ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2022 року Справа № 915/1172/21

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Смородінової О.Г.,

за участю секретаря судового засідання Берко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Берилл» (54003, м. Миколаїв, вул. 68 Десантників, буд. 29, корпус А; місцезнаходження юридичної особи: 54055, м. Миколаїв, вул. Чкалова, 197; адреса для листування: 54001, м. Миколаїв, вул. Шнеєрсона, буд. 9; адреса електронної пошти представника: ІНФОРМАЦІЯ_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1)

до відповідача: Державного підприємства «Дослідний завод інституту імпульсних процесів і технологій Національної академії наук України» (54055, м. Миколаїв, вул. Чкалова, буд. 197; адреса електронної пошти: ; ідентифікаційний код 05410381)

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача:

1) Національна академія наук України (01601, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 54; адреса електронної пошти: ; ідентифікаційний код 00019270)

2) Фонд державного майна України (01133, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, буд 18/9; адреса електронної пошти: ; ідентифікаційний код 00032945)

про: визнання права переважного придбання майна шляхом викупу, визнання права власності на частку майна, як такого, що придбане за правом переважного викупу,

за участю представників учасників справи:

від позивача: Соколова А.О., адвокат за ордером,

від відповідача: Ісабеков Р.Н., керівник,

від третьої особи-1: не з`явився,

від третьої особи-2: Стасюк О.Д., у порядку самопредставництва за довіреністю,

Суть спору:

30.07.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Берилл» звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою б/н та без дати (вх. № 11698/21), в якій просить суд:

- витребувати з архіву Господарського суду Миколаївської області суду та оглянути в судовому засіданні господарську справу №915/1020/18 за позовом ТОВ «Берилл» до ДП «Державне підприємство «Дослідний завод інституту імпульсних процесів та технологій національної академії наук України», треті особи - Фонд державного майна, Національна академія наук України;

- визнати за ТОВ «Берилл» право переважного придбання бази відпочинку «База відпочинку «Наука» і причал № 275 для маломірних суден», що розташована в с. Коблеве Березанського району Миколаївської області шляхом викупу;

- визнати за ТОВ «Берилл» право власності на Ѕ частку майна бази відпочинку «База відпочинку «Наука» і причал № 275 для маломірних суден», як таке, що придбане за правом переважного викупу;

- всі судові витрати покласти на відповідача.

Предметом даного позову виступали дві вимоги позивача: 1) немайнового характеру - щодо визнання за позивачем права переважного придбання майна шляхом викупу та 2) майнового характеру - щодо визнання за позивачем права власності на частку майна, як такого, що придбане за правом переважного викупу.

Підставою - постанова Президії Національної академії наук України № 137 від 27.04.2001; Договір про спільну діяльність № 05/01/15 від 27.03.2001 з додатками до нього; Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 16751024 від 21.05.2019; протоколи нарад учасників договору про спільну діяльність № 01/01/15 від 27.03.2001 (14 шт.); листування учасників справи; звіти (висновки) незалежного аудитора щодо результатів спільної діяльності між ТОВ «Берилл» та «Дослідним заводом Інституту імпульсних процесів та технологій НАН України» (2 шт.); рішення Господарського суду Миколаївської області від 03.03.2021 у справі № 915/1020/18; застосування норм ст. 146 Господарського кодексу України, ст.ст. 8, 15, 16 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 13, 18 Закону України «Про приватизацію державного та комунального майна», ст. 2 Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, галузевих академій та статусу їх майнового комплексу».

Ухвалою суду від 03.08.2021 вказану позовну заяву було залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків.

У зв`язку з виконанням позивачем вимог суду та усуненням недоліків, ухвалою суду від 27.08.2021 вказану позовну заяву було прийнято судом до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 05.10.2021, залучено до участі у справі третіх осіб без самостійних позовних вимог на стороні відповідача - Національну академію наук України та Фонд державного майна України.

