ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

03 лютого 2022 року справа №903/216/21

Господарський суд Волинської області у складі судді Войціховського Віталія Антоновича, за участі секретаря судового засідання Ведмедюка Михайла Петровича

та за присутності представників:

Букало Я.Я. представник Кабінету Міністрів України (наказ від 27.12.2019р. №215/К, витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, положення про сектор судової роботи та міжнародного співробітництва у Волинській області відділу судової роботи та міжнародної правової допомоги Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 14.01.2020р.)

Скучинський Л.Є. прокурор відділу Волинської області прокуратури (службове посвідчення №059380 від 25.01.2021р.)

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Заступника керівника Волинської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Державне підприємство "Старовижівське лісове господарство", смт. Стара Вижівка

до відповідачів:

1. Смідинської сільської ради, с. Смідин

2. Ковельської районної державної адміністрації Волинської області, м. Ковель

3. Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, м. Луцьк

4. Товариства з обмеженою відповідальністю "Голден Беррі", с. Рудня

про визнання незаконними та скасування розпоряджень, наказу, усунення перешкод у здійсненні права розпорядження земельною ділянкою

встановив: Заступник керівника Волинської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України звернувся до господарського суду з позовом від 23.03.2021р. до Смідинської сільської ради, Старовижівської районної державної адміністрації, Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, Товариства з обмеженою відповідальністю "Голден Беррі" в якому просив суд:

1) визнати незаконним та скасувати розпорядження Старовижівської районної державної адміністрації від 26.12.2013 року №318 "Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення, які перебувають у державній власності за межами населених пунктів на території Старовижівського району" в частині затвердження такої документації щодо земельної ділянки площею 14,0733 га з кадастровим номером :02:000:9807;

2) визнати незаконним та скасувати п. 579 додатку до розпорядження першого заступника голови Старовижівської районної адміністрації від 26.10.2016 року №351 "Про внесення змін до розпорядження голови районної державної адміністрації від 26.12.2013 № 318";

3) визнати незаконним та скасувати п. 41 додатку до наказу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 21.12.2018 року № 3-1356/15-18-СГ "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність" щодо передачі земельної ділянки площею 14,0733 га з кадастровим номером :02:000:9807 у комунальну власність Смідинської сільської ради;

4) усунути перешкоди у здійсненні Кабінетом Міністрів України права розпорядження земельною ділянкою площею 14,0733 га, кадастровий номер :02:000:9807, шляхом скасування її державної реєстрації в Державному земельному кадастрі;

5) усунути перешкоди у здійсненні Кабінетом Міністрів України права розпорядження земельною ділянкою шляхом визнання недійсним договору оренди землі від 07.04.2020 року, що укладався між Смідинською сільською радою та ТОВ "Голден Беррі" щодо земельної ділянки площею 14,0733 га, кадастровий номер :02:000:9807, що розташована на території Смідинської сільської ради Старовижівського району;

6) усунути перешкоди у здійсненні Кабінетом Міністрів України права розпорядження земельною ділянкою шляхом скасування рішення державного реєстратора Рожищенської районної державної адміністрації Печко А.Я. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 16.07.2019 року, індексний номер: 47803012, яким проведено державну реєстрацію за Смідинською сільською радою права комунальної власності на земельну ділянку площею 14,0733 га з кадастровим номером :02:000:9807 та цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з одночасним припиненням речових прав Смідинської сільської ради, а саме: права власності комунальна на земельну ділянку площею 14,0733 га з кадастровим номером :02:000:9807 та цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

7) усунути перешкоди у здійсненні Кабінетом Міністрів України права розпорядження земельною ділянкою шляхом скасування рішення державного реєстратора Старовижівської районної державної адміністрації Осіїк О.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 29.04.2020 року, індексний номер: 47803012, яким проведено державну реєстрацію за ТОВ "Голден Беррі" іншого речового права, права оренди земельної ділянки площею 14,0733 га з кадастровим номером :02:000:9807 та цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з одночасним припиненням іншого речового права ТОВ "Голден Беррі", а саме: права оренди на земельну ділянку площею 14,0733 га з кадастровим номером :02:000:9807 та цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

8) усунути перешкоди у здійсненні Кабінетом Міністрів України права користування та розпорядження земельною ділянкою з кадастровим номером :02:000:9807 площею 14,0733 га на території Смідинської сільської ради Старовижівського району, шляхом її повернення державі в особі Кабінету Міністрів України з правом постійного користування ДП "Старовижівське лісове господарство" (вул. Незалежності, 66, смт Стара Вижівка, Волинська область, 44400, ) із незаконного володіння Смідинської сільської ради та з користування ТОВ "Голден Беррі" (вул. Миру, 15, с. Рудня, Старовижівський район, Волинська область, 44450, ).

