ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2022 року Справа № 918/696/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Маціщук А.В., суддя Мельник О.В. , суддя Петухов М.Г.

секретар судового засідання Шилан О.С.

за участю представників сторін:

позивача - адв. Шевченко К.Ю.

відповідача - адв. Осіпчук О.Ю.

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція"

на рішення Господарського суду Рівненської області від 19.10.2021 р., ухвалене у м. Рівне, повний текст складено 25.10.2021 р.

у справі № 918/696/21 (суддя Пашкевич І.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТ-КОМФОРТ"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція"

про стягнення 940855,68 грн., з яких 935290,20 грн. основного боргу, 4 612,39 грн. - 3% річних та 953,29 грн. інфляційних втрат

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до рішення Господарського суду Рівненської області від 19.10.2021 р. у справі № 918/696/21 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТ-КОМФОРТ" до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ", від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ", про стягнення заборгованості в сумі 940855,68 грн. задоволено частково. Відповідно до рішення суду підлягає стягненню з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ", від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ", на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТ-КОМФОРТ" 685290 грн. 20 коп. боргу, 4612 грн. 39 коп. 3% річних, 935 грн. 29 коп. інфляційних втрат, 10362 грн. 57 коп. судового збору та 14999 грн. 72 коп. витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в частині стягнення судового збору і витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката, відповідач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення в частині стягнення з ДП НАЕК Енергоатом, від імені якого діє відокремлений підрозділ Рівненська атомна електрична станція Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом, на користь ТОВ АРТ-КОМФОРТ судового збору в сумі 10632,57 грн. та ухвалити нове рішення про повернення ТОВ АРТ-КОМФОРТ із державного бюджету 50 відсотків судового збору та стягнути з ДП НАЕК Енергоатом від імені якого діє відокремлений підрозділ Рівненська атомна електрична станція Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом на користь ТОВ АРТ-КОМФОРТ 50 відсотків судового збору в розмірі, пропорційному розміру задоволених вимог позивача. Також просить скасувати рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача 14999,72 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката та відмовити у стягнення відшкодування.

Відповідач вважає, що рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, в результаті чого розмір стягнутої суми витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги є значно завищеним, необгрунтованим, неспівмірним із складністю справи та судовий збір стягнуто з відповідача без врахування норм ч. 1 ст. 130 ГПК України.

Посилається на ч.1 ст. 130, ч.1 ст. 191 ГПК України та зазначає, що у відзиві на позовну заяву № 15809/001-юр від 09.09.2021 ВП «Рівненська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» фактично визнав позовні вимоги, зокрема в частині стягнення суми основного боргу, та просив суд вирішити питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, на підставі ч.1 ст.130 ГПК України.

Посилається на ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір», норми якої кореспондують з положенням частини 1 статті 130 ГПК України, і зазначає, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову.

При цьому, ні у частині 1 статті 130 ГПК України, ні у частині 3 статті 7 Закону України "Про судовий збір" законодавцем не зазначено про необхідний обсяг визнання позовних вимог відповідачем (повне визнання чи часткове), від якого може залежати прийняття рішення про повернення позивачу із державного бюджету 50% сплаченого судового збору.

Крім того, приймаючи рішення про відшкодування витрат позивача на правову допомогу, суд першої інстанції зменшив заявлені позивачем вимоги до 14999,72 гри., однак скаржник доводить, що таке відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 14999,72 грн. є завищеними для даної справи та необґрунтованими позивачем.

Звертає увагу, що до позовної заяви позивач додав лише копію посвідчення адвоката № 000035 від 30.06.2015 р. та копію ордеру на надання правової допомоги. Однак, на адресу відповідача позивачем не було надіслано ні договору про надання правової допомоги № 02/08/21 від 02.08.2021 р., ні додаткової угоди № 2 від 02.08.2021 р. до договору та 13.10.2021 р., які прийняті судом як докази витрат на професійну правничу допомогу, ні акту про прийняття наданих послуг і їх оплату.

Вважає, що дана справа не є складною, оскільки не потребує якихось додаткових експертиз, додаткового аналізу судової практики, складності при формуванні правової позиції, судова практика у цих справах є сталою, отже рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин, а також обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) у даній справі мінімальний, що в свою чергу також говорить про не співмірність, не розумність та не відповідність критеріям реальності заявленої до стягнення суми витрат на правничу допомогу адвоката з боку позивача. Та обставина, що справа розглядалася у спрощеному позовному провадженні, на думку скаржника, теж вказує на незначну складність даної справи.

