РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

31.01.2022Справа № 910/19590/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Кирилюк Т.Ю., розглянувши в

порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін матеріали

господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний

комбінат імені Ілліча»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 48 595, 32 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 48 595, 32 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час здійснення перевезення відповідачем залізничним транспортом вантажу позивач виявив його нестачу, у зв`язку з чим зазнав збитків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.12.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №910/19590/21, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та встановлено строки надання сторонами відзиву, відповіді на відзив та заперечень.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 16.12.2021 представник відповідача подав відзив, у якому проти задоволення позову заперечував повністю.

Крім того, представник відповідача подав заяву про залучення до участі у справі ПАТ «Кривбасзалізрудком» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. Суд відмовив у її задоволенні, оскільки відповідачем не доведено, яким чином рішення у даній справі може вплинути на права або обов`язки ПАТ «Кривбасзалізрудком».

Представник позивача 24 грудня 2021 року подав до суду відповідь на відзив, у якій зазначено, що залізничні вагони були передані відповідачу у справному стані.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Згідно залізничної накладної № 45975489 ПАТ «Кривбасзалізрудком» передав відповідачу для перевезення залізну руду агломераційну, а відповідач зобов`язався доставити її позивачу.

Відповідно до частини другої статті 307 Господарського кодексу України договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

На станціі Волноваха було здійснено комісійне переваження вагонів №53544334, № 56371743, № 53582631, № 56151731, № 53568440, за результатами яких було складено комерційні акти, які свідчать про недостачу вантажу, про що в зазначених актах були зроблені відповідні відмітки.

З долучених до позовної заяви комерційних актів № 486202/395/897 від 13.09.2020, № 486202/396/898 від 13.09.2020, № 486202/397/899 від 13.09.2020, № 486202/398/900 від 13.09.2020, № 486202/399/901 від 13.09.2020 вбачається, що загальна кількість нестачі вантажу становить 40 500, 00 кг.

При цьому, доказів наявності у відповідача заперечень щодо форми, порядку складання, змісту вказаних комерційних актів та посадових осіб, які його підписали, а також факту його опротестування відсутні.

За змістом статті 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до статті 314 Господарського кодексу України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.

У статті 110 Статуту залізниць України передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Статтею 129 Статуту залізниць України встановлено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Відповідно до статті 130 Статуту залізниць України право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів, зокрема у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред`явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Частиною першої статті 623 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Відповідно до статті 113 Статуту залізниць України, за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Відповідач проти позову заперечує, у зв`язку з тим, що втрата вантажу сталась з незалежних від нього причин, оскільки вантаж було завантажено у технічно несправні вагони.

Згідно з частиною другою статті 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Суд зазначає, що статтею 924 Цивільного кодексу України встановлено принцип винності перевізника за втрату, нестачу, псування й пошкодження вантажу, який є загальним для всіх видів транспорту і обов`язок доведення своєї невинуватості лежить саме на перевізнику.

Статтею 69 Статуту залізниць України працівники залізничних під`їзних колій підприємства, які пов`язані з рухом поїздів і маневровою роботою на коліях залізниці, повинні знати Правила технічної експлуатації залізниць України, Інструкції з руху поїздів та сигналізації; працівники, які керують навантаженням і кріпленням вантажів, - Технічні умови. Порядок і терміни перевірки цих знань встановлюються Укрзалізницею.

Відповідно до пункту 12.1. Правил технічної експлуатації залізниць України забороняється випускати в експлуатацію і допускати до руху в поїздах рухомий склад, у тому числі спеціальний рухомий склад, що має несправності, які загрожують безпеці руху, порушують охорону праці, а також ставити в поїзди вантажні вагони, стан яких не забезпечує збереження вантажів, що перевозяться.

Враховуючи наведене, прийняття відповідачем до перевезення спірних вагонів свідчить про їх технічну справність та відповідність вимогам щодо забезпечення збереження вантажу на час завантаження. Доказів несправності вагонів на момент їх завантаження матеріали справи не містять.

Таким чином, відповідачем не доведено суду належними та допустимими доказами, що недостача вантажу сталась не з його вини. Жодних доказів того, що недостача вантажу сталась з вини інших осіб або з незалежних від відповідача причин суду не надано.

Згідно зі статтями 924 Цивільного кодексу України, 314 Господарського кодексу України і статтями 114 і 115 Статуту залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної.

До матеріалів справи долучено рахунок відправника №900/71 від 11.09.2020 про вартість відправленого вантажу.

Таким чином, в матеріалах справи наявні належні та достатні докази, що підтверджують вартість вантажу що перевозився у вагонах №53544334, № 56371743, № 53582631, № 56151731, № 53568440 та факт втрати вантажу у зазначених вагонах.

Недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення (стаття 114 Статуту залізниць).

Звертаючись з позовом до суду позивач розраховує кількість фактичної недостачі вантажу з урахуванням норми природної втрати, у зв`язку з чим, вартість недостачі вантажу склала 48 595, 32 грн.

Судом перевірено наведений у позовній заяві розрахунок суми збитків та визнано його арифметично вірним.

Таким чином, суд задовольняє позовну вимогу про стягнення з відповідача збитків у розмірі 48 595, 32 грн.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача 2 867, 95 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Приватним акціонерним товариством «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» та Адвокатським об`єднанням «Всеукраїнська адвокатська допомога» 30.03.2018 укладено договір про надання юридичних послуг № 845, за яким адвокатське об`єднання зобов`язалось надавати позивачу правову допомогу, а позивач - оплачувати надані послуги.

Вирішуючи питання про розподіл витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвокатом, суд враховує, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Суд не має право втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Відповідно до частини шостої статті 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач заперечуючи проти розміру витрат на правову допомогу посилається на те, що позивач не надав достатніх доказів на підтвердження заявлених витрат.

Разом з тим, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, позивачем надано додаткові угоди № 230 від 22.12.2020, № 310 від 18.11.2021 та акт приймання-передачі наданих послуг № 1 від 26.11.2021 на суму 2 867, 95 грн.

Матеріали справи містять документи, які свідчать про реальність надання правової допомоги та їх вартість.

Дослідивши заперечення відповідача, суд встановив відсутність обгрунтованих підстав для зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги, які позивач просить стягнути з відповідача.

Враховуючи обставини даної справи, предмет та підстави позовних вимог, кількість та вартість правової допомоги, немотивованість заперечень відповідача щодо розміру витрат на правову допомогу, суд дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2 867, 95 грн. є обґрунтованими і підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Відповідно до cтатті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 129, 238, 241-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, місто Київ, вулиця Єжи Ґедройця, будинок 5, ідентифікаційний код 40075815) на користь Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (87504, Донецька область, місто Маріуполь, вулиця Левченка, будинок 1, ідентифікаційний код 00191129) 48 595 (сорок вісім тисяч п`ятсот дев`яносто п`ять) грн. 32 коп. - збитків, 2 867 (дві тисячі вісімсот шістдесят сім) грн. 95 коп. - витрат на правову допомогу та 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп. - судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.Ю.Кирилюк