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 29.03.2021р., поруч з іншим, було підтверджено підстави представництва Заступника керівника Волинської обласної прокуратури інтересів держави в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Кабінету Міністрів України за позовною заявою №15-563вих21 від 23.03.2021р.; прийнято позовну заяву до розгляду в порядку загального позовного провадження та відкрито провадження у справі; призначено розгляд справи в підготовчому судовому засіданні на 26.04.2021р.; залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Державне підприємство "Старовижівське лісове господарство" (Волинська область, смт. Стара Вижівка, вул. Незалежності, 66, ); запропоновано сторонам/учасникам судового процесу вчинити ряд дій.

Ухвалами від 26.04.2021р. (відображено в протоколі засідання суду), постановленими за результатами проведеного підготовчого судового засідання, судом, поруч з іншим, було:

- задоволено клопотання Волинської обласної прокуратури та здійснено заміну відповідача 2 Старовижівську районну державну адміністрацію на Ковельську районну державну адміністрацію Волинської області;

- продовжено (за ініціативою суду) строк проведення підготовчого провадження у справі на 30 днів до 27.06.2021р.;

- відкладено розгляд справи в підготовчому судовому засіданні на 20.05.2021р.

Ухвалою суду від 20.05.2021р. провадження у даній справі було зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №359/3373/16-ц, розгляд клопотання Смідинської сільської ради від 17.05.2021р. про застосування визначеної положеннями ГПК України процедури врегулювання спору за участю судді та зупинення у зв`язку з цим провадження у справі, відкладено.

20 грудня 2021 року, під час перебування судді Войціховського В.А. у відпустці, котра відповідно до табеля обліку використання робочого часу тривала з 20.12.2021р. по 06.01.2022р., до суду надійшла заява Першого заступника керівника Волинської обласної прокуратури від 16.12.2021р. №15-2314 вих-21 про забезпечення позову наступними заходами:

- забороною Смідинській сільській раді вчиняти дії щодо розгляду питань про надання дозволів на виготовлення та затвердження землевпорядної документації щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:9807, площею 14,0733 га, що розташована на території Смідинської сільської ради Ковельського району, в тому числі заборонити вчиняти дії щодо поділу цієї земельної ділянки, приймати рішення про надання дозволу на виготовлення проектів поділу, інших документацій із землеустрою, їх затвердження та передання у власність чи користування або оренду, виставляти на земельні торги, до набрання законної сили рішенням, яке буде ухвалено судом по суті розгляду позовної заяви;

- забороною будь-яким суб`єктам державної реєстрації (державним реєстраторам, нотаріусам усіх нотаріальних округів та іншим суб`єктам) проводити реєстраційні дії із земельною ділянкою з кадастровим номером :02:000:9807 , площею 14,0733 га, що розташована на території Смідинської сільської ради Ковельського району, до набрання законної сили рішенням у даній справі.

Ухвалою суду від 12.01.2022р. провадження у справі було поновлено з 03.02.2022р., розгляд справи в цілому в підготовчому судовому засіданні та заяви Першого заступника керівника Волинської обласної прокуратури про забезпечення позову призначено на 03.02.2022р., з метою об`єктивного вирішення клопотання Першого заступника керівника Волинської обласної прокуратури запропоновано сторонам/учасникам справи надати письмові пояснення стосовно заяви про забезпечення позову.

25 січня 2022 року відділом документального забезпечення та контролю Господарського суду Волинської області було зареєстровано клопотання представника Смідинської сільської ради адвоката Кухарчук А.Ю. від 24.01.2022р. про відкладення розгляду справи у зв`язку із контактуванням адвоката з особою, хворою на коронавірусну інфекцію COVID-19 та перебуванням адвоката у зв`язку з цим на самоізоляції.

28 січня 2022 року відділом документального забезпечення та контролю суду були зареєстровані письмові пояснення ГУ Держгеокадастру у Волинській області від 27.01.2022р. №9-3-0.62-317/2-22 в яких управління засвідчило на наявності підстав для відмови у задоволені заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Також 28.01.2022р. судом було зареєстровано клопотання ГУ Держгеокадастру у Волинській області від 27.01.2022р. №9-3-0.62-318/2-22 про застосування строків позовної давності.