Доводить, що у даній справі відсутній спір, адже відповідач визнавав заборгованість, яка виникла у рамках договору.

Просить врахувати викладене і скасувати оскаржуване рішення в частині стягнення судового збору в сумі 10632,57 грн. та ухвалити нове рішення у відповідній частині, яким повернути позивача із державного бюджету 50 відсотків судового збору та стягнути з відповідача на користь позивача 50 відсотків судового збору в розмірі, пропорційному розміру задоволених вимог позивача. Також просить скасувати рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача 14999,72 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Позивачем ТОВ АРТ-КОМФОРТ поданий відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що норми статті 130 Господарського процесуального кодексу України не пов`язує можливість вирішення питання про повернення судового збору у зв`язку з частковим визнанням відповідачем позовних вимог.

Оскільки відповідач визнав позов лише в частині суми основної заборгованості, про що зазначив у першій заяві, поданій ним по суті спору, а решту вимог, що є предметом спору (3% річних та інфляційні втрати), відповідач заперечив, тому суд правомірно не вважав за можливе застосування статті 130 ГПК України до спірних правовідносин.

Зазначає, що правова допомога та представництво інтересів позивача в суді під час розгляду даної справи здійснювалось адвокатом Шевченко Ксенією Юріївною, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №000035 від 30.06.2015, на підтвердження чого останньою 20.09.2021 р. долучено до матеріалів справи копії договору про надання правової допомоги № 02/08/21 від 02.08.2021 р., додаткової угоди № 2 від 02.08.2021 р. до договору та 13.10.2021 р. подано копію ордеру.

Згідно з умовами додаткової угоди № 2 до договору № 02/08/21 про надання правової допомоги від 02.08.2021 р., укладеною позивачем (клієнтом) з адвокатом Шевченко К.Ю., сторони домовились, що адвокат надає клієнту наступну правову допомогу: представництво у судах першої, апеляційної, касаційної інстанцій, інших органах установах та організаціях як того вимагатиме обсяг правової допомоги в рамках судового спору про стягнення заборгованості та штрафних санкцій за договором про надання послуг № 53-122-01-20-10335 від 10.02.2021 (п. 2.1.1).

Згідно з умовами пункту 3.1.1. додаткової угоди № 2 до договору № 02/08/21 про надання правової допомоги від 02.08.2021 р. сторони домовились, що за надання послуг, передбачених даною додатковою угодою клієнт (позивач) сплачує адвокату за представництво у суді першої інстанції гонорар у фіксованій сумі 30000,00 грн. Оплата за послуги здійснюється шляхом перерахування 100% оплати після винесення судового рішення (п. 3.2. додаткової угоди № 2 до договору № 02/08/21 про надання правової допомоги від 02.08.2021 р.).

Посилається на норми статті 126 ГПК України і доводить, що заявляючи клопотання про зменшення суми судових витрат на правничу допомогу, відповідач не довів таку не співмірність і не вказав суму витрат на правничу допомогу, яка б на його погляд була б співмірною.

Звертає увагу суду на те, що судом першої інстанції зменшено вдвічі розмір витратна професійну правничу допомогу.

На підставі викладеного просить відмовити відповідачу в задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні 25.01.2022 р. представник ВП «Рівненська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» підтримала доводи апеляційної скарги.

Представник ТОВ АРТ-КОМФОРТ проти задоволення апеляційної скарги заперечила.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши в судовому засіданні пояснення представників сторін, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного судового рішення норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарги підлягає задоволенню частково.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено наступне.

10 лютого 2021 року ТОВ АРТ-КОМФОРТ/постачальник та ВП «Рівненська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом»/замовник укладений договір поставки № 53-122-01-21-10335 з додатками /а.с. 3-7 у т.1/. Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов договору постачальником було поставлено замовнику продукцію на загальну суму 984516,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 26 від 14.04.2021 р. /а.с. 8 у т.1/.

На умовах зазначеного договору у відповідача виник обов`язок з оплати за поставлену продукцію у сумі 935290,20 грн. з ПДВ (95% від вартості поставленої продукції) з 27.04.2021 р. по 10.06.2021 р. (останній день оплати).

Враховуючи, що ВП «Рівненська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» не виконало свій обов`язок з оплати за поставлену продукцію в сумі 935290,20 грн., позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "АРТ-КОМФОРТ" звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" про стягнення 940 855,68 грн.: 935 290,20 грн. заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору поставки №53-122-01-21-10335 від 10.02.2021, 4 612,39 грн. 3% річних та 953,29 грн. інфляційних втрат.

