ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2022 року Справа № 906/479/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Філіпова Т.Л. , суддя Мельник О.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Житомирського військового інституту ім. С.П. Корольова на рішення Господарського суду Житомирської області від 12 жовтня 2021 року в справі №906/479/21 (суддя - Шніт А.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирська обласна енергопостачальна компанія"

до Житомирського військового інституту ім. С.П. Корольова

про стягнення 45 810 грн 45 коп.

Апеляційну скаргу розглянуто судом без повідомлення учасників справи, відповідно до частин 2, 10 статті 270, частини 13 статті 8 та частини 3 статті 252 ГПК України.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Житомирська обласна енергопостачальна компанія" (надалі - Позивач) звернулося в Господарський суд Житомирської області з позовом до Житомирського військового інституту (надалі Відповідач) про стягнення з Відповідача боргу в сумі 42796 грн 19 коп., пені в розмірі 1498 грн 45 коп., інфляційних втрат в розмірі 1164 грн 06 коп., річних в розмірі 351 грн 75 коп..

В обгрунтування своїх позовних вимог Позивач посилається на те, що Відповідачем у період з 1 грудня 2020 року по 31 грудня 2020 року спожито електричну енергію в загальній кількості 204737кВт.г, що підтверджується, зокрема, підписаними повноважними особами та скріпленими печатками сторін актами приймання-передачі №67099. На оплату спожитої Відповідачем електроенергії згідно вказаних актів Позивачем виставлявся загальний рахунок №7077 від 31 грудня 2020 року на суму 662 017 грн 67 коп.. Водночас, Відповідачем на виконання акту приймання-передачі №67099 від 16 грудня 2020 року за грудень 2020 року сплачено 619 221 грн 48 коп., що підтверджується платіжними дорученнями. Таким чином, як вказує Позивач, з врахуванням зазначених вище проплат Відповідача за грудень 2020 року, неоплаченою залишилась спожита останнім електроенергія у вказаний період згідно рахунку №70770 від 31 грудня 2020 року, в розмірі 42 796 грн 19 коп.. Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з Відповідача заборгованості за спожиті послуги та нарахованих на цю суму пені, річних та інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 12 жовтня 2021 року позов задоволено. Стягнуто з Відповідача на користь Позивача 42 796 грн 19 коп. основного боргу, 1 498 грн 45 коп. пені, 351 грн 75 коп. 3% річних, 1 164 грн 06 коп. інфляційних втрат. Також даним судовим рішенням покладено на Відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 2270 грн. В стягненні судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9000 грн відмовлено.

Приймаючи дане рішення, суд першої інстанції виходив, зокрема з того, що Відповідачем у період з 1 грудня 2020 року по 31 грудня 2020 року спожито електричну енергію в загальній кількості 204737кВт.г, що підтверджується, зокрема, підписаними повноважними особами та скріпленими печатками сторін актами приймання-передачі №67099. На оплату спожитої Відповідачем електроенергії згідно вказаних актів Позивачем виставлявся загальний рахунок №7077 від 31 грудня 2020 року на суму 662 017 грн 67 коп.. Водночас, Відповідачем на виконання акту приймання-передачі №67099 від 16 грудня 2020 року за грудень 2020 року сплачено 619 221 грн 48 коп., що підтверджується платіжними дорученнями. Таким чином, з врахуванням зазначених вище проплат Відповідача за грудень 2020 року, неоплаченою залишилась спожита останнім електроенергія у вказаний період згідно рахунку №70770 від 31 грудня 2020 року, в розмірі 42 796 грн 19 коп..

Як зазначено місцевим господарським судом в оскаржуваному рішенні, згідно погоджених сторонами строків проведення розрахунків та умов договору, з врахуванням факту вручення рахунку про постачання електричної енергії №70770 від 31 грудня 2020 року Відповідачу 5 січня 2021 року, останній зобов`язаний був здійснити остаточний розрахунок за отриману електричну енергію за грудень 2020 року у строк до 15 січня 2021 року. Проте, як зазначив місцевий господарський суд, станом на час розгляду даної справи в суді, Відповідач зобов`язання щодо проведення розрахунків з Позивачем за отримані послуги з постачання електроенергії на суму 42 796 грн 19 коп. не виконав, і такі докази в матеріалах справи відсутні, у зв`язку з чим, місцевий господарський суд прийшов до висновку, що вимоги Позивача про стягнення основного боргу є правомірними, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню.