24.09.2021 від Національної академії наук України до суду надійшли письмові пояснення стосовно заявлених позовних вимог, в яких третя особа проти позову заперечує та зазначає, що в межах справи №915/1816/18 за позовом НАН України до ДП «Дослідний завод Інституту імпульсних процесів і технологій НАН України» та ТОВ «Берилл» про визнання недійсними додаткових угод до договору про спільну діяльність постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.07.2020 були, зокрема, визнані недійсними додаткові угоди від 19.09.2007 №8, від 15.03.2010 №9, від 16.05.2011 №10 та від 01.06.2012 №111 до договору про спільну діяльність від 27.03.2001 №5/01/15, окрім цього, рішенням Господарського суду Миколаївської області від 03.03.2021 у справі №915/1020/18 за позовом ТОВ «Берилл» до ДП «Дослідний завод Інституту імпульсних процесів і технологій НАН України» про стягнення коштів в сумі 2126764,7 грн. - у задоволенні позову було відмовлено. Також у поясненнях тертя особа повідомляє про зміну органу управління ДП «Дослідний завод Інституту імпульсних процесів і технологій НАН України» з НАН України на Фонд державного майна України та просить розглядати справу без участі представника НАН України.

29.09.2021 від відповідача до суду надійшов відзив, в якому підприємство проти позовних вимог заперечує, зазначаючи, що згідно з діючим статутом відповідач не має права і компетенції відчужувати нерухоме майно державної власності яке закріплене за ним на праві оперативного управління. Разом із позовною заявою Товариством з обмеженою відповідальністю «Берилл» було подано до суду клопотання б/н та без дати (вх. № 11699/21) про призначення експертизи.

В підготовчому засіданні 05.10.2021 представник позивача підтвердив актуальність заявлених вимог. Разом із тим, представник зазначив, що подане разом з позовною заявою клопотання б/н та без дати (вх. № 11699/21) про призначення експертизи, станом на даний час не є актуальним.

Крім того, представник підтримав клопотання б/н та без дати (вх. № 14958/21) про залучення доказів (висновку експерта) та просив суд надати товариству додатковий час для направлення вказаного висновку експерта іншим учасникам справи. Вказаний намір було прийнято судом та встановлено позивачу строк до 07.10.2021 для його реалізації.

Ухвалою суду від 05.10.2021 було відкладено підготовче засідання на 26.10.2021.

11.10.2021 від Фонду державного майна України до суду надійшли пояснення стосовно позовних вимог, в яких третя особа проти позову заперечує, зазначаючи наступне: по-перше, позивачем невірно тлумачаться норми чинного законодавства України та застосовуються норми щодо переважного права на викуп орендованого майна, передбачені для орендаря положеннями ст. 18 Закону України «Про приватизацію державного та комунального майна», натомість ані Фонд державного майна України, як нинішній повноважним орган управління, ані НАН України, як попередній орган управління, не надавали позивачу згоду на передачу в оренду державного майна, що не заперечується позивачем, тому вказані норми Закону України «Про приватизацію державного та комунального майна» не можуть бути застосовані в даному випадку; по-друге, з огляду на те, що наказом ФДМУ від 23.12.2019 №1459 єдиний майновий комплекс державного підприємства «Дослідний завод Інституту імпульсних процесів і технологій НАН України» включено до переліку об`єктів малої приватизації, в силу положень ст.15 Закону України «Про приватизацію державного та комунального майна» вказаний комплекс продається виключно на електронних аукціонах; по-третє, в силу норм ст. 12 Закону України «Про приватизацію державного та комунального майна», з дня прийняття рішення про приватизацію єдиного майнового комплексу державного або комунального підприємства або пакета акцій (частки) господарського товариства і до переходу права власності до покупця або припинення приватизації об`єкта приватизації відповідно до ч.6 цієї статті без згоди органів приватизації такі підприємства (товариства), їх уповноважені органи управління не мають права щодо вчинення правочинів та/або господарських зобов`язань, предметом яких є відчуження підприємством та/або господарським товариством або набуття ним земельної ділянки та іншого нерухомого майна, та/або майнових прав на зазначені об`єкти та/або внаслідок яких може відбутися зменшення вартості такого майна або зменшення розміру земельної ділянки, що належить такому підприємству та/або господарському товариству або перебуває в його користуванні; по-четверте, в силу умов п.7.5 розділу 7 договору про спільну діяльність визначено, що сторони цього договору не мають права чинити будь-які дії, спрямовані на зміну форми власності належного стороні-1 (відповідача у справі) майна та його розпорядника (НАН України); по-п`яте, застосування аналогії закону в даному випадку третя особа вважає неможливим, оскільки відносини щодо приватизації державного майна шляхом викупу врегульовані Законом України «Про приватизацію державного та комунального майна» в якому чітко передбачено хто саме може бути суб`єктом приватизації шляхом викупу.

