ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2022 року м. Черкаси справа № 925/1322/21

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Спаських Н.М., із секретарем судового засідання Волна С.В., за участі представників сторін:

прокурор: Куліш А.А.

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом Керівника Золотоніської окружної прокуратури (м. Золотоноша, Черкаська область) в інтересах держави в особі Драбівської селищної ради (смт. Драбів, Золотоніський район, Черкаська область) до Козлова Олександра Вікторовича (м. Золотоноша, Черкаська область) про стягнення 37 780,01 грн.

ВСТАНОВИВ:

Прокурором заявлено позов в інтересах держави в особі Драбівської селищної ради про стягнення з відповідача коштів у сумі 37 780,01 грн. з яких: 10 567,45 грн. як 3 % річних та 27 212,56 грн. інфляційних втрат на підставі договору оренди землі від 25.01.2008. Нарахування проведено за період після прийняття рішення у справі № 925/1376/16.

Справа розглядається за правилами загального позовного провадження.

В останнє засідання представники позивача та відповідача не з`явилися, явка обов`язковою не визнавалася.

Ухвалою від 05.01.2022 суд прийняв до розгляду остаточну заяву прокурора про зменшення позовних вимог від 15.12.21 року про стягнення з відповідача лише 31 880,73 грн., з яких 9405,54 грн. як 3% річних та 22 475,19 грн. як інфляційних втрат, що нараховані на основну суму боргу в розмірі 101 628,82 грн. Нарахування проведено за період з 15.11.2018 по 15.12.2021.

Сторони погоджуються, що зменшення позовних вимог прокурором проведено з урахуванням заперечень відповідача проти позову в частині, що первісне нарахування сум до стягнення було неправомірно проведено одночасно і на основний борг і на 3% річних та інфляційні, які були попередньо стягнуті за рішенням у справі № 925/1376/16 від 07.02.2017. Також після зменшення позовних вимог і зміни періоду нарахування є дотриманим строк позовної давності за заявленим позовом, який просив застосувати відповідач.

Представник прокуратури зменшені позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував з підстав, що земельна ділянка, якою користувався відповідач, є несформованою у відповідності до вимог ст. 79-1 ЗК України, а відносини між сторонами є цивільними, оскільки відповідач вже припинив свою підприємницьку діяльність і нарахування боргу за позовом проводиться прокурором на підставі невиконаного судового рішення у справі № 925/1376/16.

У відповідності до ст. 13,74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Заслухавши доводи та заперечення щодо позовних вимог учасників справи та дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що зменшені позовні вимоги підлягають до повного задоволення, виходячи з такого:

Судом встановлено і це не заперечується сторонами, що відповідач Козлов Олександр Вікторович був зареєстрований як фізична особа-підприємець з 20.01.1995 року та припинив підприємницьку діяльність 19.07.2017 за власним рішенням (а.с. 22).

У відповідності до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З матеріалів справи вбачається, що 25.01.2008 між Драбівською селищною радою в особі селищного голови Осадчого І.В. (орендодавцем) та фізичною особою-підприємцем Козловим Олександром Вікторовичем (орендарем) укладено Договір оренди землі, що зареєстрований у Драбівському районному відділі Черкаської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру» при Держкомземі України від 25.01.2008 № 48 ( далі - Договір -- а.с. 46).

Відповідно до умов п. 1 укладеного Договору оренди землі орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування на 49 років земельну ділянку комерційного призначення, яка знаходиться в адміністративних межах Драбівської селищної ради. В оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,916 га. ( п. 2 Договору).

На земельній ділянці знаходяться об`єкти нерухомого майна: будівлі, споруди ( п.3 Договору), земельна ділянка передається разом з викупленими будівлями та спорудами згідно договору купівлі-продажу дитячого садка «Веселка» від 30.05.2007 року серія ЧЕР № 331502 ( п.4 Договору).

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки згідно з договором оренди становить 24,71 грн./м2 ( п. 5 Договору).

Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 2,52 грн. за 1 м2 в сумі 23 083, 20 грн. за рік і вноситься орендарем щомісячно в рівних частинах до 25 числа кожного місяця ( п. 9 Договору).

