РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.02.2022Справа № 910/3262/16

За позовом ОСОБА_1

(ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 )

до Приватного акціонерного товариства «Азовзагальмаш»

(ідентифікаційний код: 13504334)

про стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 11 065,17 грн

та середнього заробітку за час затримки розрахунку

у межах справи № 910/3262/16

За заявою Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» (ідентифікаційний код: 25605170) Товариства з обмеженою відповідальністю «Азовська Сталепаливна Компанія» (ідентифікаційний код: 39758946)
до Приватного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» (ідентифікаційний код: 13504334)
про банкрутство
Суддя Омельченко Л.В.

Без виклику (повідомлення) учасників

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» (надалі - відповідач) про стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 11 065,17 грн та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день винесення судового рішення, виходячи із розміру середньоденної заробітної плати 33,30 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач знаходилася у трудових відносинах з відповідачем, однак останній, всупереч вимогам ст. 116 КЗпП України, не провів повного розрахунку з позивачем.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.06.2018 було звільнено позивача від сплати судового збору, прийнято позовну заяву до розгляду в межах справи № 910/3262/16 та відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання), встановлено відповідачу (боржнику) та розпоряднику майна боржника строк у п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позов із урахуванням вимог ст. 165 ГПК України, попереджено відповідача (боржника) та розпорядника майна боржника, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи (ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України), встановлено строк для подання позивачем (заявником) відповіді (заперечення) на відзив - протягом п`яти днів з дня отримання відзиву на позов (у разі подання відзиву), повідомлено сторін, що подання ними додаткових письмових доказів, висновків експертів, клопотань, заяв, пояснень, можуть бути подані до суду у строк до 06.07.18.

З метою повідомлення сторін про розгляд справи судом на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України ухвала суду про відкриття провадження у справі від 11.06.2018 була направлена на адреси сторін.

09.07.2018 через відділ діловодства суду надійшов відзив від відповідача, в якому останній повідомляє, що погоджується із наявною заборгованістю перед позивачем у виплаті заробітної плати у розмірі 11 065,16 та не заперечує щодо стягнення середнього заробітну за час затримки розрахунку при звільненні з урахуванням середньоденної заробітної плати у розмірі 33,30 грн.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з ПрАТ «Азовзагальмаш» з 24.12.1970 по 04.10.2016, що підтверджується копією трудової книжки.

З березня 2016 по жовтень 2016 заробітна плата ОСОБА_1 виплачувалася не в повному обсязі, тому остання просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за вказаний період у розмірі 11 065,17 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку по день винесення судового рішення.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України, ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник, або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

До структури заробітної плати в силу ст. 2 Закону України «Про оплату праці» включаються виплати за виконану роботу, а також гарантії та компенсації за невідпрацьований час.

Так, згідно статті 3 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а також з окремими громадянами у сфері державного і договірного регулювання оплати праці, визначено Законом України «Про оплату праці».

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належним чином оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, визначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Перевіривши копію розрахункового листа за жовтень 2016, суд дійшов висновку, що заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі за період з березня 2016 по жовтень 2016 становить 11 065,16 грн.

За змістом статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, якщо спір вирішено на користь працівника.

За своєю суттю середній заробіток це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується у розмірі середнього заробітку (відповідної правової позиції дотримується Верховний Суд України в постанові від 14.11.12 у справі № 6-139цс12).

У постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 у справі № 6-76цс14 суд дійшов висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є обставини невиплати належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, чинним законодавством покладено на роботодавця, який перебуває у процедурах банкрутства, обов`язок щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Як роз`яснено п. 20 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Судом встановлено, що середньоденна заробітна плата позивача з 05.10.2016 по день винесення рішення суду складає: 33,30х1336 днів = 44 488,80 грн.

Частиною 3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статті 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи всі обставини та встановлення факту невиконання відповідачем обов`язку проведення повного розрахунку з позивачем при звільненні, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є цілком обґрунтованими.

Отже, зважаючи на зміст позовних вимог, встановлених під час розгляду справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Позивач звільнений від сплати судового збору, тому відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у сумі 1 762 грн, слід віднести на боржника (відповідача), стягнувши його в дохід державного бюджету України.

Враховуючи викладене вище, керуючись статтями 116, 117 Кодексу Законів про працю України та статтями 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» (87535, Донецька область, місто Маріуполь, площа Машинобудівельників, 1, ідентифікаційний код: 13504334) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) 11 065,16 грн (одинадцять тисяч шістдесят п`ять гривень 16 коп) заборгованості по заробітній платі та 44 488,80 грн (сорок чотири тисячі чотириста вісімдесят вісім гривень 80 коп) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» (87535, Донецька область, місто Маріуполь, площа Машинобудівельників, 1, ідентифікаційний код: 13504334) в дохід Державного бюджету України 1 762,00 грн (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривень 00 коп) судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів в порядку, передбаченому ст.ст. 253-259, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Л.В. Омельченко