18.10.2021 від позивача до суду надійшла заява про зміну підстав позову, в якій товариство зазначає, що при поданні позову ним були заявлені вимоги щодо визнання за ним переважного права на придбання бази відпочинку «БВ «Наука» і причалу №275 шляхом викупу, та щодо визнання за позивачем права власності на Ѕ частку майна спірної бази відпочинку та причал №275 для маломірних суден, як таке, що придбане за правом переважного викупу. Натомість у даній заяві позивач зазначив про відмову від частини своїх позовних вимог - нематеріальної вимоги визнання за позивачем права переважного придбання бази відпочинку «БВ «Наука» та причалу №275 для маломірних суден, оскільки така вимога втратила свою актуальність та не буде належним способом захисту інтересів позивача. Одночасно позивач зазначив про те, що матеріальна вимога про визнання права власності на частку в майні, що є предметом договору про спільну діяльність, а саме - спірної бази відпочинку та причалу №275 для маломірних суден залишилась актуальною та в даній частині предмет позову не змінився.

Також, 18.10.2021 від позивача до суду надійшла заява про відмову від частини позовних вимог - в якій позивач відмовився від позовної вимоги щодо визнання за ним права переважного придбання бази відпочинку «База відпочинку «Наука» і причал №275 для маломірних суден, що розташована в с.Коблеве Березанського району Миколаївської області шляхом викупу.

22.10.2021 до суду від позивача надійшла заява про долучення до матеріалів справи додаткових доказів - додатку до висновку експерта та докази направлення цього додатку сторонам у справі.

25.10.2021 до суду від відповідача надійшли додаткові пояснення, в яких останній зазначив, що договір про спільну діяльність припинив свою дію у 2020 році за ініціативою саме ДП «Дослідний завод Інституту імпульсних процесів і технологій НАН України». Також відповідач зазначив, що внесок ДП «Дослідний завод Інституту імпульсних процесів і технологій НАН України» за договором про спільну діяльність передбачав право користування базою відпочинку «Наука», права власності за вказаним договором не передавалось, оскільки державне підприємство не має повноважень розпоряджатись державним майном. Умовами договору про спільну діяльність його учасники домовились ділити результати спільної діяльності, а не майно, що є державною власністю. Також відповідач зазначив, що склад майна, переданого для використання у спільній діяльності, не включав в себе причал №275 для маломірних суден, вказане майно передавалось ДП «Дослідний завод Інституту імпульсних процесів і технологій НАН України» позивачу на умовах договору оренди, однак за результатами проведеного державного фінансового аудиту за період з 01.12.2015 по 31.03.2019 було встановлено відсутність державного майна, яке було передано в оренду позивачу, а саме, встановлено фактичне руйнування причалу №275 для маломірних суден, тому відповідач за даним позовом має намір захистити свої порушені права шляхом подання відповідного позову про відшкодування вартості втраченого майна або його відновлення.

Ухвалою суду від 26.10.2021 було прийнято відмову Товариства з обмеженою відповідальністю «Берилл» від позову в частині вимог про визнання за ТОВ «Берилл» права переважного придбання бази відпочинку «База відпочинку «Наука» і причал № 275 для маломірних суден», що розташована в с. Коблеве Березанського району Миколаївської області шляхом викупу; закрито провадження у справі № 915/1172/21 в частині вимог про визнання за ТОВ «Берилл» права переважного придбання бази відпочинку «База відпочинку «Наука» і причал № 275 для маломірних суден», що розташована в с. Коблеве Березанського району Миколаївської області шляхом викупу, у зв`язку з відмовою Товариства з обмеженою відповідальністю «Берилл» від позову у відповідній частині вимог.

Також в підготовчому засіданні 26.10.2021 судом було вирішено питання щодо поданого відповідачем відзиву, та з огляду на невиконання відповідачем вимог суду та ненаправлення вказаної заяви по суті іншим учасникам справи, господарський суд ухвалив не приймати даний відзив до уваги. Окрім цього, господарський суд запропонував відповідачу надати докази направлення поданих суду письмових пояснень іншим учасникам справи.