У визначений судом день та час в судове засідання з`явився прокурор відділу прокуратури Волинської області та позивач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача та відповідачі своїх представників в засідання суду не направили.

Присутній в судовому засіданні прокурор заяву про забезпечення позову підтримав з посиланням при цьому на викладені у заяві обставини, просив суд вжити визначені у заяві заходи до забезпечення позову.

Присутній в судовому засіданні представник позивача заяву про забезпечення позову підтримав, з приводу її задоволення не заперечив.

Оцінюючи заяву прокурора та її обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, заслухавши пояснення присутніх в судовому засіданні прокурора та представника позивача, суд дійшов висновку, що відповідна заява підлягає до задоволення. Викладена позиція суду пов`язана з наступними обставинами:

В обґрунтування заяви про забезпечення позову прокурор зазначає, що Смідинська сільська рада 11.07.2019р. стала власником земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:9807 шляхом реєстрації за собою права комунальної власності, відтак набула усіх правомочностей цього права: володіння, користування та розпорядження нею.

Зазначає, що вказана земельна ділянка вибула із власності держави, що є результатом виконання наказу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 21.12.2018р. №3-1356/15-18-СГ "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність".

Відтак прокурор, засвідчує, що подання заяви про забезпечення позову обумовлено недопущенням подальшої передачі Смідинською сільською радою спірної земельної ділянки у приватну власність фізичним або юридичним особам, їх поділу та об`єднання, оскільки такі дії суттєво ускладнять чи зроблять неможливим виконання рішення суду, а відтак і захист прав позивача у разі задоволення позову, зважаючи на наявний між сторонами спір щодо зазначеного майна.

При цьому прокурор зазначає, що на момент винесення спірних розпоряджень та наказу спірна земельна ділянка належала до земель лісогосподарського призначення і охорону лісу на вказаній земельній ділянці здійснювало ДП "Старовижівське лісове господарство" відповідно до матеріалів Плану лісонасаджень ДП "Старовижівське лісове господарство", який є складовою частиною Проекту організації та розвитку лісового господарства ДП "Старовижівське лісове господарство", про що достовірно відомо Смідинській сільській раді.

Вважає, що заходи забезпечення позову є співмірними з предметом позову, адекватними та обґрунтованими і вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії оспорюваного наказу не може свідчити про вирішення спору сторін по суті. При цьому у випадку відмови у позові такі заходи не будуть перешкоджати виконанню такого наказу.

Необхідність подання зазначеної заяви про забезпечення позову обумовлено недопущенням подальшої передачі Смідинською сільською радою спірної земельної ділянки у приватну власність фізичним або юридичним особам, їх поділу та об`єднання, оскільки такі дії суттєво ускладнять чи зроблять неможливим виконання рішення суду, а відтак і захист прав позивача.

При цьому, зауважує, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони Смідинській сільській раді та будь-яким суб`єктам державної реєстрації (державним реєстраторам, нотаріусам усіх нотаріальних округів та іншим суб`єктам) проводити реєстраційні та інші дії із земельною ділянкою з кадастровим номером :02:000:9807, площею 14,0733 га, що розташована на території Смідинської сільської ради Ковельського району, до набрання законної сили рішенням у даній справі, призведе до неефективного захисту порушених інтересів держави та унеможливить їх відновлення в межах даного судового провадження. У такому разі відновлення порушених інтересів держави потребуватиме затрат значних ресурсів, зокрема, пред`явлення нових позовів.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень. Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Згідно ст. 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 137 ГПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною відповідачу вчиняти певні дії.

Частиною 3 ст. 137 ГПК України передбачено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 4 наведеної ст. 137 ГПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з ч. 11 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Забезпечення позову є однією з найважливіших гарантій захисту прав, свобод та інтересів юридичних осіб, певним заходом для створення можливості реального виконання рішення суду, у разі задоволення позовних вимог; прийняття передбачених законом заходів щодо забезпечення позову є правом суду, який розглядає спір. Заходи про забезпечення позову застосовується судом, виходячи з обставин справи, змісту заявлених позовних вимог.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Тобто забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Аналогічні правові висновки щодо застосування статей 136, 137 ГПК України викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/19256/16, від 14.05.2018 у справі № 910/20479/17, від 14.06.2018 у справі № 916/10/18, від 23.06.2018 у справі № 916/2026/17, від 16.08.2018 у справі № 910/5916/18, від 11.09.2018 у справі № 922/1605/18, від 14.01.2019 у справі № 909/526/18, від 21.01.2019 у справі № 916/1278/18, від 25.01.2019 у справі № 925/288/17, від 26.09.2019 у справі № 904/1417/19.

