УХВАЛА

31 січня 2022 року

м. Київ

Справа № 910/4970/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Случ О. В. - головуючий (доповідач), Міщенко І. С., Могил С. К.,

перевіривши матеріали касаційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця"

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2021 (суддя Підченко Ю. О.)

і постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.12.2021 (головуючий суддя Станік С. Р., судді Тищенко О. В., Шаптала Є. Ю.)

у справі № 910/4970/21

за позовом Публічного акціонерного товариства ДТЕК "Добропільска ЦЗФ"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 97 219 грн,

ВСТАНОВИВ:

06.08.2021 рішенням Господарського суду міста Києва, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 09.12.2021, позовні вимоги задоволено.

06.01.2022 скаржник надіслав до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2021 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.12.2021 у справі № 910/4970/21.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 11.01.2022 вказану касаційну скаргу передано для розгляду колегії суддів у складі: Случ О. В. - головуючий (доповідач), Волковицька Н. О., Могил С. К.

Відповідно до Розпорядження заступника керівника апарату-керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 31.01.2022 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 927/907/20 у зв`язку з перебуванням судді Волковицької Н. О. на лікарняному.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 31.01.2022 вказану касаційну скаргу передано для розгляду колегії суддів у складі: Случ О. В. - головуючий (доповідач), Міщенко І. С., Могил С. К.

За результатами перевірки матеріалів поданої касаційної скарги Верховний Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2021 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.12.2021 у справі № 910/4970/21 і в обґрунтування цієї відмови зазначає про таке.

Згідно із пунктом 8 частини першої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Аналогічне положення закріплено у частині першій статті 17 Господарського процесуального кодексу України, яким передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Таким чином, правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають вимогам вищенаведеної статті 129 Конституції України та узгоджуються з практикою Європейського суду з прав людини.

Положеннями частини п`ятої статті 12 Господарського процесуального кодексу України визначено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини 7 цієї ж статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2021 встановлено у розмірі 2 270 грн.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 163 Господарського процесуального кодексу України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом позову у цій справі є стягнення 97 219 грн, що менше ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270 * 100 = 227 000), а тому у розумінні Господарського процесуального кодексу України справа № 910/4970/21 є малозначною.

Доводи скаржника, що справа не є малозначною у зв`язку з тим, що суд першої інстанції розглядав справу за правилами загального провадження спростовуються пунктом 1 частини п`ятої статті 12 Господарського процесуального кодексу, де чітко зазначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Аналіз наведених норм закону дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями у малозначних справах після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Касаційна скарга не містить обґрунтувань, які могли б бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів "а", "б", "в" і "г" пункту 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, а Суд не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі.

Доводи скаржника про те, що при визначенні суми норми природної втрати маси вантажу підлягав застосуванню коефіцієнт 2 %, а не 1 %, колегія суддів відхиляє, оскільки судами попередніх інстанції встановлено, що матеріали справи не містять доказів, що вантаж перевозився у вологому стані, зокрема про таку характеристику вантажу не зазначено у залізничних накладних.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, здійснюючи розрахунок збитків, позивач скористався коефіцієнтом 1 % норми природної втрати вантажу, при цьому, в судових рішеннях зазначено, що при здійсненні перерахунку вартості недостачі вантажу, судами було встановлено, що вартість недостачі становить навіть більше на 0,01 грн більше від суми, зазначеної у позові позивачем.

З огляду на вищевикладене не знайшли свого підтвердження посилання скаржника на те, що суди при ухваленні оскаржуваних рішень не врахували судову практику Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладену у постановах Верховного Суду від 03.09.2020 у справі № 910/15076/19 і від 25.01.2021 у справі № 910/118/20 щодо застосування частини 2 статті 114 Статуту залізниць України, пункту 27 Правил видачі вантажу, які передбачають застосування норми природних втрат у розмірі 2 % від маси вантажу, зазначеної в перевізних документах, при розрахунку збитків, оскільки, зокрема, у зазначених справах мало місце перевезення вантажу у вологому стані (застосовується коефіцієнт норми природної втрати маси вантажу - 2 %), про що було зазначено у залізничних накладних, де у справі № 910/15076/19 Верховний Суд зазначив, що судами попередніх інстанцій залишено поза увагою характеристики (властивості) вантажу - кам`яного вугілля, яке відповідно до зазначеної інформації у накладних (графа 20 "Найменування вантажу"), що містяться в матеріалах справи, перевозилося у вологому стані (від 12% до 16%), у справі 910/118/20 Верховний Суд зазначив, що судами попередніх інстанцій залишено поза увагою характеристики (властивості) вантажу - кам`яного вугілля, яке відповідно до зазначеної інформації у накладних (графа 20 "Найменування вантажу"), що містяться в матеріалах справи, перевозилося у вологому стані (від 12% до 16%), а у справі № 910/4970/21 судами попередніх інстанцій встановлено, що із залізничних накладних (графа 20), долучених до справи та за якими перевозився Залізницею спірний вантаж, вбачається завантаження вугілля кам`яного марки г-газовий у твердому стані, при цьому, відмітка про вологий стан вантажу - відсутня у перевізних документах. Доказів того, що вантаж - вугілля кам`яне - було прийнято Залізницею і транспортувалось у вологому стані - відповідачем не надано, відповідні докази відсутні в матеріалах справи, а відмітка "Граничний показник вологості до 8 %" не свідчить про вологий стан вантажу, а вказує максимально допустимий вміст вологості, за яких повинно відбуватись транспортування вантажу, і який не може бути перевищено задля запобігання змерзанню.

А отже, судами вірно встановлено, що у справі № 910/4970/21 наявні підстави для застосування коефіцієнту саме 1 %, а не 2 %.

Доводи скаржника щодо підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 5 частини першої статті 310 Господарського процесуального кодексу України спростовуються тим, що ця норма підлягає застосуванню у разі якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, а сам скаржник у своїй касаційній скарзі зазначає, що місцевий господарський суд відмовив відповідачу в проведенні судового засідання в режимі відеоконференції призначеного на 06.08.2021, тобто скаржник був повідомлений про дату і час розгляду судової справи № 910/4970/21 належним чином. Крім того, як убачається з постанови суду апеляційної інстанції, скаржник брав участь у судових засіданнях у суді апеляційної інстанції, зокрема, 09.12.2021.

Доводи скаржника зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій, необхідності переоцінки доказів у справі та безпосередньо пов`язані із встановленням фактичних обставин справи, тоді як суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23.10.1996; "Brualla Gomez de la Torre v. Spain" від 19.12.1997).

Таким чином законодавець цілком свідомо надав Верховному Суду право використовувати процесуальний фільтр, закріплений у частині першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України і це повністю узгоджується із положеннями статті 129 Конституції України, завданнями та принципами господарського судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За таких обставин, Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у цій справі, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За таких обставин, керуючись статтями 12, 163, 234, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.08.2021 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.12.2021 у справі № 910/4970/21.

2. Матеріали касаційної скарги повернути скаржникові разом із доданими до неї додатками.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Случ

Судді І. С. Міщенко

С. К. Могил