РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.02.2022Справа № 910/15462/21
За позовом Приватного підприємства "Сінта-Сервіс", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Лекора", м. Київ

про визнання зобов`язання невиконаним та зобов`язання вчинити дії,

суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: не з`явились;

від відповідача: Кобилецький В.В. (адвокат за ордером серіїАА№1158546 від 22.11.2021 року).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

21.09.2021 року Приватне підприємство "Сінта-Сервіс" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовною заявою про визнання зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Лекора" (відповідач) невиконаним та зобов`язання відповідача поставити товар шляхом його заміни належної якості.

21.09.2021 року, відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, матеріали справи №910/15462/21 передано на розгляд судді Морозову С.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.09.2020 року у справі №910/15462/21 позовну заяву Приватного підприємства "Сінта-Сервіс" було залишено без руху, надано позивачу строк для усунення встановлених недоліків позовної заяви протягом 10 (десяти) днів з дня вручення даної ухвали.

05.10.2021 року позивачем до суду засобами поштового зв`язку була направлена заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою від 11.10.2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Судове засідання призначено на 23.11.2021 року.

01.11.2021 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що в межах справи №910/12206/21 досліджувалось питання стосовно поставки піску та встановлено, що поставка здійснена в межах Договору та належної якості. Також відповідачем зазначено, що відповідачем товар прийнято без зауважень та не вчинено дій, передбачених Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю.

В судовому засіданні 23.11.2021 року в справі було оголошено перерву до 01.02.2022 року.

В судовому засіданні 01.02.2022 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У засіданнях здійснювалась фіксація судового процесу технічним засобами у відповідності до статті 222 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

04.01.2021 року між Приватним підприємством "Сінта-Сервіс" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія Лекора" (постачальник) було укладено Договір поставки №33542869 (далі - Договір), за умовами якого постачальник зобов`язався передавати (поставляти), а покупець - приймати замовлений товар (щебінь, керамзит, відсів, пісок та інші будівельні матеріали) та здійснювати його оплату, загальна кількість, асортимент, одиниця виміру, ціна за одиницю вимірювання, загальна вартість, умови та строки поставки і оплати яких визначена сторонами у рахунках, що є невід`ємною частиною даного Договору.

У пункті 1.2 Договору сторони погодили, що видаткові накладні підписуються сторонами із зазначенням в них кількості товару, одиниці виміру, ціни за одиницю виміру та загальної ціни товару, умов і строків поставки та оплати товару.

Якість товару повинна відповідати вимогам державних стандартів або технічних умов, що діють на території України (пункт 1.3 Договору).

Відповідно до пунктів 2.1, 2.4 цієї угоди ціна одиниці виміру товару та загальна вартість кожної партії товару, за необхідності вартість доставки, визначаються сторонами в рахунках, які формує постачальник на кожну конкретну поставку. Загальна вартість Договору не обмежена і визначається шляхом додавання загальної вартості кожної партії товару за всіма рахунками до даного Договору.

Пунктом 3.1 Договору передбачено, що розрахунки за кожну партію товару здійснюються покупцем шляхом 100% оплати не пізніше ніж 3 (три) банківських дні з моменту отримання товару.

У пунктах 4.1, 4.2 Договору сторони погодили, що поставка товару здійснюється на підставі усних чи письмових замовлень покупця. Поставка товару продавцем здійснюється за згодою сторін: на умовах EXW (франко-завод), на умовах FCA (франко-перевізник) (згідно Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів "Інкотермс" у редакції 2010 року).

Пунктами 5.1, 5.2 наведеної угоди встановлено, що приймання товару за кількістю та якістю здійснюється покупцем в пункті призначення, визначеному постачальником. Передача товару здійснюється за товарно-транспортною накладною.

У пункту 5.3 Договору постачальник гарантував, що якість товару відповідає вимогам державних стандартів, що діють на території України.

Відповідно до пунктів 5.5, 5.6 Договору покупець зобов`язаний прийняти товар за кількістю та якістю у відповідності до розділу 2 цього Договору. Право власності на товар переходить від постачальника до покупця в момент приймання товару за кількістю та якістю та підписання відповідних документів. Фактом, що підтверджує приймання та передачу продукції є підпис на товарно-транспортній накладній особи, призначеної покупцем.