В процесі розгляду справи позивачем погашено частину боргу в сумі 250000 грн. /а.с. 109, 123-126 у т.1/. Враховуючи, що підприємство сплатило частину боргу, суд першої інстанції дійшов висновку про закриття провадження у справі в цій частині на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України за відсутністю предмету спору.

Крім того, у відзиві відповідач повідомив про визнання боргу в сумі 935290,20 грн., у зв`язку з чим просив при прийнятті рішення врахувати норми частини 1 статті 130 ГПК України щодо повернення позивачу 50% судового збору. Заперечив проти стягнення 3% річних та інфляційних втрат, оскільки вважає, що таке зобов`язання у ВП «Рівненська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» не виникало. Відповідач також не погодився із заявленою позивачем сумою витрат на професійну правничу допомогу адвоката, вважає її завищеною та неспівмірною зі складністю справи, відтак просив зменшити такі витрати до розміру, який відповідає вимогам частини 4 статті 126 ГПК України /а.с. 49-53 у т.1/.

Відповідно до рішення Господарського суду Рівненської області від 19.10.2021 р. у справі № 918/696/21 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТ-КОМФОРТ" до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" про стягнення заборгованості в сумі 940855,68 грн. задоволено частково. Відповідно до рішення підлягає стягненню з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТ-КОМФОРТ" 685290 грн. 20 коп. суму основного боргу, 4612 грн. 39 коп. 3% річних, 935 грн. 29 коп. інфляційних втрат, 10362 грн. 57 коп. судового збору та 14999 грн. 72 коп. витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

За змістом апеляційної скарги відповідач просить скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 19.10.2021 р. у справі № 918/696/21 в частині стягнення з ДП НАЕК Енергоатом, від імені якого діє відокремлений підрозділ Рівненська атомна електрична станція Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом, на користь ТОВ АРТ-КОМФОРТ судового збору в сумі 10632,57 грн. та ухвалити нове рішення у відповідній частині, яким повернути ТОВ АРТ-КОМФОРТ із державного бюджету 50 відсотків судового збору та стягнути з ДП НАЕК Енергоатом від імені якого діє відокремлений підрозділ Рівненська атомна електрична станція Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом на користь ТОВ АРТ-КОМФОРТ 50 відсотків судового збору в розмірі, пропорційному розміру задоволених вимог позивача. Також просить скасувати рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача 14999,72 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката. Таким чином, скаржник не оскаржує рішення в частині вирішення по суті спору про стягнення боргу, 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Стосовно посилання відповідача на статтю 130 ГПК України суд першої інстанції дійшов висновку, що зазначена норма ГПК України не пов`язує можливість вирішення питання про повернення судового збору у зв`язку з частковим визнанням відповідачем позовних вимог чи частковою відмовою позивачем від позову. Оскільки відповідач визнав позов лише в частині заборгованості, про що зазначив у першій заяві, поданій ним по суті спору, а решту позовних вимог заперечив, тому суд першої інстанції не застосував статтю 130 ГПК України до спірних правовідносин.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до ч.1, 2 ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Правові засади справляння судового збору, порядок сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються Законом України "Про судовий збір".

Відповідач у відзив на позов повідомив про визнання суми боргу в розмірі 935290,20 грн., у зв`язку з чим просив при прийнятті рішення врахувати положення частини 1 статті 130 ГПК України щодо повернення позивачу 50% судового збору. Заперечив проти стягнення 3% річних та інфляційних втрат /а.с. 49-53 у т.1/. Також в процесі розгляду справи відповідачем сплачено частину боргу за договором в розмірі 250000 грн., що узгоджується із його позицією про визнання такої позовної вимоги, тому суд першої інстанції закрив провадження у справі в цій частині на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України за відсутністю предмету спору.

Частиною 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Аналогічні норми містить ч.1 ст.130 ГПК України, а саме, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Оскільки судом першої інстанції за результатом розгляду даної справи ухвалене рішення про часткове задоволення позову та стягнуто з відповідача 685290 грн. 20 коп. суму боргу, яка була визнана відповідачем у відзиві, тому суд першої інстанції відповідно до норм ч.3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" та ч.1 ст.130 ГПК України повинен був здійснити розподіл витрат з урахуванням визнання позову та вирішити питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову з визнаної вимоги.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суду першої інстанції необхідно було стягнути з відповідача 50 відсотків розміру судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (5139 грн. 67 коп.) на користь позивача і відповідно 50 відсотків судового збору (5139 грн. 67 коп.) повернути позивачу з Державного бюджету України.

