ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" лютого 2022 р. Справа№ 910/6824/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Ткаченка Б.О.

Суліма В.В.

секретар судового засідання: Вайнер Є.І.

за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 07.02.2022

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Скела Терциум"

на рішення Господарського суду міста Києва від 18.10.2021 (повний текст рішення складено 28.10.2021)

у справі №910/6824/21 (суддя Грєхова О.А.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Білоцерківська теплоелектроцентраль"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Скела Терциум"

про стягнення 21 758 762,18 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2021 року Приватне акціонерне товариство "Білоцерківська теплоелектроцентраль" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Скела Терциум" (далі - відповідач) про стягнення 21 758 762,18 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №013-2018 від 29.05.2018 та після здійсненої позивачем попередньої оплати, не поставив позивачу обумовлений договором товар, у зв`язку з чим, позивач просив стягнути з відповідача суму попередньої оплати у розмірі 16 474 335,78 грн, 3% річних у розмірі 1 486 171,02 грн та інфляційні втрати у розмірі 3 798 255,38 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.10.2021 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Скела Терциум" на користь Приватного акціонерного товариства "Білоцерківська теплоелектроцентраль" передоплату в розмірі 16 474 335 грн 78 коп., інфляційні втрати в розмірі 3 798 255 грн 38 коп., 3% річних у розмірі 1 486 171 грн 02 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 326 381 грн 43 коп.

Рішення місцевого господарського суду обґрунтовано тим, що в порушення норм статті 693 Цивільного кодексу України відповідач не виконав вимогу, викладену позивачем у претензії від 23.08.2018 щодо повернення перерахованих коштів у повному обсязі, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у частині стягнення з відповідача 16 474 335,78 грн попередньої оплати за товар.

Щодо позовних вимог про стягнення 3% річних та втрат від інфляції суд вказав, що, оскільки стягнення з постачальника суми попередньої оплати, перерахованої за договором поставки, вважається грошовим зобов`язанням у розумінні статті 625 Цивільного кодексу України, тому застосування позивачем частини другої статті 625 Цивільного кодексу України щодо нарахування до стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та трьох процентів річних є правомірним, а відтак стягненню підлягають 3% річних в розмірі 1 486 171,02 грн та інфляційні втрати в розмірі 3 798 255,38 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Скела Терциум" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 18.10.2021 скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Апелянт вказує, що вимогу позивача №б/н від 23.08.2018 про повернення суми передоплати не отримував, а тому твердження позивача про порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "Скела Терциум" частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України є безпідставними, у зв`язку з чим, вимоги про стягнення суми передоплати, 3% річних та інфляційних нарахувань не можуть бути задоволені.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

У свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач у своєму відзиві, наданому до суду 07.12.2021, зазначає, що рішення суду прийнято при повному з`ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без їх порушення, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає і рішення слід залишити без змін. Крім того, позивач вказує, що доказом отримання листа від 23.08.2018 про повернення коштів є посилання самого відповідача на цей лист у платіжному дорученні у призначенні платежу.

Позивач стверджує, що товариством подано всі наявні докази до суду першої інстанції про підтвердження відповідачем боргу та повернення останнім оплати за газ природний згідно із наданого позивачем листа б/н від 23.08.2018 та листа №567/10 від 30.03.2020.

Узагальнені доводи відповіді на відзив на апеляційну скаргу

13.12.2021 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшла відповідь на відзив, яка за своїм змістом є тотожною апеляційній скарзі.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.11.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Скела Терциум" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.10.2021 у справі №910/6824/21 та призначено розгляд справи на 13.12.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2021 продовжено строк розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Скела Терциум" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.10.2021 у справі №910/6824/21. Задоволено клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Скела Терциум" про відкладення розгляду справи. Розгляд справи відкладено на 26.01.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.01.2022 оголошено перерву в розгляді справи до 31.01.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.01.2022 оголошено перерву в розгляді справи до 07.02.2022.

Розпорядженням керівника апарату суду № 09.1-08/720/22, у зв`язку з перебуванням судді Коротун О.М. на лікарняному, відповідно до підпунктів 2.3.25., 2.3.49. пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/6824/21.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.02.2022, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Ткаченко Б.О., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.02.2022 прийнято справу №910/6824/21 до провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Скела Терциум" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.10.2021 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Ткаченко Б.О., Сулім В.В.