У пунктах 8.1, 8.2 Договору сторони погодили, що останній набуває чинності з моменту підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін, та діє до 31.12.2021 року, але в будь-якому випадку до повного взаєморозрахунку. Якщо жодна зі сторін за 10 робочих днів до закінчення терміну дії Договору письмово (рекомендованим листом) не проінформувала іншу сторону про своє бажання припинити його дію, Договір вважається автоматично подовженим на кожний наступний календарний рік, при цьому кількість таких подовжень є необмеженою.

На виконання умов Договору відповідачем було поставлено позивачу товар на загальну суму в розмірі 97 182,60 грн згідно наступних видаткових накладних:

- №431 від 18.02.2021 року на суму 26 118,80 грн;

- №452 від 20.02.2021 року на суму 31 120,20 грн;

- №453 від 20.02.2021 року на суму 5 377,50 грн;

- №460 від 22.02.2021 року на суму 34 566,10 грн.

Товар було прийнято позивачем про що свідчать відповідні підписи уповноважених осіб на зазначених видаткових накладних та відтиски печатки позивача.

В подальшому, 24.02.2021 року позивачем було складено акт про невідповідність, який підписаний директором позивача Руденко Н.П.

У вказаному акті зазначено, що поставлений відповідачем пісок річковий за видатковими накладними №431 від 18.02.2021 року, №452 від 20.02.2021 року, №453 від 20.02.2021 року та №460 від 22.02.2021 року неналежної якості та замість піску відвантажено ґрунт під підсипку з різними видами некондиційних ґрунтів з великим вмістом глини, супіску, суглинку та містить в собі будівельне сміття та домішки рудникових порід.

Претензією від 24.02.2021 року позивач вимагав від відповідача здійснити безоплатне усунення недоліків, виявлених у поставленому товарі, шляхом його заміни на аналогічний товар належної якості.

У зв`язку з неусуненням недоліків щодо якості поставленого товару позивач звернувся до суду із даним позовом про визнання зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Лекора" (відповідач) за Договором невиконаним та зобов`язання його поставити товар шляхом його заміни належної якості.

Відповідач заперечуючи проти позовних вимог, зазначив що правовідносини щодо поставки спірного товару вже розглянуті в межах справи №910/12206/21 за результатом чого винесено відповідне рішення, яке набрало законної сили.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Приватного підприємства "Сінта-Сервіс" задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. (ст. 526 Цивільного кодексу України).

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину суд визнає Договір поставки №33542869 від 04.01.2021 року належною підставою, у розумінні норм ст. 11 ЦК України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

Укладений сторонами Договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. (ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України).

Як свідчать матеріали справи, відповідачем було здійснено поставку товару на загальну суму в розмірі 97 182,60 грн згідно видаткових накладних №431 від 18.02.2021 року, №452 від 20.02.2021 року, №453 від 20.02.2021 року та №460 від 22.02.2021 року.

Товар було прийнято позивачем про що свідчать відповідні підписи уповноважених осіб на зазначених видаткових накладних та відтиски печатки позивача.

В подальшому, зі спливом кількох днів, а саме 24.02.2021 року, позивачем було складено акт про невідповідність, який підписаний директором позивача Руденко Н.П., щодо неналежної якості відвантаженого товару.

При цьому, рішенням Господарського суду міста Києва від 30.09.2021 року (набрало законної сили 21.10.2021 року) в межах справи №910/12206/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Лекора" до Приватного підприємства "Сінта-Сервіс" про стягнення 151 237,20 грн, встановлено наступне.

24.02.2021 року Приватним підприємством "Сінта-Сервіс" було складено акт про невідповідність товару, поставленого позивачем 18, 20 та 22 лютого 2021 року, яким, у тому числі зафіксовано відсутність документів, що засвідчують якість цього товару. Наведений акт було направлено кур`єрською службою на адресу ТОВ «Компанія Лекора» для ознайомлення та підписання разом із претензією ПП "Сінта-Сервіс" від 24.02.2021 року, в якій покупець просив постачальника здійснити безоплатне усунення недоліків, виявлених у поставленому товарі, шляхом його заміни на аналогічний товар належної якості.

У той же час надана копія накладної кур`єрської експрес-доставки від 24.02.2021 року № 00203596 не може бути взята судом до уваги в якості належного і допустимого доказу на підтвердження факту направлення відповідачем ТОВ "Компанія Лекора" претензії та акту про невідповідність від 24.02.2021 року, оскільки така експрес-накладна містить лише інформацію про відправлення відповідачем та отримання позивачем певних документів без уточнення у спеціально передбаченому в цій експрес-накладній полі їх переліку, назви чи будь-якої іншої ідентифікації, зокрема, за реквізитами.