Згідно п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до п. 3 вказаної постанови умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості. У позовному провадженні піддані арешту кошти слід обмежувати розміром суми позову та можливих судових витрат. Накладення господарським судом арешту на рахунки боржника чинним законодавством не передбачене, але господарський суд вправі накласти арешт на кошти, які обліковуються на рахунках у банківських або в інших кредитно-фінансових установах, у межах розміру сум позовних вимог та можливих судових витрат. Відомості про наявність рахунків, їх номери та назви відповідних установ, в яких вони відкриті, надаються суду заявником.

Суд засвідчує, що при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, в разі задоволення позову.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29.06.2006р. у справі "Пантелеєнко проти України", засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії", було зазначено що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Що стосується оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу слід вказати, що такий захід забезпечення, як накладення арешту на земельні ділянки, жодним чином не порушує законних інтересів відповідача, в той же час дозволить уникнути непорозумінь на період вирішення спору і запобігти порушенню прав позивачів.

Щодо наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, суд зазначає, що обраний позивачем захід забезпечення позову спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, оскільки у разі незастосування такого заходу забезпечення позову, до вирішення спору наявні у відповідача активи можуть бути ним відчужені.

Також, суд враховує, що заходи забезпечення позову є тимчасовими на період вирішення спору по суті з метою зупинення вчинення під час розгляду справи дій, які матимуть відповідні юридичні наслідки, що можуть призвести до ускладнення чи унеможливлення виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Суд, оцінивши подану заяву про забезпечення позову, встановив, що обрані заявником способи забезпечення позову співвідносяться з предметом позову, а отже існує конкретний зв`язок між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, однак не є тотожними з позовними вимогами, що забезпечить фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову. Такий спосіб забезпечення позову відповідає обставинам справи та, водночас, вжиття таких заходів забезпечення позову не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовані лише на збереження існуючого становища сторін до розгляду справи по суті.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.11.2020 у справі справи № 910/13709/19 з якої слідує, що за касаційною скаргою Міністерства юстиції України на постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2020 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.01.2020 про забезпечення позову у справі за позовом ТОВ "Консалтингова група "Гектар-Херсон", Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробнича фірма "Перлина Поділля" до Міністерства юстиції України, про визнання протиправним та скасування наказу дійшов висновку про можливість забезпечення позову зупинення, до набрання законної сили рішенням у даній справі, дії наказу Міністерства юстиції України від 31.07.2019 Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, шляхом заборони Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України, а також будь-яким іншим суб`єктам державної реєстрації (державним реєстраторам, нотаріусам усіх нотаріальних округів та іншим суб`єктам) проводити державну реєстрацію спірного наказу.

У вказаній справі суд зазначив, що наслідком виконання спірного наказу стане припинення права власності на спірне майно у теперішніх власників та повернення майна у власність колишнього власника, що суттєво ускладнить чи зробить неможливим виконання рішення суду, а відтак і захист прав позивачів у разі задоволення позову, зважаючи на наявний між сторонами спір щодо зазначеного майна; заходи забезпечення позову є співмірними з предметом позову, адекватними та обґрунтованими і вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії оспорюваного наказу не може свідчити про вирішення спору сторін по суті. При цьому у випадку відмови у позові такі заходи не будуть перешкоджати виконанню такого наказу.

У даному випадку між Кабінетом Міністрів України та Смідинською сільською радою, Ковельською районною державною адміністрацією Волинської області, Головним управління Держгеокадастру у Волинській області, Товариством з обмеженою відповідальністю "Голден Беррі" існує спір щодо земель лісового фонду, які на думку прокурора та позивача, належать до державної власності та перебувають у користуванні ДП "Старовижівське лісове господарство".

Оскільки виконання рішення у даній справі не вимагатиме примусового виконання, тому суд повинен застосувати та дослідити таку підставу вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачів, за захистом яких вони звернулися до суду.