За результатами підготовчого засідання, суд ухвалами від 26.10.2021: прийняв відмову позивача від частини позовних вимог та закрив провадження у справі в цій частині; продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів та відклав підготовче засідання на 23.11.2021; запропонував відповідачу надати суду докази направлення письмових пояснень по суті спору на адреси інших учасників справи.

У підготовчому засіданні 23.11.2021 суд, констатувавши невиконання відповідачем ухвали суду від 26.10.2021 щодо надання доказів направлення письмових пояснень на адреси інших учасників справи, не прийняв такі пояснення до уваги. Окрім цього, суд розглянув заяву позивача про зміну підстав позову, встановив актуальність позовних вимог, дійшов висновку про те, що така заява подана у відповідності до приписів процесуального законодавства, та прийняв вказану заяву до розгляду.

За наслідками підготовчого засідання, суд ухвалою від 23.11.2021 закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 16.12.2021.

15.12.2021 від позивача до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю представника позивача у іншому судовому засіданні.

Ухвалою суду від 16.12.2021 було повідомлено учасників справи, що 16.12.2021 за участю представника третьої особи-2 суд розпочав розгляд справи №915/1165/21 по суті, розглянув звернення учасників та за письмовим проханням позивача і усним зверненням представника третьої особи-2 відклав розгляд справи перед вступними словами, тому з урахуванням наведеного, 11 січня 2022 року о 13:00 зі стадії вступних слів учасників буде продовжено розгляд вказаної справи по суті.

В судовому засіданні 11.01.2022 представник позивача позов підтримав, просив суд його задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечив, просив суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Перед дослідженням доказів та з`ясуванням обставин на прохання учасників справи, суд оголосив перерву до 17.01.2022.

17.01.2022 за клопотанням позивача було відкладено розгляд справи на 27.01.2022.

В судовому засіданні 27.01.2022 на підставі ст. 240 ГПК України, суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши присутніх в судових засіданнях учасників справи, розглянувши наявні матеріали справи, дослідивши докази у їх сукупності, господарських суд, -

В С Т А Н О В И В:

27.03.2001 за №5/01/15 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Берилл», як стороною-2, та Дослідним заводом Інституту імпульсних процесів та технологій НАН України, як стороною-1, був укладений договір про спільну діяльність, відповідно до умов якого сторони зобов`язались спільно діяти шляхом об`єднання зусиль в господарській сфері діяльності для забезпечення ефективного функціонування та розвитку бази відпочинку «Наука», що розташована в с. Коблево Березанського району Миколаївської області і отримання прибутку в результаті цієї діяльності (п.1.1 договору).

Відповідно до умов п. 3.1. та п. 3.2. договору сторона-1 зобов`язалась:

- здійснити свій внесок у спільну діяльність у формі надання прав користування майном бази відпочинку «Наука» на строк дії даного договору без зміни власника і форми власності;

- здійснити у випадку необхідності додаткову подачу внесків у спільну діяльність.

Згідно з умовами п.п.4.1-4.3 договору сторона-2 зобов`язалась:

- здійснити свій внесок на спільну діяльність у формі інтелектуальної власності в сфері організації оздоровчого відпочинку, маркетингових досліджень, фінансових і трудових ресурсів;

- здійснити у випадку необхідності додаткову подачу внесків на спільну діяльність;

- надавати стороні-1 інформацію про хід виконання спільних проектів.

Пунктами 6.1. та 6.2. договору сторони узгодили, що внеском сторони-1 у спільну діяльність є надання права користування майном згідно з переліком, що додається до договору (додаток № 2). Загальний внесок сторони-1 складає частку у розмірі 50 %.

Внеском Товариства з обмеженою відповідальністю сторони-2 у спільну діяльність є інтелектуальна власність у сфері оздоровчого відпочинку, маркетингові дослідження, фінансові і трудові ресурси, організація спільної діяльності, ведення спільних справ, облік результатів спільної діяльності, податковий облік, взаємовідносини з місцевими органами влади та інше. Загальний внесок сторони-2 складає частку у розмірі 50 %.

