельне паливо код 09134200-9 за ДК 021:2015), далі - товар, кількість та ціна якого вказана у Специфікації (Додаток 1 до Договору), а замовник зобов`язується прийняти і сплатити за вказаний Товар.

Відповідно до п.1.2 договору відпуск товару з АЗС постачальника або його партнерів, здійснюється за довірчими документами (скретч-картки) на отримання товару відповідно до «Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами» затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1442 від 20.12.1997.

Товар вважається переданим постачальником і прийнятим замовником по кількості і якості з моменту фактичного отримання товару за довірчими документами (скретч-картки), згідно умов договору (п.2.1 договору).

Згідно п. 3.1 договору, ціна цього договору становить: 205 650,00 грн, в тому числі ПДВ 34 275,00грн.

Відповідно до п.4.1, 4.2, 4.3 договору сторони узгодили, що між замовником та постачальник за цим договором будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з місцевого бюджету виникають тільки при наявності відповідного бюджетного призначення (бюджетних асигнувань) виділених замовнику у 2020 році в залежності від обсягів реального фінансування, передбаченого в кошторисі замовника. Замовник здійснює оплату після отримання товару (скретч-карток), в національній валюті України в безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника, протягом 10 (десяти) робочих днів з дати отримання накладної на товар, та за цінами, що вказані в накладній, відповідно до умов даного договору, в межах виділених у 2020 році замовнику бюджетних асигнувань. Замовник не несе відповідальності за несвоєчасне перерахування коштів постачальнику при затримці фінансування та відсутності фінансового підкріплення в УДКСУ.

Згідно п.п.5.1, 5.2, 5.2.1, 5.2.2, 5.3, 5.4 договору, термін поставки товарів (відпуску палива) - до закінчення терміну дії довірчого документу (скретч-картки). Строк поставки товару: до 31.12.2021. Місце поставки (передачі) товару: 71600 Запорізька обл..м.Василівка. 5.2.1 .Передача змовнику товару за цим договором здійснюється на АЗС постачальника або його партнерів, шляхом заправки автомобілів замовника при пред`явленні довіреними особами замовника скретч-картки..2.3. Скретч-картка є підставою для видачі (заправки) з АЗС вказаного у карті об`єму і марки товару, після чого всі обов`язки сторін по погашених скретч-картках вважаються виконаними, при цьому постачальник не може передати замовнику товар іншої марки чи в кількості меншій, ніж зазначено в скретч-картці. Умови постачання товару - самовивезення. Замовник зобов`язується отримати товар на АЗС до закінчення терміну дії довірчого докумен ту (скретч-картки), який зазначений на ньому. Постачальник не несе відповідальності та звільняється від зобов`язань за договором, у разі неотримання замовником товару на АЗС до закінчення терміну дії довірчого документу, який зазначений на довірчому документі.

Відповідно до п.11.1 договору, цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту підписання та скріплення печатками сорін та діє до 31.12.2020, а в частині зберігання товару, заправки транспорту замовника товаром за довірчими документами (скетч-картками), а також розрахунків - до повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором.

Згідно п.11.3 договору, цей договір може бути розірваний достроково за ініціативою однієї із сторін за умови письмового повідомлення іншої сторони за відсутності заборгованості. Договір вважається розірваним з моменту отримання письмового повідомлення. У випадку отримання письмового повідомлення розірвання договору укладення додаткової угоди про розірвання не потребується.

Даним договором також передбачені зобов`язання постачальника щодо забезпечення поставки товару, а також у разі неналежного виконання зобов`язання договором передбачена відповідальність сторін.

На адресу ТОВ «Кондор Логістик» замовником направлялась претензія щодо неналежного виконання умов договору. Надання акту звірки на залишок товару та поверненні коштів за невикористаними скетч-картками, на що була отримання відповідь про відмову постачальником виконувати вимоги зазначені в претензії.

Вищенаведені обставини стали підставою для звернення позивача до відповідача з позовом про заборгованості в сумі 174 915,00 грн за поставлений товар.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Між сторонами у справі виникли цивільно-правові відносини, внаслідок укладення договору поставки.