Згідно п. 10 Договору обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції.

25.01.2008 між сторонами Договору складений акт приймання - передачі земельної ділянки, згідно з яким Драбівська селищна рада в особі селищного голови Осадчого І.В., передає, а фізична особа-підприємець Козлов О.І. приймає в довгострокову оренду строком на 49 років згідно з договором оренди землі від 25.01.2008 земельну ділянку загальною площею 0,916 га, що знаходиться в адміністративних межах Драбівської селищної ради Драбівського району Черкаської області.

Відповідачем факт користування вказаною земельною ділянкою за договором оренди землі від 25.01.2008 року не заперечено.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 07.02.2017 у справі № 925/1376/16 (а.с. 23) встановлено, що між Драбівською селищною радою та ФОП Козловим О.І. наявні договірні відносини з приводу оренди земельної ділянки кадастровий №:01:001:1204.

Прокурор вказує, що зазначена земельна ділянка в даний час має інший кадастровий номер -:01:002:1742, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-020 і на спростування даної обставини з боку відповідача доказів суду не надано.

За рішенням суду у справі № 925/1376/16 з відповідача на користь Драбівської селищної ради за користування вказаною земельною ділянкою в період з листопада 2013 року по серпень 2016 року стягнуто 101 628,82 грн. основного боргу по орендній платі, 21156,62 грн. інфляційних втрат та 3865,25 грн. як 3% річних.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.10.2017 зазначене рішення суду першої інстанції залишено без змін.

15.03.2017 Господарським судом Черкаської області видано наказ про стягнення з ФОП Козлова О.В. 101 628, 82 грн. заборгованості по орендній платі, 21 156, 62 грн. інфляційні втрати, 3 865, 25 грн. як 3 % річних (а.с. 34).

Наказ передано на примусове виконання, оскільки відповідач борг у добровільному порядку не сплатив. За доводами прокурора, в межах виконавчого провадження (ВП № 59363183) з відповідача на користь позивача було стягнуто лише 9 341,51 грн. і доказів про сплату боргу у більшому розмірі відповідачем суду не подано.

За заявленим позовом у справі № 925/1322/21 прокурор просить стягнути донараховані за наступні періоди після судового рішення у справі № 925/1376/16 кошти як інфляційні втрати та 3% річних.

Суд не погоджується із заперечення представника відповідача про те, що відносини між сторонами є цивільними через втрату відповідачем статусу суб`єкта підприємницької діяльності, і тому що прокурор провів нарахування спірних сум на кошти, які були стягнуті за попереднім рішенням у справі № 925/1376/16, а не безпосередньо по договору оренди землі між сторонами від 25.01.2008 року.

Як вже вказав суд, за даними ДР (а.с. 22) 19.01.2017 ФОП Козлов Олександр Вікторович на підставі власного рішення припинив підприємницьку діяльність, номер запису: 4001241.

Статтею 20 ГПК України визначено предметну та суб`єктну юрисдикцію господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Статтею 45 ГПК України встановлено, що сторонами в судовому процесі -позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто ними можуть бути і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Тому господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України спорів, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Згідно з ч.1 ст. 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу. Зазначена норма кореспондується зі ст. 50 ЦК України.

До підприємницької діяльності фізичних осіб згідно зі статтею 51 ЦК України застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Частиною 8 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» передбачено, що фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Відповідно до статті 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За змістом статей 51,52,598-609 ЦК України, статей 202-208 ГК України, статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» однією з особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання, що виникли у зв`язку зі здійсненням підприємницької діяльності, не припиняється, а продовжує існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, що випливають із підприємницької діяльності, усім своїм майном.

В такому випадку судове рішення приймається стосовно фізичної особи без зазначення щодо неї статусу фізичної особи-підприємця.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постановах від 25.06.2019 № 904/1083/18 та від 09.10.2019 у справі № 127/23144/18, від 13.02.2019 у справі № 910/8729/18, ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 02.09.2020 по справі № 699/115/20, постановою Верховного Суду від 17.02.2021 по справі № 220/522/18, постановою Верховного Суду від 09.06.2021 у справі № 591/29/18.