Згідно з п.п.7.1, 7.2 договору внески сторін з моменту їх передачі у спільну діяльність, а також майно, створене або придбане сторонами в результаті спільної діяльності знаходиться на спільному користуванні сторін.

Майно, право користування яким відповідно до даного договору передано стороні 2 (ТОВ «Берилл»), а також належна стороні 1 частка майна 50%, що набуто в результаті спільної діяльності мають статус державного майна, управління яким здійснюється в установленому НАН України порядку.

Спільне майно сторін обчислюється на окремому балансі стороною-2 в порядку, узгодженому зі стороною-1.

Розпорядження спільним майном на час дії даного договору (крім зміни форми його власності в частині майна, що належить стороні-1) відповідно до наданих повноважень, покладається на сторону-2 (п.7.3 договору).

Умовами п.7.5 договору його учасники погодили, що сторони не мають права чинити будь-які дії, спрямовані на зміну форми власності належного стороні-1 майна, та його розпорядника (НАН України).

Відповідно до п. 15.2. договору, він набуває чинності після отримання дозволу Бюро Президії НАН України.

Як вбачається з матеріалів справи, право власності на базу відпочинку «Наука» і причал №275 для маломірних суден належить Дослідному заводу Інституту імпульсних процесів та технологій НАН України, про що свідчить копія свідоцтва про право власності від 03.05.2001 (а.с.28 т.1).

Постановою Бюро Президії НАН України «Про спільну діяльність Дослідного заводу Інституту імпульсних процесів та технологій НАН України та Товариства з обмеженою відповідальністю «Берилл»« від 27.04.2001 № 137 схвалено проект договору про спільну діяльність, укладений між Дослідним заводом Інституту імпульсних процесів та технологій НАН України та Товариством з обмеженою відповідальністю «Берилл», м. Миколаїв, дозволено дослідному заводу для забезпечення спільної діяльності передати, як внесок, права користування майном бази відпочинку «Наука» Дослідного заводу Інституту імпульсних процесів та технологій НАН України на умовах зазначеного договору.

Як зазначає в обґрунтування заявлених вимог позивач, товариством, впродовж 2001-2017 років були здійснені внески у спільну діяльність, а саме: 1) 2001-2002 роки: власними силами здійснено ремонт їдальні, банкетної зали; укладений договір на монтаж охоронно-пожежної сигналізації (кошторис на монтаж на загальну суму 8077,94 грн.); здійснено поліпшення номерів та головного спального корпусу шляхом обдирання покриття білено-крашених масляною фарбою та вапняних стін на стіни із сучасними шпалерами всього на суму 2995,84 грн.; придбано основні засоби для бази відпочинку «Наука» на загальну суму 20,7 тис. грн. (протокол б/н від 23.03.2001 нарад учасників договору); 2) 2003 рік: виконані сантехнічні роботи у приміщенні бази відпочинку «Наука», облаштовані дитячі майданчики; 3) 2004 рік: облаштовано санвузол, відремонтовано 2-х кімнатний люкс №11 на загальну суму 5163 грн.; виконані роботи щодо електрозабезпечення бази відпочинку «Наука» на загальну суму 15903,33 грн.; виконані роботи щодо підключення живлення на башту Рожновського на суму 7360 грн.; виконані роботи щодо демонтажу старого на монтажу нового водопроводу на загальну суму 32458,33 грн.; виконані підготовчі роботи щодо майбутньої реконструкції деяких об`єктів бази відпочинку; 4) 2008 рік: виконано влаштування душових приміщень на загальну суму 65150 грн., придбана прасочна машина; 5) 2009 рік: виконано ремонт обладнання столової, заміни електропроводки та перемикачів; виконано ремонт складів та пральні (невід`ємне поліпшення та оновлення об`єкту) на загальну суму 58899,17 грн.; виконано роботи з влаштування санвузлу та каналізації на причалі на базі відпочинку «Наука» на загальну суму 8644,17 грн.; 6) 2013 рік: виконано роботи по встановленню та підключенню в існуючу систему водопостачання ємності (баку) питної води бази відпочинку «Наука» на загальну суму 58000,0 грн.; придбано огорожі причалу на суму 24165,6 грн.; 7) 2014 рік: виконано роботи по ремонту покрівлі ТП бази відпочинку «Наука» на загальну суму 58000,0 грн.; по ремонту покрівлі їдальні вартістю 14252,4 грн.; по ремонту покрівлі корпусу №2 вартістю 51538,9 грн.; 8) 2016 рік: введення в експлуатацію основних засобів на суму 180231,68 грн. в тому числі ремонт та оновлення миючого цеху їдальні на 21575,5 грн., роботи по поліпшенню стану корпусу, інші на суму 20158,0 грн., обладнання для санвузлів у 6 номерах головного спального корпусу на суму 95798,14 грн.; 9) 2017 рік: введено в експлуатацію основних засобів на суму 137291,24 грн. в т.ч.: по заміні вхідних блоків на металопластику корпусу персоналу та головного спального корпусу, заміні підлоги коридорів 1-3 поверхів головного спального корпусу, заміна підлоги в 2-х кімнатному люксі №12, заміна підлоги обідньої зали в їдальні, заміні водопровідних труб в їдальні та корпусу персоналу, замінені шпалери.