Відповідно до ч.2 ст.4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно з частиною першою ст.265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами частини другої статті 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 655 ЦК України).

За змістом частин першої та другої статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно положень ст. 1, ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які містять відомості про господарську операцію.

Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити як назва документа (форми); дата складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Вказаний перелік обов`язкових реквізитів документа кореспондується з пунктом 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджено наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995, відповідно до якого первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану господарюючого суб`єкта. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню у бухгалтерському обліку.

Оцінка господарських операцій повинна проводитися на підставі комплексного, всебічного аналізу специфіки та умов вчинення конкретного правочину, з обов`язковим урахуванням його господарської мети, економічної доцільності, а також використання отриманих товарів чи послуг у подальшій діяльності підприємства. Обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у сторін договору первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв`язок між фактом придбання послуги і подальшою господарською діяльністю (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі №910/4994/18 від 05.07.2019).

За загальним правилом фактом підтвердження здійснення господарської операції є саме первинні документи бухгалтерського обліку, до яких належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, що відповідають вимогам закону, зокрема статті 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» та пункту 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, та відображають реальні господарські операції.

У зв`язку з цим необхідно враховувати, що визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, судам у розгляді справ, у яких необхідно досліджувати обставини поставки товару, слід з`ясовувати, крім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару. Зокрема, обставини здійснення перевезення товару поставленого за спірними видатковими накладними, обставини зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця, інші обставини, які будуть переконливо підтверджувати реальний рух активів, свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару та які давали б змогу встановити реальність здійснених господарських операцій (аналогічні висновки Верховного Суду викладені у постановах від 04.11.2019 у справі № 905/49/15, від 29.11.2019 у справі № 914/2267/18, від 29.01.2020 у справі № 916/922/19, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18).

Як вбачається із матеріалів справи, у «Розрахунку суми боргу, що стягується по договору поставки №205 від 19.11.2020» позивач зазначає, що замовником отримано паливні картки (талони) (видаткова накладна №161120/7 від 19.11.2021, акт приймання -передачі паливних карток (талонів) на пальне від 19.11.2020) на суму 205 650,00 грн.

Також позивач зазначає, що платіжним дорученням №636 від 20.11.2020 постачальнику оплачено замовником за талони на бензин та дизпаливо 205 650,00 грн.

Окрім того, позивачем зазначено, що 16.12.2020 замовником отримано паливні картки на заміну паливних карток бренду «Inter Card» згідно Акту від 16.12.2020 (на вимогу ТОВ «Кондор Логістик», так як отримані раніше талони втратили активність). Позивач зазначає, що ним отримано товар на суму 30 735,00 грн, відтак сума недоотриманого від постачальника товару складає 174 915,00 грн.

Як вбачається із матерілаів справи, в ході розгляду справи в суді першої інстанції, до зазначеного розрахунку, який поданий позивачем на усунення недоліків позовної заяви за ухвалою суду від 15.06.2021, останнім не надано суду жодних доказів (в тому числі і перелічених у розрахунку) на підтвердження зазначених обставин, а саме не подано наступних доказів: видаткової накладної №161120/7 від 19.11.2021, акту приймання-передачі паливних карток (талонів) на пальне від 19.11.2020 на суму 205 650,00 грн, платіжного доручення №636 від 20.11.2020 про оплату на суму 205 650,00 грн, Акту від 16.12.2020 про заміну паливних карток, а також доказів отримання товару на суму 30 735,00 грн.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що позивачем не надано належних доказів та не доведено факту оплати товару, факту поставки товару на зазначену ним суму і, відповідно, факту наявності заборгованості в заявленій до стягнення сумі (у розмірі 174 915,00 грн.).

Згідно із ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Положеннями ст. 80 Господарського процесуального кодексу України чітко врегульовано порядок та строки подання доказів учасниками справи, зокрема, відповідно до ч. 2 цієї статті позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.