Також, місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні зазначив, що перевіривши розрахунок пені, збитків, завданих інфляцією, та 3% річних суд прийшов до висновку, що розрахунки є арифметично правильними та відповідають вимогам чинного законодавства. Відтак стягненню підлягає з Відповідача, у зв?язку із порушенням строку виконання зобов?язання щодо сплати за отриману електричну енергію, а саме: пеня в розмірі 1498 грн 45 коп., інфляційні втрати в розмірі 1164 грн 06 коп., річні в розмірі 351 грн 75 коп..

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, Відповідач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (а.с. 182-185), в якій, з підстав, висвітлених в ній, просив рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Мотивуючи дану апеляційну скаргу Відповідач, зокрема виходив з того, що Позивач безпідставно звернувся до господарського суду з даним позовом, зазначивши підставою позовних вимог договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №06-200-1 від 1 січня 2019 року, оскільки вважає, що станом на час виникнення спірних правовідносин діяв договір про закупівлю товарів (робіт або послуг) за державні кошти (електрична енергія) №68 від 31 березня 2020 року, по якому Відповідачем здійснено переплату за використану електроенергію за 2020 рік.

Також, Відповідач в своїй апеляційній скарзі покликається на те, що договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №06-200-1 від 1 січня 2019 року, не містить пункту, яким би визначався строк дії, а тому такий договір діяв лише рік у відповідності до статті 3 Бюджетного кодексу України та припинив свою дію 31 січня 2019 року.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 13 грудня 2021 року справу №906/479/21 прийнято до провадження суду в складі колегії суддів: головуючий суддя Василишин А.Р., судді Філіпова Т.Л., суддя Мельник О.В.. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відповідача та запропоновано Позивачу в строк протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали надати до відділу канцелярії та документообігу суду відзив на апеляційну скаргу з доказами його надсилання Відповідачу.

Північно-західний апеляційний господарський суд констатує, що відповідно до частини 1 статті 270 ГПК України: у суду апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження, з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Згідно частини 2 статті 270 ГПК України: розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Частиною 3 статті 270 ГПК України передбачено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

В силу дії частини 10 статті 270 ГПК України: апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно частини 13 статті 8 ГПК України: розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Разом з тим, суд констатує, що види справ, що не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження визначені в частині 4 статті 247 ГПК України.

Суд констатує, що дана справа № 906/479/21 не підпадає під дані винятки.

Водночас, суд констатує, що згідно статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік", з 1 січня 2021 року встановлено прожитковий мінімуму на одну працездатну особу в розмірі 2270 грн. Відтак, максимальна ціна позову, що підлягає під дію частини 10 статті 270 ГПК України складає 227000 грн 00 коп. (що є більшою сумою, ніж сума позовних вимог в даній справі).

З огляду на вищевказане, колегія апеляційного господарського суду дослідивши матеріали справи на предмет їх підставності та предметності в розрізі вимог частини 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, ухвалила рішення здійснювати розгляд даної скарги без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, в такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно, ухвалою суду від 13 грудня 2021 року було повідомлено сторін про те, що розгляд справи №906/479/21 буде проводитися в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи, постанова по даній справі буде виготовлена до 14 лютого 2022 року включно.

Відтак, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, суд прийшов до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

При цьому, суд апеляційної інстанції виходив з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 1 січня 2019 року між Позивачем та Відповідачем укладено договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №06-200-1 (надалі - Договір №06-200-1; а.с.3-5).

Згідно пункту 1.1 Договору від 1 січня 2019 року, Договір про постачання електричної енергії Позивачем універсальних послуг є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії виключно побутовим та малим непобутовим споживачам (далі - споживач) постачальником універсальних послуг (далі - постачальник) та укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом приєднання Відповідача до цього договору, згідно із заявою-приєднання, яка є додатком 1 до цього Договору.

Пунктом 1.2 Договору від 1 січня 2019 року визначено, що умови цього договору розроблені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року №312 (далі - ПРРЕЕ), та є однаковими для всіх споживачів.

Відповідно до пункту 2.1 Договору від 1 січня 2019 року: Позивач продає електричну енергію Відповідачу для забезпечення потреб електроустановок Відповідача, а Відповідач оплачує Позивачу вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору; Позивач купує електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання та/або енергії вітру об`єктами електроенергетики (генеруючими установками) приватних домогосподарств, величина встановленої потужності яких не перевищує 30 кВт, за "зеленим" тарифом в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії такими приватними домогосподарствами на підставі укладеного між ним та побутовим споживачем договору про купівлю-продаж електричної енергії за "зеленим" тарифом приватним домогосподарством відповідно до додатку 2 до цього договору.

Пунктом 3.1 Договору від 1 січня 2019 року сторони передбачили, що умови надання універсальних послуг Відповідачу повинні передбачати наступне: ціни на електроенергію для Відповідача повинні бути економічно обґрунтованими, прозорими, недискримінаційними і формуватися постачальником відповідно до методики (порядку), затвердженої регулятором; Відповідач має право змінювати Позивача без сплати будь-яких штрафних санкцій на користь такого постачальника у разі дострокового розірвання цього договору.