Також позивачем в обґрунтування позовних вимог надано суду копії протоколів нарад учасників договору за вказані періоди, в яких спільна діяльність визнавалась задовільною та погоджувались дії позивача із придбання основних засобів (а.с.33-55 т.1), та надані наступні звіти: звіт (висновок) незалежного аудитора щодо результатів спільної діяльності між ТОВ «Берилл» та Дослідним заводом Інституту імпульсних процесів та технологій НАН України на 30 вересня 2018 року (а.с.96-118 т.1); звіт (висновок) незалежного аудитора щодо результатів спільної діяльності між ТОВ «Берилл» та Дослідним заводом Інституту імпульсних процесів та технологій НАН України на 30 вересня 2020 року (а.с.129-140 т.1); звіт №10 про проведення технічного обстеження об`єкту «База відпочинку «Наука» і причал №275 в с.Коблево Березанського району (а.с.179-246 т.1).

Окрім цього, позивач посилається на обставини, встановлені рішенням Господарського суду Миколаївської області від 03.03.2021р. у справі №915/1020/18, а саме: щорічне внесення ТОВ «Берилл» додаткового внеску у спільну діяльність на підставі п.4.2 договору про спільну діяльність, та в тому числі, встановлення судом, що станом на 30.09.2018 згідно зі звітом (висновком) незалежного аудитора від 20.11.2018, внесок ТОВ «Берилл» в спільну діяльність становив 1646962,26 грн.

Таким чином, за твердженнями позивача, станом на 30.09.2018 останнім придбано майна на загальну суму 2112936,7 грн., з яких: основні фонди (в т.ч. інтелектуальна власність) за первісною вартістю 1552146,54 грн., за остаточною вартістю 1151250,3 грн.; незавершені капітальні інвестиції на суму 7398,4 грн.; малоцінні необоротні матеріальні активи за первісною вартістю - 553391,76 грн., амортизовані повністю.

Матеріали справи свідчать, що 29.12.2017 за №17 позивач звернувся до Національної академії наук України з пропозицією розгляду питання продажу бази відпочинку «Наука» (а.с.56-58 т.1).

Національна академія наук України листом від 17.01.2018 вих. №16/40-21/20 (а.с.59 т.1) повідомила товариству «Берилл», що механізм та способи відчуження об`єктів державної власності визначаються постановою Кабінету Міністрів України від 06.06.2007 №803 «Про затвердження порядку відчуження об`єктів державної власності», а саме, відчуження нерухомого майна здійснюється безпосередньо суб`єктом господарювання, на балансі якого перебуває таке майно лише після надання на це згоди або дозволу відповідного суб`єкта управління майном, який є представником власника і виконує його функції у межах, визначених законодавчими актами за погодженням з Фондом державного майна України. Відчуження державного майна має здійснюватись на конкурентних засадах шляхом його продажу на аукціоні.

Позивач, не погодившись із такою позицією, звернувся до господарського суду з даним позовом, зазначаючи, що має право на придбання бази відпочинку «Наука» шляхом викупу.