Позиції учасників справи

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції 07.02.2022 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 07.02.2022 заперечував проти доводів апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

29.05.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Скела Терциум" (постачальник) та Приватним акціонерним товариством "Білоцерківська теплоелектроцентраль" (покупець) укладено договір постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 013-2018 (далі - договір).

Пунктом 1.1 договору постачальник зобов`язується передати у власність споживачу у 2018 році природний газ, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити цей газ, на умовах цього договору.

Необхідний споживачу плановий обсяг природного газу, зазначений в пункті 2.1 цього договору, споживач визначає самостійно (п. 1.2 договору).

Відповідно до пункту 1.3 договору передача газу за цим договором здійснюється у пунктах приймання-передачі на підставі даних комерційного обліку розташованого на межі балансової належності між оператором ГРМ та споживачем. Право власності на газ переходить від постачальника у пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ споживач несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальністю пов`язану з правом власності на газ.

Згідно з пунктом 1.5 договору розподіл природного газу за цим договором здійснює оператор газорозподільних мереж, а саме ПАТ "Київоблгаз", з яким споживач уклав відповідний договір.

У пункті 2.1 договору узгоджено, що річний плановий обсяг постачання газу - 10 800 тис. куб.м.

Підписаний сторонами акт приймання-передачі природного газу, відповідно до п. 3.4 цього договору, вважається узгодженням сторонам загального обсягу переданого газу у відповідному місяця постачання газу ( п. 2.2 договору).

Обсяг переданого (спожитого) газу за розрахунковий період, що підлягає оплаті споживачем визначається на межі балансової належності між оператором ГРМ та споживачем на підставі даних комерційних вузлів обліку (лічильників газу), визначених договором розподілу природного газу, укладеним між оператором ГРМ та споживачем, а також з урахуванням процедур, передбачених Кодексом ГРС (п. 2.6 договору).

Пунктом 4.5 договору передбачено, що оплата вартості за замовлені обсяги газу здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом перерахування їх на рахунок постачальника наступними плановими платежами: 33% - оплата до 30 числа місяця, який передує місяцю споживання природного газу; 33% - оплата до 10 числа місяця споживання природного газу; 34% - оплата до 20 числа місяця споживання природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично поставлений/спожитий обсяг природного газу, що не призвів до негативного місячного небалансу, здійснюється споживачем до 10-го числа місяця, наступного за місяцем споживання/постачання (п. 4.6 договору).

Відповідно до п. 4.7 договору в платіжних дорученнях покупець повинен обов`язково зазначити номер договору, дату його підписання.

Згідно з пунктом 4.10 договору сума, яка сплачена споживачем понад вартість фактично переданих обсягів газу, зараховується сторонами в рахунок майбутніх авансових платежів при умові, що споживач не має перед постачальником заборгованості по оплаті за газ.

Сторони у пункті 5.4 договору встановили, що постачальник зобов`язаний при проведенні кінцевого розрахунку за цим договором за наявності вимоги споживача повернути кошти, що сплачені споживачем впродовж дії договору та рахуються як переплата.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині постачання газу 01.06.2018 до 31.12.2018 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 12.1 договору).

Звертаючись з позовною заявою, позивач вказав, що у відповідача наявна заборгованість перед позивачем з повернення грошових коштів (попередньої оплати) в сумі 16 474 335,78 грн, які відповідач з огляду на лист позивача б/н від 23.08.2018, зобов`язаний був повернути до 30.08.2018. У зв`язку з чим, позивач просив стягнути з відповідача суму попередньої оплати в розмірі 16 474 335,78 грн, 3% річних у розмірі 1 486 171,02 грн та інфляційні втрати у розмірі 3 798 255,38 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до статті 509 Цивільного кодексу України та статті 173 Господарського кодексу України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 Цивільного кодексу України).