У відповідності до пункту 3.3 Договору від 1 січня 2019 року, Позивач за цим договором не має права вимагати від Відповідача будь-якої іншої оплати за спожиту електричну енергію, що не визначена у комерційній пропозиції, яка є додатком 3 до цього договору.

Згідно пункту 3.4 Договору від 1 січня 2019 року, датою початку постачання електричної енергії Відповідачу є дата зазначена в заяві-приєднанні.

Як визначено пунктом 5.1 Договору від 1 січня 2019 року, Відповідач розраховується з Позивачем за спожиту електричну енергію за цінами (тарифами), що визначаються відповідно до методики (порядку), затвердженої регулятором, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 3 до цього договору.

Відповідно до пункту 5.8 Договору від 1 січня 2019 року, розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

Відповідно до пункту 5.10 Договору від 1 січня 2019 року оплата рахунка Позивача за цим договором має бути здійснена Відповідачем у строки, визначені в рахунку, але не менше 5 робочих днів від дати отримання Відповідачем цього рахунка, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного в комерційній пропозиції, прийнятої Відповідачем.

Пунктом 6.2 Договору від 1 січня 2019 року сторони погодили, що Відповідач зобов`язався забезпечити своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії відповідно до умов цього Договору та пов`язаних з постачанням електричної енергії послуг згідно з умовами цього договору.

Як визначено пунктом 13.1 Договору від 1 січня 2019 року: цей договір укладається на строк, зазначений в комерційній пропозиції, яку обрав Відповідач, та набуває чинності з дати подання Відповідачем заяви-приєднання; умови цього договору починають виконуватись з дати початку постачання електричної енергії, зазначеної Відповідачем у заяві-приєднанні.

1 січня 2019 року Відповідачем підписано заяву приєднання до умов Договору від 1 січня 2019 року, якою Відповідач з 1 січня 2019 року приєднався до умов договору на умовах комерційної пропозиції Позивача №__________з наведеними в в даній заявці персоніфікованими даними (а.с. 6).

Позивачем подано до матеріалів справи Додаток №3 до Договору від 1 січня 2019 року - комерційну пропозицію №2-УП для споживачів універсальної послуги, яка діє для бюджетних установ (а.с. 7).

В підтвердження своїх позовних вимог Позивачем долучено до матеріалів справи Рахунок про постачання електричної енергії Позивачем №70770 від 31 грудня 2020 року за грудень 2020 рік на суму 662017 грн (а.с. 8), який містить відтиск печатки позивача, підпис його працівників та містить підпис в рядку «Споживач» із рукописним написом кульковою ручною «Плотніцкий Д.В.»

Позивач направив на адресу Відповідача претензію від 2 березня 2021 року за №1205 в якій зазначив, що відповідно до Договору про постачання електричної енергії укладеного між Позивачем та Відповідачем, Відповідач зобов`язався щомісячно сплачувати вартість спожитої електричної енергії, станом на 2 березня 2021 року заборгованість Відповідача складає 42796 грн 18 коп.. Позивач просив Відповідача терміново сплатити вартість спожитої електричної енергії в розмірі 42796 грн 18 коп., а у випадку такої несплати Позивач зазначив, що звернеться до суду про примусове стягнення зазначеної суми (а.с. 10). На даній претензії, внизу міститься рукописний запис «Плотніцький Д.В. отримано: 03.02.2021р».

Таким чином, Позивач звернувся до суду за захистом порушеного, на його думку, права, з позовом про стягнення з Відповідача заборгованість за спожиті послуги із сплатою нарахованих на таку суму пені, річних та інфляційних втрат.

Північно-західний апеляційний господарський суд констатує, що відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Водночас, статтею 199 Господарського кодексу України визначено, що виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з статтею 714 Цивільного кодексу України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положенні про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору і постачання енергетичними та іншими ресурсами.

В силу дії статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до частини 1 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір про постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору про постачання електричної енергії встановлюються законами України «Про засади функціонування ринку електричної енергії України» та «Про електроенергетику».

В силу дії статей 1, 26 Закону України «Про електроенергетику», постачання електричної енергії - господарська діяльність, пов`язана з наданням електричної енергії споживачеві за допомогою технічних засобів передачі та розподілу електричної енергії на підставі договору. Споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником.