Предметом даного позову виступає майнова вимога позивача про визнання права власності Ѕ частки вказаної бази відпочинку та причалу №275 для маломірних суден, як таке, що придбане за правом переважного викупу, із застосуванням аналогії закону та норми ст. 18 Закону України «Про приватизацію державного та комунального майна».

Позивач мотивує свою вимогу тим, що укладаючи договір про спільну діяльність від 24.04.2001 та здійснюючи вкладення, в тому числі грошові, у спільну сумісну діяльність ТОВ «Берилл» очікував на набуття права часткової власності на відповідну частку предмета договору у відповідності до розміру понесених витрат.

Представник відповідача усно заперечив на позов, мотивуючи тим, що внески не є предметом даного спору; балансова вартість об`єкта не була збільшена; договір про спільну діяльність містить умови без зміни власності.

Статтями 73, 74 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як слідує з положень ст. 77, 78 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до змісту ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, проаналізувавши фактичні обставини справи згідно з вимогами чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до норм статті 430 Цивільного кодексу УРСР, чинного на момент укладення між позивачем та відповідачем договору про спільну діяльність, за договором про сумісну діяльність сторони зобов`язуються сумісно діяти для досягнення спільної господарської мети, як-то: будівництво і експлуатація міжколгоспного або державно-колгоспного підприємства або установи (що не передаються в оперативне управління організації, яка є юридичною особою), будування водогосподарських споруд і пристроїв, будівництво шляхів, спортивних споруд, шкіл, родильних будинків, жилих будинків і т. ін. Громадяни можуть укладати договір про сумісну діяльність лише для задоволення своїх особистих побутових потреб. Договори про сумісну діяльність між громадянами і соціалістичними організаціями не допускаються.

Статтею 432 Цивільного кодексу УРСР визначено, що для досягнення мети, зазначеної у статті 430 цього Кодексу, учасники договору про сумісну діяльність роблять внески грошима чи іншим майном або трудовою участю. Грошові та інші майнові внески учасників договору, а також майно, створене або придбане в результаті їх спільної діяльності, є їх спільною власністю. Учасник договору про сумісну діяльність не вправі розпоряджатися своєю часткою у спільному майні без згоди інших учасників договору.

Приписами ст. 1130 Цивільного кодексу України, передбачено, що за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників.

Частиною 2 статті 1131 Цивільного кодексу України визначено, що умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Натомість, статтею 18 Закону України «Про приватизацію державного та комунального майна» врегульовано порядок приватизації об`єктів державної або комунальної власності, переданих в оренду, зокрема передбачено, що така приватизація здійснюється шляхом продажу на аукціоні або шляхом викупу, якщо виконуються умови, передбачені частиною другою цієї статті. Орендар одержує право на викуп орендованого майна (будівлі, споруди, нежитлового приміщення) за ціною, визначеною за результатами його незалежної оцінки, якщо виконується кожна з таких умов: орендарем здійснено поліпшення орендованого майна, які неможливо відокремити від відповідного об`єкта без заподіяння йому шкоди, в розмірі не менш як 25 відсотків ринкової вартості майна, визначеної суб`єктом оціночної діяльності для цілей оренди майна; орендар отримав письмову згоду орендодавця на здійснення невід`ємних поліпшень, які надають йому право на приватизацію майна шляхом викупу; невід`ємні поліпшення виконані в межах трирічного строку з дати визначення ринкової вартості майна для цілей укладання договору оренди або для цілей продовження договору оренди; здійснення і склад невід`ємних поліпшень, у тому числі невід`ємний характер поліпшень, підтверджені висновком будівельної експертизи, а вартість невід`ємних поліпшень, підтверджених висновком будівельної експертизи, визначена суб`єктом оціночної діяльності; орендар належно виконує умови договору оренди, відсутня заборгованість з орендної плати; договір оренди є чинним на момент приватизації. Надання згоди орендодавця на здійснення невід`ємних поліпшень здійснюється в порядку, визначеному Фондом державного майна України або представницьким органом місцевого самоврядування. Орендар, який виконав умови, передбачені частиною другою цієї статті, має право на приватизацію об`єкта шляхом викупу. У разі якщо органами приватизації прийнято рішення про приватизацію на аукціоні з умовами щодо компенсації орендарю невід`ємних поліпшень, вартість таких поліпшень компенсується покупцем. Ціна продажу об`єкта приватизації зменшується на суму компенсації невід`ємних поліпшень. Якщо покупцем об`єкта приватизації стає орендар, вартість невід`ємних поліпшень зараховується йому під час остаточного розрахунку за об`єкт приватизації.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, та сторонами не заперечується, що між позивачем та відповідачем у 2001 році був укладений договір про спільну діяльність.