Так, договір, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Скела Терциум" та Приватним акціонерним товариством "Білоцерківська теплоелектроцентраль", за своєю правовою природою відноситься до договорів поставки.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 712 Цивільного кодексу України).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до статей 663, 664 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлено обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу (ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом 4.5 договору узгоджено, що оплата вартості за замовлені обсяги газу здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом перерахування їх на рахунок постачальника наступними плановими платежами: 33% - оплата до 30 числа місяця, який передує місяцю споживання природного газу; 33% - оплата до 10 числа місяця споживання природного газу; 34% - оплата до 20 числа місяця споживання природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично поставлений/спожитий обсяг природного газу, що не призвів до негативного місячного небалансу, здійснюється споживачем до 10-го числа місяця, наступного за місяцем споживання/постачання (п. 4.6 договору).

Відповідно до п. 4.7 договору в платіжних дорученнях покупець повинен обов`язково зазначити номер договору, дату його підписання.

На виконання умов договору, позивачем перераховано відповідачу оплату за природний газ на загальну суму 135 336 897,76 грн, що підтверджується наступними платіжними дорученнями: №1400 від 20.06.2018 на суму 5 000 000,00 грн; №1669 від 24.07.2018 на суму 9 315 820,80 грн; №1672 від 25.07.2018 на суму 3 105 273,60 грн; №1679 від 26.07.2018 на суму 3 105 273,60 грн; №1682 від 27.07.2018 на суму 6 150 830,40 грн; №1701 від 30.07.2018 на суму 3 102 801,60 грн; №1702 від 30.07.2018 на суму 3 218 568,00 грн; №1714 від 31.07.2018 на суму 3 160 684,80 грн; №1713 від 31.07.2018 на суму 2 757 831,11 грн; №1715 від 31.07.2018 на суму 18 000 000,00 грн; №1716 від 31.07.2018 на суму 21 000 000,00 грн; №1717 від 31.07.2018 на суму 28 000 000,00 грн; №1733 від 01.08.2018 на суму 427 532,47 грн; №1735 від 01.08.2018 на суму 3 160 684,80 грн; №1742 від 02.08.2018 на суму 3 160 684,80 грн; №1781 від 03.08.2018 на суму 2 160 000,00 грн; №1801 від 06.08.2018 на суму 510 911,78 грн; №1812 від 07.08.2018 на суму 10 000 000,00 грн; №1834 від 09.08.2018 на суму 10 000 000,00 грн.

У відповідності до пункту 2.2 договору підписаний сторонами акт приймання-передачі природного газу, відповідно до п. 3.4 цього договору, вважається узгодженням сторонам загального обсягу переданого газу у відповідному місяця постачання газу.

На виконання умов договору відповідачем поставлено позивачу, а позивачем прийнято природний газ на суму 96 862 561,98 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 30.06.2018 на суму 74 757 831,11 грн та від 31.07.2018 на суму 22 104 730,87 грн, підписаними сторонами без заперечень та зауважень.

Колегія суддів зазначає, що відповідач ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції не надав докази на підтвердження поставки природного газу за договором на всю суму здійсненої передоплати.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

Листом б/н від 23.08.2018 позивач звернувся до відповідача із вимогою повернути попередню оплату за природний газ в сумі 38 474 335,78 грн.

Заперечуючи факт отримання листа позивача б/н від 23.08.2018, відповідач вказав, що повернення грошових коштів здійснювалося відповідачем добровільно, а не згідно з вимогами позивача. Зазначення призначення платежу "повернення оплати за газ природний згідно з листом б/н від 23.08.2018" відповідач пояснював тим, що перший платіж (повернення) в розмірі 5 000 000,00 грн здійснено згідно з платіжним дорученням № 508 від 23.08.2018.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що відповідач, частково повернув позивачу попередню оплату у розмірі 22 000 000,00 грн згідно з платіжними дорученнями: № 2254 від 29.08.2018 на суму 2 200 000,00 грн; № 2255 від 29.08.2018 на суму 2 800 000,00 грн; № 508 від 23.08.2018 на суму 5 000 000,00 грн; № 29 від 28.09.2018 на суму 2 000 000,00 грн; № 2276 від 14.09.2018 на суму 2 000 000,00 грн; № 229 від 27.03.2019 на суму 7 000 000,00 грн, зазначивши у вищезазначених платіжних дорученнях у призначенні платежу "повернення оплати за газ природний згідно з листом б/н від 23.08.2018" та відповідно до платіжного доручення № 3953 від 15.09.2020 на суму 1 000 000,00 грн, у призначення платежу якого, зазначено "повернення попередньої оплати за газ природний зг. вих. листа № 567/10 від 30.03.2020".