Посилання суду першої інстанції на те, що норми ст.130 ГПК України не пов`язують можливість вирішення питання про повернення судового збору з частковим визнанням відповідачем позовних вимог не відповідають процесуальним нормам, оскільки згідно з п.1 ч.2 ст. 46 ГПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу та положення статей 130 ГПК України та 7 Закону України "Про судовий збір" не обмежують обсяг визнання позовних вимог відповідачем, який є підставою для вирішення питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору.

Разом з тим, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 14999 грн. 72 коп., оскільки заявлена до стягнення сума 30000 грн. не в повній мірі відповідає критеріям співмірності із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, враховуючи наступне.

У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Нормами ст. 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 126 Господарського процесуального кодексу України), що не позбавляє суд обов`язку перевірити достовірність доводів в даному випадку - про відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та розрахунку таких витрат, а також про відсутній спір як підставу для зменшення розміру витрат.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до умов договору № 02/08/21 про надання правової допомоги від 02.08.2021 р. його предметом є надання адвокатом клієнту (позивачу) необхідної правової допомоги /а.с. 105-106 у т.1/, зокрема, адвокат має право представляти клієнта та надавати йому правову допомогу в судах загальної юрисдикції, господарських судах, адміністративних судах з усіма правами та повноваженнями, наданими позивачу, відповідачу, третій особі, стягувану, боржнику, кредитору, заявнику тощо (п. 3.1 договору). Так, відповідно до п. 3.1.2 договору адвокат має право подавати будь-які позови, вимоги, апеляційні скарги, касаційні скарги, клопотання, відзиви, робити будь-які заяви, клопотання, висувати зустрічні вимоги, змінювати предмет позову, укладати мирові угоди, збільшувати або зменшувати розмір позовних вимог.

Згідно з п.п. 4.1, 4.2. договору гонорар адвоката погоджується за взаємною угодою сторін та оформлюється окремою додатковою угодою до цього договору. Якщо інше не передбачено додатковими угодами, витрати на оплату судового збору, мита, банківських чи інших комісій, та інших обов`язкових зборів і платежів, транспортні витрати, витрати на відрядження, витрати на оплату послуг експертів, інших осіб, послуги та/чи роботи яких є необхідними для виконання договору та інші виграти, понесення яких є необхідним для виконання даного договору в гонорар не включаються та відшкодовуються клієнтом.

Згідно з додатковою угодою № 2 до договору № 02/08/21 про надання правової допомоги від 02.08.2021 р. /а.с. 107 у т.1/ укладеною адвокатом Шевченко К.Ю. та клієнтом ТОВ "АРТ-КОМФОРТ", сторони домовились, що адвокат надає клієнту наступну правову допомогу як представництво у судах першої, апеляційної, касаційної інстанцій, інших органах установах та організаціях як того вимагатиме обсяг правової допомоги в рамках судового спору про стягнення заборгованості та штрафних санкцій (п. 2.1.1).

Згідно з умовами пункту 3.1.1. додаткової угоди № 2 до договору № 02/08/21 про надання правової допомоги від 02.08.2021 р. сторони домовились, що за надання послуг, передбачених даною додатковою угодою клієнт (позивач) сплачує адвокату гонорар у фіксованій сумі - 30000,00 грн. за представництво у суді першої інстанції.

Відповідно до п. 3.2. додаткової угоди № 2 оплата за послуги здійснюється шляхом перерахування 100% оплати після винесення судового рішення.

Договір та додаткова угода підписані сторонам.

Матеріалами справи підтверджено, що адвокат Шевченко К.Ю. представляла інтереси позивача у справі № 918/696/21 в суді першої інстанції на підставі ордера серії ЧН № 054452 від 06.01.2021 р. на надання правової допомоги ТОВ "АРТ-КОМФОРТ" /а.с. 119 у т.1/.

Зокрема, надання послуг з представництва позивача в суді першої інстанції підтверджено процесуальними документами по справі. Так, позивачем подано, крім позовної заяви, клопотання про залучення доказів від 16.09.2021 р., підписане адвокатом в межах наданих клієнтом повноважень, участь в судових засіданнях від 16.09.2021 р., 28.09.2021 р., 19.10.2021 р. підтверджується відповідними протоколами судових засідань /а.с. 91, 114, 130 у т.1/, про що також зазначено в ухвалах та рішенні суду.

Враховуючи наведене, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, що всупереч ст. 126 ГПК України до матеріалів справи не надано доказів про надані послуги, тому є непідтвердженими понесені позивачем витрати на правову допомогу і вказане є підставою для відмови у задоволенні клопотання про їх стягнення, - колегія суддів оцінює як безпідставні.