Пунктом 3.1.7 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №312 від 14.03.2018 (далі - ПРРЕЕ) встановлено, що договір між електропостачальником та споживачем укладається, як правило, шляхом приєднання споживача до розробленого електропостачальником договору на умовах комерційної пропозиції, опублікованої електропостачальником. У разі офіційного оприлюднення комерційної пропозиції електропостачальник не має права відмовити споживачу у приєднанні до договору на умовах цієї комерційної пропозиції, якщо технічні засоби вимірювання та обліку електричної енергії забезпечують виконання сторонами умов комерційної пропозиції. На вимогу споживача електропостачальник має надати письмовий примірник договору, підписаний з його боку. Якщо сторони досягли згоди щодо укладення договору на інших умовах, відмінних від тих, які містяться у комерційних пропозиціях, розміщених на офіційному сайті електропостачальника, договір укладається у паперовій формі. При цьому сторони можуть за взаємною згодою оформлювати додатки до договору, в яких узгоджуються організаційні особливості постачання електричної енергії. Такі додатки оформлюються у паперовій формі та підписуються обома сторонами.

Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання споживачу всього обсягу фактичного споживання електричної енергії за певним об`єктом у певний період часу одним електропостачальником відповідно до обраної споживачем комерційної пропозиції.

Споживання електричної енергії без укладення відповідних договорів на роздрібному ринку не допускається.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в межах доводів апеляційної скарги щодо того, що станом на час виникнення спірних правовідносин діяв договір про закупівлю товарів (робіт або послуг) за державні кошти (електрична енергія) №68 від 31 березня 2020 року (а не Договір від 1 січня 2019 року, який же припинив свою річну дію в силу статі 3 Бюджетного кодексу України) на підставі якого Відповідачем здійснено переплату за використану електроенергію за 2020 рік, колегія суддів зауважує таке.

Відповідно до абзацу 2 пункту 7 Правил роздрібного ринку електричної енергії, тимчасово, на період з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2020 року, універсальні послуги, крім побутових та малих непобутових споживачів, надаються постачальником таких послуг також бюджетним установам незалежно від розміру договірної потужності та іншим споживачам, електроустановки яких приєднані до електричних мереж з договірною потужністю до 150 кВт. У зазначений період на бюджетні установи незалежно від розміру договірної потужності та на інших споживачів, електроустановки яких приєднані до електричних мереж з договірною потужністю до 150 кВт, поширюються всі права та обов`язки, передбачені ЗУ «Про ринок електричної енергії» для малих непобутових споживачів щодо отримання універсальних послуг, передбачених статтею 63 Закону України «Про ринок електричної енергії».

Аналогічне зазначення містить і комерційна пропозиція №2-УП, яка є Додатком №3 до Договору від 1 січня 2019 року, тимчасово, на період з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2020 року, універсальні послуги, крім побутових та малих непобутових споживачів, надаються постачальником таких послуг також бюджетним установам незалежно від розміру договірної потужності та іншим споживачам, електроустановки яких приєднані до електричних мереж з договірною потужністю до 150 кВт. У зазначений період на бюджетні установи незалежно від розміру договірної потужності та на інших споживачів, електроустановки яких приєднані до електричних мереж з договірною потужністю до 150 кВт, поширюються всі права та обов`язки, передбачені ЗУ «Про ринок електричної енергії» для малих непобутових споживачів щодо отримання універсальних послуг, передбачених статтею 63 Закону України «Про ринок електричної енергії» (а.с. 7).

В силу пункту 10 комерційної пропозиції, договір на постачання електричної енергії Позивачем вступає в дію з моменту його підписання та діє до 31 грудня 2020 року, при цьому строк постачання електричної енергії починається з 1 січня 2019 року; термін комерційної пропозиції з 1 січня 2019 року до 31 грудня 2020 року.

В той же час, колегія суддів зазначає, що жодною нормою чинного законодавства не передбачено втрати чинності публічних договорів після спливу строку, встановленого абзацом 2 пункту 7 ПРРЕЕ.

Відтак, строк Договору від 1 січня 2019 року, становить період з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2020 року, який визначений абзацом 2 пунктом 7 Правил роздрібного ринку електричної енергії та продубльований в комерційних пропозиціях до таких договорів, які є невід`ємними додатками до договору.

Дане повністю спростовує твердження апелянта, щодо дійсності Договору від 1 січня 2019 року до 31 січня 2019 року, оскільки: по-перше, період дії Договору від 1 січня 2019 року (з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2020 року) встановлений в силу дії нормативно-правового акту, який є обов`язком для виконання суб`єктами даних правовідносин; по-друге, Відповідачем не доведено належними та допустимим доказами, що Договір від 1 січня 2019 року не діяв в період виникнення спірних правовідносин (грудень 2020 року); по-третє, комерційна пропозиція містить чітке зазначення строку дії Договору та дублювання абзацу 2 пункту 7 Правил роздрібного ринку електричної енергії, який містить зазначення періоду дії договорів на постачання електричної енергії.