Отже, встановлені обставини приводять до висновку про необхідність застосування при розгляді даної справи доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

Доктрина venire contra factum proprium базується на принципі добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Таким чином, суд першої інстанції вірно відхилив як безпідставні посилання відповідача на неотримання листа позивача, оскільки у платіжних дорученнях у призначенні платежу відповідачем вказано "повернення оплати за газ природний згідно з листом б/н від 23.08.2018". При цьому, доводи відповідача про те, що платіжні доручення містять таке призначення платежу, оскільки перший платіж (повернення) в розмірі 5 000 000,00 грн здійснено згідно з платіжним дорученням № 508 від 23.08.2018, є безпідставними, оскільки платіжні доручення не містять в призначенні платежу "№ 508", в той час, як містять посилання на "лист". У зв`язку з чим, такі доводи зводяться виключно до ухилення від виконання зобов`язання з повернення передоплати.

З огляду на вказане вище, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що за відповідачем обліковується переплата за договором на користь позивача у розмірі 16 474 335,78 грн, обов`язок з повернення якої, відповідач мав виконати у строк до 30.08.2018, а з 31.08.2018 є таким, що порушив зобов`язання з повернення переплати.

Відповідач не надав докази повернення грошових коштів за непоставлений природний газ.

Беручи до уваги вказане вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 16 474 335,78 грн попередньої оплати за товар, оскільки відповідач не надав доказів належного виконання свого зобов`язання щодо відповідної поставки природного газу в повному обсязі та, в порушення норм статті 693 Цивільного кодексу України, не виконав вимогу, викладену позивачем в претензії від 23.08.2018 щодо повернення перерахованих коштів.

Щодо позовних вимог про стягнення 3% річних та втрат від інфляції, слід зазначити наступне.

Аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок про застосування норм права, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 910/12382/17).

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Відповідно до встановлених судами обставин справи, за змістом статті 625 Цивільного кодексу України, яка регулює відповідальність за порушення грошового зобов`язання, стягувана позивачем з відповідача сума інфляційних втрат та 3 % річнихвід несплаченої (неповернутої) суми попередньої оплати є відповідальністю сторони господарського договору за допущене нею правопорушення у сфері господарювання.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Вказані висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Отже, правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини другої статті 693 Цивільного кодексу України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу.

У силу положень статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Слід зазначити, що стаття 625 розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги п`ятої Цивільного кодексу України та визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Приписи розділу І книги п`ятої Цивільного кодексу України поширюють свою дію на всі види грошових зобов`язань, у тому числі як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги п`ятої Цивільного кодексу України), так і на недоговірні зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги п`ятої цього Кодексу).

При цьому, у статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Не є таким винятком із загального правила випадок, коли покупець має право вимагати повернення суми попередньої оплати на підставі частини другої статті 693 Цивільного кодексу України.

З огляду на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія положень частини другої статі 625 Цивільного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19.

Враховуючи те, що стягнення з постачальника суми попередньої оплати, перерахованої за договором поставки, є грошовим зобов`язанням у розумінні статті 625 Цивільного кодексу України, тому застосування позивачем частини другої статті 625 Цивільного кодексу України щодо нарахування до стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та трьох процентів річних є правомірним. У зв`язку з чим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 1 486 171,02 грн та інфляційних втрат у розмірі 3 798 255,38 грн.

З огляду на правову позицію викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19, в якій Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду дійшов висновку про застосування частини другої статті 625 Цивільного кодексу України до спірних правовідносин та відповідно до ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції не враховує вказану в апеляційній скарзі позицію Верховного Суду у постановах від 21.06.2019 у справі №910/9288/18, від 24.09.2019 у справі №922/1151/18, від 01.07.2019 у справі №910/5773/18, від 26.10.2018 у справі №910/1775/18.

На переконання колегії суддів апеляційного господарського суду, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Скела Терциум" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.10.2021 у справі №910/6824/21 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.10.2021 у справі №910/6824/21 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на апелянта в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Скела Терциум" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.10.2021 у справі №910/6824/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.10.2021 у справі №910/6824/21 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Скела Терциум".

4. Матеріали справи №910/6824/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до статей 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 08.02.2022.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді Б.О. Ткаченко

В.В. Сулім