Апеляційний суд враховує, що договором про надання правової допомоги, додатковою угодою до нього, не передбачено складання акту про передачу-прийняття наданих послуг, натомість встановлено фіксований розмір гонорару адвоката за представництво інтересів позивача в суді першої інстанції у розмірі 30000 грн. Оскільки факт надання послуг адвокатом на підставі договору і ордеру підтверджено матеріалами справи, про що зазначено вище, і фіксований розмір гонорару не передбачає оплату конкретних робіт, тому є безпідставними заперечення відповідача в частині необхідності оцінити конкретні виконані послуги.

Також, колегія суддів зазначає, що згідно з п.1 ч.1 ст.126 ГПК України відшкодуванню підлягають витрати на правову допомогу незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено чи тільки має бути сплачено. При цьому відсутність факту оплати на час ухвалення оскаржуваного рішення суду відповідає умовам до п. 3.2. додаткової угоди № 2 , де сторони погодили, що оплата за послуги здійснюється після винесення судового рішення.

Судом апеляційної інстанції встановлено також, що договір та додаткова угода до нього були подані суду першої інстанції у межах строків встановлених частиною восьмою статті 129 ГПК України, з дотриманням необхідних вимог наведеної норми. Суду також надано докази надсилання цих доказів відповідачеві опис вкладення у цінний лист від 17.09.2021 р. та фіскальний чек на а.с.104 зі звороту. Тому є безпідставними доводи скаржника про відсутність таких доказів.

Відповідно до ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ч.4 ст. 236 ГПК України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Колегія суддів звертає увагу на висновки викладені, у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 р. у справі № 755/9215/15-ц, де зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21).

Відповідно до ч.8 ст.129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Отже, суд першої інстанції правильно оцінив обсяг реально виконаних адвокатами послуг з точки зору їх необхідності, врахувавши кількість судових засідань, в яких адвокат брав участь, вчинені ним процесуальні заяви, результат вирішення спору, суть спору, правові позиції сторін, а також - вчинені відповідачем дії щодо безпосереднього врегулювання спору (добровільну оплату частини боргу в процесі розгляду справи, визнання позову відповідачем в частині основної заборгованості), тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, натомість відхиляє як безпідставні доводи скаржника про відмову у їх стягненні.

У цій частині рішення суду відповідає чинному законодавству, а тому відсутні підстави для його зміни чи скасування за ст.277 ГПК України. Доводи скаржника в апеляційній скарзі не спростовують обгрунтованих висновків суду першої іфнстанції.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" слід задоволити частково. Рішення Господарського суду Рівненської області від 19.10.2021 р. у справі № 918/696/21 в частині стягнення судового збору змінити на підставі п.4 ч.1 ст.277 ГПК України і ухвалити в цій частині нове рішення, яким повернути ТОВ АРТ-КОМФОРТ із державного бюджету 50 відсотків судового збору та стягнути з ДП НАЕК Енергоатом від імені якого діє відокремлений підрозділ Рівненська атомна електрична станція Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом на користь ТОВ АРТ-КОМФОРТ 50 відсотків судового збору в розмірі, пропорційному розміру задоволених вимог позивача.

Керуючись ст. ст. 129, 130, 269, 270, 277, 281 - 282 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" задоволити частково. Рішення Господарського суду Рівненської області від 19.10.2021 р. у справі № 918/696/21 в частині стягнення судового збору змінити і ухвалити в цій частині нове рішення, виклавши п. 2 резолютивної частини рішення в наступній редакції:

"2. Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" (34400, Рівненська область, місто Вараш, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТ-КОМФОРТ" (04128, місто Київ, вул.Берковецька, будинок 6А, ) 685290 грн. 20 коп. основного боргу, 4612 грн. 39 коп. 3% річних, 935 грн. 29 коп. інфляційних втрат, 5139 грн. 67 коп. судового збору, 14999 грн. 72 коп. витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "АРТ-КОМФОРТ" (04128, місто Київ, вул.Берковецька, будинок 6А, ) з Державного бюджету України 5139 грн. 68 коп. судового збору, сплаченого при поданні позовної заяви згідно платіжного доручення № 2275 від 13.08.2021 р.".

Господарському суду Рівненської області видати накази на підставі цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України.

Матеріали справи № 918/696/21 повернути Господарському суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений 28.01.2022 р.

Головуючий суддя Маціщук А.В.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Петухов М.Г.