У відповідності до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За частиною першою статті 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

Чинним законодавством не передбачено припинення зобов`язання лише за наслідками припинення у фізичної особи статусу підприємця.

Стаття 526 ЦК України та ст. 193 ГК України передбачають, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Положеннями ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. При цьому боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наявність судового рішення про стягнення боргу за правилами чинного законодавства України не припиняє зобов`язання і право кредитора проводити нарахування санкцій на основний борг аж до часу його повної сплати.

На стягнення коштів як інфляційні втрати та 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України поширюється загальний трирічний строк позовної давності.

При цьому кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом із сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

Прокурор уточнив позовні вимоги та за заявою про зменшення позовних вимог від 15.12.2021 (а.с. 110) просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 22 475,19 грн. інфляційних втрат за період з 15.11.2018 по 15.11.2021 та 9405,54 грн. як 3% річних за період з 15.11.2018 по 15.12.2021 (а.с. 111 - розрахунок).

Зменшені позовні вимоги проведені в межах строку позовної давності до часу звернення із позовом до суду.

Нарахування проведено на суму основного боргу в розмірі 101 628,82 грн. по орендній платі, яка стягнута за рішенням суду у справі № 925/1376/16 і не сплачена відповідачем станом на час розгляду даної справи.

Суд не погоджується із запереченнями відповідача, що відносини між сторонами з приводу нового нарахування інфляційних та 3% річних випливають саме із невиконання судового рішення. Судом встановлено, що нарахування проведено на борг по орендній платі, яка розрахована виходячи з умов Договору оренди землі від 25.01.2008 року і лише підтверджена судовим рішенням у справі № 925/1376/16.

Розрахунок інфляційних та 3% річних за зменшеними позовними вимогами прокурором зроблено вірно та у відповідності до обставин правовідносин сторін.

Оскільки встановлено, що в ході виконавчого провадження з відповідача було примусово стягнуто 9341,51 грн., то виникло питання про напрямок спрямування цих коштів для погашення боргу - їх було спрямовано на сплату основного боргу, інфляційних чи 3% річних, які були стягнуті у справі № 925/1376/16 і чи не було ними погашено основний борг.

Прокурор надав суду додаткові пояснення в засідання 25.01.2022 про те, що стягнуті примусово кошти в сумі 9341,51 грн. позивачем були спрямовані на погашення інфляційних та 3% річних, а не основної суми боргу, яка не зменшилася.

Такі дії Драбівської селищної ради відповідають положенням чинного законодавства.

Так, у відповідності до положень ст. 534 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором:

1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання;

2) у другу чергу сплачуються проценти та неустойка;

3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Доказів протилежного відповідачем в справу не подано.

Отже прокурором доведено правову підставу позову зібраними у справі доказами та розрахунками позовних вимог, заборгованість не сплачено, тому до примусового стягнення з відповідача на користь позивача належить 9405,54 грн. як 3 % річних та 22 475,19 грн. інфляційних втрат на підставі договору оренди землі від 25.01.2008 року.

На підставі ст. 129 ГПК України, при задоволенні позову, з відповідача на користь Черкаської обласної прокуратури слід також стягнути і 2270,00 грн. на відшкодування сплаченого судового збору повністю.

Керуючись ст. 238, 240 ГПК України, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Козлова Олександра Вікторовича ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Драбівської селищної ради (ідентифікаційний код 34226402, смт. Драбів, Золотоніський район, Черкаська область, вул. Центральна, 69) -- 9405,54 грн. як 3 % річних та 22 475,19 грн. інфляційних втрат на підставі договору оренди землі від 25.01.2008 року.

3. Стягнути з Козлова Олександра Вікторовича ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Черкаської обласної прокуратури (ідентифікаційний код 02911119, бул. Шевченка, 286) - 2270,00 грн. на відшкодування сплаченого судового збору.

Наказ видати.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду протягом 20 днів.

Повне судове рішення складено 30 січня 2022 року

Суддя Н.М. Спаських