Суд також звертає увагу на положення пункту 5.7 укладеного між сторонами Договору, за змістом якого після приймання товару покупець втрачає право пред`являти претензії постачальнику щодо кількості та/або якості товару.

Отже, наданий відповідачем акт про невідповідність від 24.02.2021 року, підписаний покупцем в односторонньому порядку, не приймається судом в якості належного доказу на підтвердження порушення позивачем вимог до якості товару, поставленого Приватному підприємству "Сінта-Сервіс" 18.02.2021 року, 20.02.2021 року та 22.02.2021 року

Крім того, у матеріалах справи наявна копія підписаного уповноваженими представниками сторін та скріпленого печатками цих суб`єктів господарювання акту звірки взаємних розрахунків за лютий 2021 року, в якому відповідач визнав факт наявності у нього перед ТОВ "Компанія Лекора" заборгованості за товар, поставлений за видатковими накладними №431 від 18.02.2021 року, №452 від 20.02.2021 року, №453 від 20.02.2021 року та №460 від 22.02.2021 року. Суд звертає увагу на те, що означений акт звірки був підписаний директором ПП «Сінта-Сервіс» 28.02.2021 року, тобто після складення ним акту про невідповідність поставленого товару.

З огляду на викладені обставини, зазначені ПП «Сінта-Сервіс» обставини є необґрунтованими та оцінюються судом критично.

За результатами розгляду позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Лекора" до Приватного підприємства "Сінта-Сервіс" про стягнення 151 237,20 грн (з яких: 116 454,10 грн. - основний борг, 5 669,57 грн. - пеня, 29 113,53 грн. - штраф), в межах справи №910/12206/21, Господарським судом міста Києва рішенням від 30.09.2021 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Лекора" до Приватного підприємства "Сінта-Сервіс" про стягнення 151 237,20 грн. задоволено частково та стягнуто з Приватного підприємства "Сінта-Сервіс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Лекора" 96 987,40 грн. основного боргу, 5 669,57 грн. пені, 29 113,53 грн. штрафу, 1 977,81 грн. витрат по сплаті судового збору, а також 13 592,02 грн. витрат на оплату послуг професійної правничої допомоги. Провадження у справі в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Лекора" до Приватного підприємства "Сінта-Сервіс" про стягнення 19 466,70 грн. закрито у зв`язку з відсутністю предмета спору.

відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставинами справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, є юридичні факти, що призвели до виникнення спірного правовідношення, настання відповідальності або інших наслідків, тобто такі факти, з якими норми матеріального права пов`язують виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів спірного матеріального правовідношення.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їх повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії. Для рішень господарських судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є суб`єктний склад спору. Отже, преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Цей правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24.05.2018 у справі № 922/2391/16.

Таким чином, обставини щодо прийняття позивачем товару від відповідача за видатковими накладними №431 від 18.02.2021 року, №452 від 20.02.2021 року, №453 від 20.02.2021 року та №460 від 22.02.2021 року вже досліджені в межах справи №910/12206/21 та не підлягають доведенню знову, у зв`язку з чим обставина неякісності поставленого відповідачем товару, на яку позивач посилається в своїй позовній заяві, не знаходить свого підтвердження в матеріалах справи, що вже є встановленою обставиною.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Натомість, позивачем не надано суду доказів неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором, відтак підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Враховуючи наведене, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилається як на підставу позовних вимог, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Враховуючи приписи ст. 129 ГПК України, з огляду на відмову у задоволенні позову, судовий збір, сплачений до державного бюджету, залишається за позивачем.

Окрім того, в матеріалах справи міститься заява адвоката Кобилецького В.В., в якій він як представник позивача просить стягнути з відповідача судові витрати на правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн.

Однак, розгляд зазначеної заяви судом не здійснюється з огляду на те, що адвокат Кобилецький В.В., в межах справи №910/15462/21, представляє інтереси відповідача, а не позивача і подана ним заява складена із допущенням процесуальної невідповідності обставинам справи.

Керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Залишити за Приватним підприємством "Сінта-Сервіс" судовий збір, сплачений до державного бюджету.

3. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складене 07.02.2022 року.

Суддя С. МОРОЗОВ