При цьому, у таких немайнових спорах необхідно досліджувати, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Наведена правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18, а також у постановах Верховного Суду від 16.03.2020 у справі №916/3245/19, від 16.10.2019 у справі №904/2285/19.

Зокрема, у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18 наведено правову позицію про те, що оскільки заявник мав намір звернутися до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не мала взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а мала застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що пункт 1 статті 6 Конвенції забезпечує всім "право на суд", яке охоплює право на виконання остаточного рішення, ухваленого будь-яким судом. ЄСПЛ в контексті права на виконання остаточного рішення зауважує, що метою заходу забезпечення є підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу.

Крім цього, тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. ЄСПЛ також звернув увагу на те, що тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (параграфи 60,61 рішення від 13.01.2011 у справі Кюблер проти Німеччини, заява №32715/06). Отже заходи забезпечення позову, без застосування яких існує ризик такої зміни обстановки, внаслідок якої подальше ухвалення остаточного рішення суду на користь позивача вже не призведе до захисту прав або інтересів позивача, по який він звертався до суду, слід розглядати як такі, що охоплені правом на суд.

Правова позиція щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову викладена в ухвалі Верховного Суду від 06.03.2020р. у справі №905/1073/19, постановах Верховного Суду від 12.08.2020р. у справі №904/5058/19, від 07.09.2020р. у справі №904/1766/20.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд дійшов висновку про наявність підстав для її задоволення, оскільки прокурором, на думку та переконання суду, наведено обґрунтовані підстави того, що невжиття заходів забезпечення позову в майбутньому може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, а також унеможливити ефективний захист прав позивачів.

Згідно ст. 140 ГПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, що подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Заперечення Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 27.01.2022р. №9-3-0.62-317/2-22 на заяву про забезпечення позову з посиланнями на ті обставини, що прокурором не обґрунтовано причин звернення із заявою із забезпеченням позову та на те , що обставини наведені прокурором у заяві не свідчать про наявність достатнього обґрунтованого припущення стосовно можливості невиконання чи утруднення виконання рішення суду в разі невжиття такого заходу забезпечення позу відхиляються судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

У відповідності до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79 ГПК України).

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 236 ГПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України" від 28.10.2010р. №4241/03 зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Відповідно до ч. 23 рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006р. у справі "Проніна проти України" за заявою №63566/00, суд нагадує, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

При цьому суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 14 ГПК України, суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява №65518/01; пункт 89), Проніна проти України (заява №63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява №4909/04; пункт 58): де зазначено, що згідно з усталеною практикою Суду, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя.

Суд також враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 234, 235, 255, 256 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Заяву Першого заступника керівника Волинської обласної прокуратури від 16.12.2021р. №15-2314 вих-21 про забезпечення позову - задовольнити.

2. Заборонити Смідинській сільській раді вчиняти дії щодо розгляду питань про надання дозволів на виготовлення та затвердження землевпорядної документації щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:9807, площею 14,0733 га, що розташована на території Смідинської сільської ради Ковельського району, в тому числі заборонити вчиняти дії щодо поділу цієї земельної ділянки, приймати рішення про надання дозволу на виготовлення проектів поділу, інших документацій із землеустрою, їх затвердження та передання у власність чи користування або оренду, виставляти на земельні торги, до набрання законної сили рішенням, яке буде ухвалено судом по суті розгляду позовної заяви.

3. Заборонити будь-яким суб`єктам державної реєстрації (державним реєстраторам, нотаріусам усіх нотаріальних округів та іншим суб`єктам) проводити реєстраційні дії із земельною ділянкою з кадастровим номером :02:000:9807, площею 14,0733 га, що розташована на території Смідинської сільської ради Ковельського району, до набрання законної сили рішенням у даній справі.

4. Ухвала господарського суду набирає законної сили з моменту її оголошення, тобто з 03 лютого 2022 року.

5. Дана ухвала підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень, та є виконавчим документом відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

6. Строк пред`явлення ухвали про вжиття заходів до забезпечення позову до виконання становить три роки, тобто - до 04 лютого 2025 року.

Відповідно до ч.1 ст.235 Господарського процесуального кодексу України ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення.

Ухвала про забезпечення позову підлягає оскарженню в апеляційному порядку до Північно-західного апеляційного господарського суду в строки та порядку, визначені ст. ст. 256, 257 ГПК України.

Оскарження ухвали про вжиття заходів до забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Ухвала підписана 04.02.2022р.

Суддя В. А. Войціховський