В межах даного договору відповідачем було передано в якості внеску у спільну діяльність право користування майном бази відпочинку «Наука» на строк дії даного договору без зміни власника і форми власності (п.3.1 договору).

Отже, умовами договору про спільну діяльність по-перше, не передавалось у спільну діяльність власне об`єкту нерухомості - бази відпочинку «Наука» та причалу №275, а передавалось лише право користування майном бази відпочинку «Наука», та по-друге, не передбачено можливості зміни власника та форми власності вказаної бази відпочинку.

Також умови вказаного договору не містять застережень щодо можливості виникнення у сторони-2 права власності на базу відпочинку у випадку здійснення вкладень (майнових та грошових) у спільну діяльність.

Згідно ч. 10 ст. 11 ГПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом і відсутній звичай ділового обороту, який може бути до них застосований, суд застосовує закон, що регулює подібні відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - виходить із загальних засад і змісту законодавства (аналогія права).

Правовідносини у сфері спільної діяльності, у сфері оренди державного та комунального майна та у сфері приватизації державного та комунального майна за своєю правовою природою не є подібними та регулюються окремими законодавчими актами.

Питання щодо передачі у власність державного майна орендарю за наявності відповідних умов у сукупності передбачено нормами ст.18 Закону України «Про приватизацію державного та комунального майна».

Застережень щодо можливості поширення цієї норми на будь-які інші правовідносини окрім орендних вказаний Закон не містить.

За таких обставин, у суду відсутні правові підстави для застосування аналогії закону та, відповідно, застосування до правовідносин між позивачем та відповідачем, які виникли з підстав договору про спільну діяльність, норм ст.18 Закону України «Про приватизацію державного та комунального майна» щодо переважного права орендаря на отримання у власність об`єкту оренди.

Умовами договору про спільну діяльність №5/01/15 від 27.03.2001 також не передбачено можливості, за настання будь-яких умов, отримання позивачем у власність частину бази відпочинку «Наука», майно якої було передано у користування в якості внеску у спільну діяльність відповідача.

Також господарським судом прийнято до уваги, що відповідно до пояснень третьої особи - Фонду державного майна України, наказом ФДМУ від 23.12.2019 №1459 єдиний майновий комплекс державного підприємства «Дослідний завод інституту імпульсних процесів і технологій Національної академії наук України» включено до переліку об`єктів малої приватизації (в т.ч. наказом від 06.01.2021 №5 продовжено приватизацію), тому в силу положень ч.1 ст.15 Закону України «Про приватизацію державного та комунального майна» вказаний комплекс продається виключно на електронних аукціонах.

Отже, вищенаведені докази, що надані позивачем, а саме: протоколи та звіти не підтверджують та не встановлюють обставин, які свідчать про можливе набуття у даній справі позивачем права власності на визначене майно.

Підсумовуючи викладене, суд вважає заявлений позов необґрунтованим, недоведеним та безпідставним.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми та обставини, розглянувши даний спір із застосуванням норм матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, згідно з наданими сторонами доказами, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 238 ГПК України, у резолютивній частині рішення зазначаються, зокрема, відомості про розподіл судових витрат.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, у зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судовий збір у даній справі покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 219, 220, 231, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Сторони та інші учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Берилл» (54003, м. Миколаїв, вул. 68 Десантників, буд. 29, корпус А; ідентифікаційний код НОМЕР_1);

Відповідач: Державне підприємство «Дослідний завод інституту імпульсних процесів і технологій Національної академії наук України» (54055, м. Миколаїв, вул. Чкалова, буд. 197; ідентифікаційний код 05410381);

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:

1) Національна академія наук України (01601, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 54; ідентифікаційний код 00019270),

2) Фонд державного майна України (01133, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, буд 18/9; ідентифікаційний код 00032945).

Повне рішення складено та підписано судом 07.02.2022.

Суддя О.Г. Смородінова