Крім того, апеляційний господарський суд наголошує на тому, що окрім функцій оператора системи розподілу, Позивач також виконує функції постачальника послуг комерційного обліку та адміністратора комерційного обліку, а це означає, що Позивач адмініструє точки комерційного обліку електроенергії, отримує від Відповідача або самостійно здійснює зняття показників засобів обліку електричної енергії, визначає обсяги електричної енергії, що спожита Відповідачем та надає цю інформацію Постачальнику електроенергії для підтвердження того, скільки постачальник продав (поставив) електричної енергії Споживачу в розрахунковому місяці. На підставі отриманої інформації про обсяги спожитої електричної енергії, Позивач електричної енергії розраховує її вартість, виходячи з умов договорів до яких приєднався Відповідач, та виставляє Відповідачу рахунки на оплату.

Що ж стосується тверджень апелянта щодо не укладання комерційної пропозиції та заперечення з обізнаністю її змісту, то колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до пункту 5.16 договору комерційна пропозиція, яка є додатком 3 до цього договору, має містити наступну інформацію: ціну (тариф) на електричну енергію; спосіб оплати (необхідно обрати лише один з варіантів: попередня оплата, по факту, плановий платіж); термін надання рахунку за спожиту електричну енергію та термін його оплати; визначення способу оплати послуг з розподілу через учасника з наступним переведенням цієї оплати учасником оператору системи; розмір пені за порушення строку оплати та/або штраф; розмір компенсації замовнику за недодержання учасником комерційної якості послуг; термін дії договору та умови пролонгації; можливість надання пільг, субсидій. Після прийняття замовником комерційної пропозиції учасника внесення змін до неї можливе лише за згодою сторін або в порядку, встановленому чинним законодавством (а.с. 4).

Крім того, пункт 13 Договору від 1 січня 2019 року передбачає, що цей договір укладається на строк, зазначений в комерційній пропозиції, яку обрав Відповідач, та набуває чинності з дати подання Відповідачем заяви-приєднання; а умови цього договору починають виконуватись з дати початку постачання електричної енергії, зазначеної Відповідачем у заяві-приєднанні.

Суд констатує, що даний договір підписаний зі сторони Відповідача та містить відтиск його печатки без будь-яких зауважень та застережень.

Крім того, в Заявці-приєднання, котра також підписана Відповідачем та містить відтиск його печатки, зокрема, зазначено про те, що Відповідач, ознайомившись з умовами договору про постачання електричної енергії на сайті постачальника універсальних послуг, приєднується до умов Договору на умовах комерційної пропозиції Позивача (а.с. 6).

Варто зауважити, що дана комерційна пропозиція, яка є додатком до Договору від 1 січня 2019 року, офіційно оприлюднена та розміщена на сайті http://www.ztoek.com.ua/docs/comprbu.pdf, отже, є погодженою сторонами в силу вимог пункту 3.1.7 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №312 від 14 березня 2018 року.

Пунктом 1.2.7 ПРРЕЕ передбачено, що постачання електричної енергії здійснюється електропостачальником на підставі договору про постачання електричної енергії споживачу, який розробляється електропостачальником на основі Примірного договору про постачання електричної енергії споживачу та укладається в установленому цими Правилами порядку.

Публічний Договір про постачання електричної енергії споживачу та публічні комерційні пропозиції для споживачів електричної енергії, викладені Позивачем на офіційному веб-сайті.

Відповідно до статті 633 Цивільного кодексу України, публічний договір - це договір, в якому одна сторона-підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Крім того, публічність договору зводиться до того, що його умови є у відкритому, вільному на офіційних сайтах таких осіб та доступі для юридичних осіб, котрі бажають ознайомитися із умовами таких договорів.

Також, підпунктом 3.1.7 ПРРЕЕ визначає, що договір між електропостачальником та споживачем укладається, як правило, шляхом приєднання споживача до розробленого електропостачальником договору на умовах комерційної пропозиції, опублікованої електропостачальником. У разі офіційного оприлюднення комерційної пропозиції електропостачальник не має права відмовити споживачу у приєднанні до договору на умовах цієї комерційної пропозиції, якщо технічні засоби вимірювання та обліку електричної енергії забезпечують виконання сторонами умов комерційної пропозиції. На вимогу споживача електропостачальник має надати письмовий примірник договору, підписаний з його боку. Якщо сторони досягли згоди щодо укладення договору на інших умовах, відмінних від тих, які містяться у комерційних пропозиціях, розміщених на офіційному сайті електропостачальника, договір укладається в паперовій формі. При цьому сторони можуть за взаємною згодою оформлювати додатки до договору, в яких узгоджуються організаційні особливості постачання електричної енергії. Такі додатки оформляються у паперовій формі та підписуються обома сторонами.