За змістом ч. 4 згаданої статті, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Слід зазначити, що позовна заява - це процесуальний документ, за допомогою якого реалізується право на звернення до господарського суду. Подання позовної заяви є формою реалізації права на позов.

Подання позову включає в себе дії позивача (самостійно або через представників) щодо його безпосереднього звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду.

Отже, за змістом вказаних норм всі докази, які підтверджують заявлені вимоги мають бути подані позивачем одночасно з такою заявою, а неможливість подання доказів у цей строк повинна бути письмово доведена позивачем до суду та належним чином обґрунтована.

В ході розгляду справи в суді апеляціної інстанці, скаржником до апеляційної скарги додано документи, а саме: видаткову накладну №161120/7 від 19.11.2021, рахунок на оплату №2236 від листопада 2020 року, акт приймання-передачі паливних карток (талонів) на пальне від 19.11.2020, платіжне доручення №636 від 20.11.2020, акт приймання-передачі паливних карток на заміну паливних карток бренду «Inter Card» від 16.12.2020).

При цьому, скаржник не заявив клопотання про долучення даних доказів до матеріалів справи та не обґрунтував неможливості їх подання відповідно до вимог ст. 80 Господарського процесуального кодексу України в суд першої інстанції в ході розгляду справи.

Відтак, у зв`язку з не обгрунтуванням скаржником неможливості їх подання у передбачений ГПК України в ході розгляду справи в суді першої інстанції, з причин, що не залежали від останнього, судова колегія керуючись приписами ч. 9 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України не приймає до уваги додані скаржником до апеляційної скарги докази.

Підставами для задоволення клопотання про подання додаткових доказів на підставі вказаної норми можуть бути: а) додаткові докази, що існували в момент розгляду справи в суді першої інстанції, але особа, яка їх подає, не знала і не могла знати про їх існування; б) додаткові докази, що існували в момент розгляду справи в суді першої інстанції, і особа, яка їх подає, знала про їх існування, але не змогла надати їх суду з причин, які від неї не залежали; в) суд першої інстанції помилково виключив з судового розгляду надані особою докази, які мали значення для справи; г) суд першої інстанції необґрунтовано відмовив особі в задоволенні клопотання про витребування чи залучення доказів, які мають значення для справи.

У вирішенні питань щодо прийняття доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому, обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов`язаний самостійно з`ясовувати відповідні причини.

Основними засадами (принципами) господарського судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ст. 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Важливим елементом верховенства права є гарантії справедливого судочинства. Так, у справі "Bellet v. France" Європейським судом з прав людини вказано, що ст. 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини, основною складовою права на суд є право доступу до суду, в тому розумінні, що особі забезпечується можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави відсутні правові чи практичні перешкоди для реалізації цього права.

При цьому, право на доступ до правосуддя не є абсолютним з точки зору його практичного забезпечення. У справі "Golder проти Сполученого Королівства" Європейським судом з прав людини зазначено, що вказане право в силу своєї природи вимагає державного регулювання (яке може змінюватися залежно від місця та часу, з урахуванням потреб і ресурсів як суспільства, так і конкретних осіб). Разом з тим, таке врегулювання не повинно завдавати шкоди змісту цього права та конкурувати з іншими правами, встановленими Конвенцією.

Згідно з ч.4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.ст. 76-77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи та не спростовують висновків місцевого господарського суду, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Зазначена правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.02.2018 у справі №910/947/17.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, у зв`язку з чим вважає рішення місцевого господарського суду таким, що прийняте з дотриманням норм процесуального та правильним застосуванням норм матеріального права, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення не вбачає.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 236, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ :

1.Рішення Господарського суду Львівської області від 06.10.2021 у справі №914/1629/21 залишити без змін, апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства Васильківська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування Васильківської міської ради Запорізької області б/н від 28.10.2021 (Вх. №ЗАГС01-05/3661/21 від 03.11.2021) без задоволення.

2.Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 07.02.2022.

Головуючий суддя Галушко Н.А.

суддя Желік М.Б.

суддя Орищин Г.В.