Пунктом 3.1.8 ПРРЕЕ передбачено, що договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником і споживачем та передбачає постачання споживачу всього обсягу фактичного споживання електричної енергії за певним об`єктом у певний період часу одним електропостачальником відповідно до обраної споживачем комерційної пропозиції.

Статтею 63 Закону України «Про ринок електричної енергії» визначено, що у межах території здійснення діяльності одного постачальника універсальних послуг не допускається здійснення діяльності іншими постачальниками універсальних послуг;

Як визначено пунктом 1.1.2 ПРРЕЕ, договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг - домовленість між постачальником універсальних послуг та побутовим або малим непобутовим споживачем, або іншим споживачем, який відповідно до законодавства має право на отримання універсальних послуг, яка передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу постачальником універсальних послуг за цінами постачальника універсальних послуг.

На законодавчому рівні можливість продажу електричної енергії передбачена тільки для постачальників універсальних послуг.

Разом з тим, як зазначає Відповідача дані правовідносини підлягають регулюваню та виникли саме в період дії договору від 31 березня 2020 року.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 31 березня 2020 року між Позивачем та Відповідачем укладено Договір про закупівлю товарів (робіт або послуг) за державні кошти № 68 (надалі Договір від 31 березня 2020 року; а.с. 45-47).

У відповідності до пункту 1.1 Договору від 31 березня 2020 року, предметом договору є енергія електрична (ДК 021:2015 код -09310000-5).

Пунктом 1.3 Договору визначено, що кількість електричної енергії 1441 562 кВт*год, згідно з відповідним тарифом на електроенергію на дату проведення процедури закупівлі.

Згідно пункту 3.1 Договору від 31 березня 2020 року, ціна договору на момент його укладення становить 4451901 грн.

При цьому, апеляційний господарський суд звертає увагу апелянта на те, що основним договором, що регулює порядок та умови постачання електричної енергії Позивачем для Відповідача є договір про постачання електричної енергії (Договір від 1 січня 2019 року), а договір про закупівлю електричної енергії за державні кошти від 31 березня 2020 року укладений відповідно до вимог Закону України «Про публічні закупівлі».

При цьому Договір від 31 березня 2020 року укладений на поставку конкретно визначеної кількості товару (1441 562 кВт*год на суму 4451901 грн), а всі інші відносини, що виникають у процесі постачання електричної енергії та не врегульовані Договором від 31 березня 2020 року, вирішуються відповідно до Договору від 1 січня 2019 року на умовах обраної комерційної пропозиції.

Отже укладеним Договором від 31 березня 2020 року не припинено дії Договору від 1 січня 2019 року і не звільнило сторони від виконання зобов`язань по Договору від 1 січня 2019 року (як то помилково доводив Відповідач).

Водночас, як встановлено колегією суддів, 1 січня 2019 року Відповідач підписав заяву-приєднання до умов Договору від 1 січня 2019 року, в котрому, зокрема. визначено перелік точок комерційного обліку Відповідача, серед яких об`єкти, що мали право на постачання електричної енергії у постачальника універсальних послуг.

Виходячи зі змісту пункту 3.1.7 ПРРЕЕ, Відповідач приєднався до умов Договору від 1 січня 2019 року на умовах комерційної пропозиції №2-УП для споживачів універсальних послуг, яка діє для бюджетних установ.

При цьому, Відповідачем не подано доказів, що сторони досягли згоди щодо укладення договору на інших умовах, відмінних від тих, які містяться у комерційній пропозиції №2-УП для споживачів універсальних послуг (діє для бюджетних установ), розміщеній на офіційному сайті Позивача та яка є додатком №3 до Договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, оскільки у новій, відмінній від вказаної комерційної пропозиції №2-УП, редакції вказаний додаток до договору при підписанні договору сторонами не укладався; в підписаному Договорі від 1 січня 2019 року визначені в цьому додатку до договору умови (розділи) не дублювалися та в іншій, відмінній від поширеної для загалу, редакції, не встановлювалися.

Колегія суддів звертає увагу, що пунктом 13.1 Договору (котрий підписаний представником Відповідача без будь-яких зауважень та містить відтиск печатки Відповідача) передбачено, що цей Договір укладається на строк, зазначений в комерційній пропозиції, яку обрав Відповідач, та набуває чинності з дати подання Відповідачем заяви-приєднання; умови цього Договору починають виконуватися з дати початку постачання електричної енергії, зазначеної Відповідачем у заяві-приєднання.

Згідно з комерційною пропозицією №2-УП для споживачів універсальних послуг (діє для бюджетних установ), яка є невід`ємною частиною Договору від 1 січня 2019 року, на період з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2020 року включено універсальні послуги, окрім побутових та малих непобутових споживачів, що надаються постачальником таких послуг також бюджетним установам незалежно від розміру договірної потужності та іншим споживачам, електроустановки яких приєднані до електричних мереж з договірною потужністю до 150 кВт. У зазначений період на бюджетні установи незалежно від розміру договірної потужності та на інших споживачів, електроустановки яких приєднані до електричних мереж з договірною потужністю до 150 кВт, поширюються всі права та обов`язки, передбачені Законом України "Про ринок електричної енергії" для малих непобутових споживачів щодо отримання універсальних послуг, передбачених статтею 63 цього Закону (а.с. 7).

Водночас, у розділі «Спосіб оплати» комерційної пропозиції №2-УП вказано, що оплата вартості електричної енергії, включаючи витрати за послуги з розподілу (передачі), здійснюється за фактичним споживанням виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника універсальних послуг до 5 числа місяця наступного за розрахунковим.

У розділі «Термін надання рахунку за спожиту електричну енергію та строк його оплати» передбачено, що по закінченню розрахункового місяця, постачальника до 5 числа наступного за розрахунковим періодом надає споживачу рахунок на оплату за фактично спожиту електричну енергію у попередньому місяці. Оплата рахунку здійснюється споживачем у строки зазначені в рахунку, але не менше 5 робочих днів від дати його отримання.

З матеріалів справи вбачається, що Відповідачем в період з 1 грудня 2020 року по 31 грудня 2020 року спожито електричну енергію в загальній кількості 204737кВт.г, що підтверджується, підписаним повноважними особами та скріпленими печатками сторін актами приймання-передачі №67099 від 16 грудня 2020 року та №70770 від 31 грудня 2020 року (а.с. 119-120). На оплату спожиту Відповідачем у грудні 2020 року електроенергію, згідно вказаних актів, Позивачем виставлявся загальний рахунок №7077 від 31 грудня 2020року на суму 662 017 грн 67 коп (а.с. 76), котрий в рядку «Споживач» «підпис» містить підпис та рукописний напис «Плотніцький Д.В.»

При цьому, як в актах приймання-передачі №67099 від 16 грудня 2020 року і №70770 від 31 грудня 2020 року, так і в рахунку №70770 від 31 грудня 2020 року зазначено щодо того, що дані документи складені саме до Договору від 1 січня 2019 року, відповідно до умов якого Позивач надав, а Відповідач отримав (згідно Договору від 31 березня 2020 року) електричну енергію за період грудень 2020 року.

Відтак, зважаючи на все вищеописане, враховуючи не доведення Відповідачем обставини щодо припинення дії Договору від 1 січня 2019 року саме в період існування спірних правовідносин (грудень 2020 року), вбачається виникнення заборгованості саме в межах періоду дії Договору від 1 січня 2019 року (так як і Договору від 31 березня 2020 року).

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як визначено, пунктом 1.1.2 Правил роздрібного ринку електричної енергії, електрична енергія (активна) енергія, що виробляється на об`єктах електроенергетики і є товаром, призначеним для купівлі-продажу.

Пункт 1.2.1 ПРРЕЕ передбачає, що на роздрібному ринку електричної енергії споживання та використання електричної енергії для потреб електроустановки споживача здійснюється за умови забезпечення розподілу/передачі та продажу (постачання) електричної енергії на підставі договорів про розподіл/передачу, постачання електричної енергії, надання послуг комерційного обліку, які укладаються відповідно до цих Правил, Кодексу системи передачі, Кодексу систем розподілу та Кодексу комерційного обліку.

Відповідно до пункту 4.21 ПРРЕЕ оплата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію має здійснюватись згідно із строками, встановленими договором та сформованим відповідним учасником роздрібного ринку платіжним документом.

Пунктом 5.2.1 ПРРЕЕ передбачено, що електропостачальник має право на своєчасне та в повному отриманні коштів за продану електричну енергію відповідно до укладених договорів.

Згідно пункту 5.5.5 ПРРЕЕ визначено, що споживач електричної енергії зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

В силу дії частин 1, 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій; первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення; для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Судом установлено, що й підтверджується обґрунтованим розрахунком сум заявлених до стягнення, а також первісними документами наявними в справі, що у період грудня місяця 2020 року Відповідачем спожито електроенергії загальною вартістю 662017 грн 67 коп., з яких оплачено 619221 грн 50 коп., що підтверджується платіжними дорученнями та не заперечується сторонами. Отже, заборгованість Відповідача перед Позивачем за спожиту у спірний період електроенергію становить 42796 грн 19 коп.. При цьому як встановлено вище, дана заборгованість стосується саме Договору від 1 січня 2019 року, а сплачена сума (619221 грн 50 коп.) стосувалася правовідносин сторін за іншим договором, а саме за Договором від 31 березня 2020 року (заборгованість по котрому не доводиться і не є предметом спору по даній справі).

Таким чином, судом апеляційної інстанції встановлено, що Відповідач не спростувавши за допомогою законодавчо встановлених засобів доказування невиконання свого договірного обов`язку щодо своєчасної оплати вартості спожитої електроенергії за Договором від 1 січня 2019 року, та не надав суду належних доказів проведення остаточного розрахунку, у зв`язку з чим колегія суддів прийшла до висновку про доведеність та підставність позовних вимоги щодо стягнення з Відповідача 42796 грн 19 коп. заборгованості, а тому задовільняє позов в цій частині та стягує з Відповідача дану заборгованість.

Дане рішення в цій частині й було прийняте місцевим господарським судом.

Відповідно приймаючи таке рішенні Північно-західний апеляційний господарський суд залишає рішення місцевого господарського суду в цій частині без змін.

Що ж стосується позовних вимог про стягнення з Відповідача пені за період з 18 січня 2021 року по 27 квітня 2021 року в розмірі 1 498 грн 45 коп., то колегія суддів зауважує наступне.

В силу дії статті 175 Господарського кодексу України встановлено, що майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно з частиною 6 статтею 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 1 статті 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно частини 2 статті 343 Господарського кодексу України, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Вимогами Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» також передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Умовами комерційної пропозиції №2-УП (а.с. 7) сторони погодили, що розмір пені за порушення строку оплати та/або штраф за внесення платежів, передбачених умовами договору, з порушенням термінів, визначених цією комерційною пропозицією, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

Перевіривши розрахунок пені (а.с. 11), колегія суддів зауважує, що даний розрахунок є арифметично правильним та відповідає вимогам чинного законодавства.

А відтак позовні вимоги про стягнення з Відповідача пені в розмірі 1498 грн 45 коп. підлягають до задоволення, відповідно суд стягує з Відповідача на корить Позивача вказану суму пені.

Дане рішення в цій частині й було прийняте місцевим господарським судом. Відповідно колегія суду залишає без змін оспорюване судове рішення і в цій частині.

Що ж стосується позовних вимог про стягнення з Відповідача 3% річних у сумі 351 грн 75 коп. за період 18 січня 2021 року по 27 квітня 2021 року, а також інфляційних втрат у розмірі 1 164 грн 06 коп. за лютий-березень 2021 року, то колегія суддів зауважує наступне.

Відповідно до положень частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів зазначає, що порушення Відповідачем умов договору щодо своєчасної оплати спожитої електроенергії у встановлені строки тягне за собою обов`язок Відповідача сплатити Позивачеві втрати від інфляції та проценти річних.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, оскільки факт порушення встановленого умовами договору строку виконання грошового зобов`язання з боку Відповідача є встановленим, і останнім не спростовано, то, відповідно, і вимоги Позивача про стягнення з відповідача 3% річних та втрат від інфляції є обґрунтованими.

Перевіривши розрахунок збитків, завданих інфляцією та 3% річних (а.с. 12-13), колегія суддів зауважує, що даний розрахунок є арифметично правильним та відповідає вимогам чинного законодавства.

А відтак позовні вимоги про стягнення з Відповідача 3% річних у сумі 351 грн 75 коп. та інфляційних втрат у розмірі 1 164 грн 06 коп. підлягають до задоволення. Відповідно суд апеляційної інстанції стягує з Відповідача на корить Позивача 3 % річних у сумі 351 грн 75 коп. та інфляційні втрати у розмірі 1 164 грн 06 коп..

Дане рішення в цій частині й було прийняте місцевим господарським судом.

Відповідно приймаючи таке рішенні Північно-західний апеляційний господарський суд залишає рішення місцевого господарського суду і в цій частині без змін.

Таким чином, колегія суддів вважає посилання Відповідача, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на Відповідача згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 126, 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Житомирського військового інституту ім. С.П. Корольова на рішення Господарського суду Житомирської області від 12 жовтня 2021 року в справі №906/479/21 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Житомирської області від 12 жовтня 2021 року в справі №906/479/21 - залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Відповідно до частини 3 статті 287 ГПК України, дана справа не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків, визначених у підпунктах а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України.

5. Справу №906/479/21 повернути Господарському суду Житомирської області.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Мельник О.В.