ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2022 року Черкаси справа №925/1224/21

Господарський суд Черкаської області у складі судді Кучеренко О.І.,

без виклику учасників справи, розглянув справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОДИСТРИБ`ЮШН КАРГО ПАРТС»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «АМІКУС ІНВЕСТ»

про стягнення 19 856,30 грн,

Товариство з обмеженою відповідальністю «АВТОДИСТРИБ`ЮШН КАРГО ПАРТС» звернулося у Господарський суд Черкаської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АМІКУС ІНВЕСТ» про стягнення заборгованості за договором №15917-25/2019 від 27.09.2019 у розмірі 19 856,30 грн з яких: 18 323,84 грн сума основного боргу, 848,04 грн сума пені, 654,29 грн дванадцять відсотків річних, 30,13 грн інфляційні втрати та відшкодування судових витрат у вигляді сплаченого судового збору та витрат на професійну правничу допомогу у сумі 9600,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов укладеного договору позивач виконав узяті на себе зобов`язання та поставив відповідачу товар на загальну суму 28 323,84 грн, проте відповідач належним чином узяті на себе зобов`язання з оплату товарів не виконав, поставлений товар оплатив частково у сумі 10000,00 грн, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем, яку останній просить суд стягнути у судовому порядку разом із інфляційними витратами, пенею та 12% річних у примусовому порядку.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 15.09.2021 відкрито провадження у справі, справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Встановлено відповідачу строк для подання суду відзиву на позов та усіх доказів, якими обґрунтовує свої заперечення протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, а також встановив строк для подання заперечень на відповідь на відзив (у разі їх наявності) не пізніше 29.10.2021, позивачу встановлено строк на подачу відповіді на відзив відповідача на позов не пізніше 10.08.2021.

29.10.2021 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач зазначив, що станом на 13.09.2021, тобто до відкриття провадження у справі ним повністю сплачені кошти за договором №15917-25/2019 від 27.09.2019, про що надав суду відповідні платіжні доручення. Оскільки заборгованість відповідача перед відповідачем відсутня, тому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відзив прийнятий судом до розгляду.

09.11.2021 позивач надіслав до суду відповідь на відзив, у якій зазначив, що після подачі позову до суду, відповідач дійсно оплатив поставлений товар у повному обсязі. Проте оплата товару відбувалась не в узгоджений між сторонами строк, тому сплата відповідачем основного боргу не звільняє його від сплати господарських санкцій за порушення грошового зобов`язання передбачених договором та законодавством. Враховуючи здійснення відповідачем оплати основної заборгованості, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 848,04 грн пені, 654,29 грн 12% річних, 30,13 грн інфляційних витрат, 2379,00 грн судового збору та 4800,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши докази, суд

ВСТАНОВИВ:

27.09.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВТОДИСТРИБ`ЮШН КАРГО ПАРТС» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АМІКУС ІНВЕСТ» (покупець) було укладено договір №15-917/25-2019 (далі договір). За умовами цього договору постачальник зобов`язується у порядку та на умовах визначених цим договором передати у власність покупця визначені цим договором запчастини, експлуатаційні матеріали, автомобільні шини, тощо (далі товар), а також надати шиноремонтні та шино монтажні послуги (далі послуги), а покупець зобов`язується у порядку та на умовах, визначених цим договором, прийняти товар і послуги та здійснити їх оплату.

Номенклатура, найменування, одиниця виміру, походження товару, загальні кількість, ціна за одиницю товару, що передаються за цим договором, термін та умови передачі, визначаються у рахунках-фактурах (рахунках на оплату), товарних (видаткових) накладних, або інших передбачених чинним законодавством документах на товари, які є невід`ємною частиною договору та остаточно узгоджується сторонами на кожну окрему партію товару (пункт 1.2 договору).

Найменування, вартість та обсяг наданих послуг, зазначається в актах виконаних робіт, укладених сторонами, які є невід`ємними частинами даного договору (пункт 1.2 договору).

Загальна сума договору складається із вартості переданого товару, що відповідає сумі всіх товарних (видаткових) накладних, та сумарної вартості наданих послуг, зазначених в актах виконаних робіт, здійснених протягом дії даного договору (пункт 1.4 договору).

Покупець направляє постачальнику замовлення на поставку товару з посиланням на номер і дату даного договору, із зазначенням кількості, номенклатури, асортименту та ціни товару (пункт 2.1 договору).

Поставка товару здійснюється на умовах:

EXW (франко завод; назва місця: склад постачальника) (правила «ІНКОТЕРМС» в редакції 2010 року) - товар переходить у власність покупця з моменту передачі товару покупцю на складі постачальника. Доказом передачі товару постачальником у власність покупця є належним чином оформлена товарна (видаткова) накладна.

FCA (франко-перевізник) (правила «ІНКОТЕРМС» в редакції 2010 року) - товар переходить у власність покупця з моменту передачі товару у розпорядження перевізника на складі постачальника. Вибір перевізника здійснюється покупцем на власний розсуд. З моменту передачі товару перевізнику обов`язки постачальника перед покупцем вважаються виконаними у повному обсязі та належним чином, а ризики загибелі, втрати, пошкодження або знищення товару переходять до покупця. Доказом передачі товару перевізнику є належним чином оформлених товарної (видаткової) накладної та товарно-транспортної накладної, що разом засвідчують факт передачі постачальником товару покупцю (пункт 2.3 договору).

Погодження сторонами кількості, номенклатури, асортименту та ціни товару відбувається за їх взаємною згодою шляхом переговорів та фіксується у товарних (видаткових) накладних та у рахунках на оплату, що являються невід`ємними складовими даного договору, без складання специфікацій (пункт 2.4 договору).

Датою поставки товару вважається підписання уповноваженими представниками сторін товарної (видаткової) накладної, що засвідчує прийняття товару покупцем від постачальника. При цьому печатка покупця може не використовуватися, якщо факт невикористання печатки у господарській діяльності підтверджений установчими документами покупця (пункт 2.6 договору).

Якщо продаж товару здійснюється на умовах відстрочення платежу у межах кредитного ліміту, термін такого відстрочення зазначається у товарній (видатковій) накладній. У такому разі товар має бути сплачений не пізніше останнього дня відтермінування включно на підставі рахунку на оплату, який надається постачальником покупцю разом із товарною (видатковою) накладною. Підписання покупцем або уповноваженої ним особи на прийняття товару товарної (видаткової) накладної є належним підтвердженням факту отримання ним рахунку на оплату (пункт 3.4 договору).

За порушення грошового зобов`язання за цим договором більше 3-х календарних днів, покупець сплачує на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ до суми простроченого платежу, за весь період такого прострочення (пункт 5.2 договору).

Сторони домовилися, що у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, передбаченого цим договором, винна сторона несе відповідальність, встановленої статтею 625 Цивільного кодексу України, а саме: той хто прострочив виконання грошового зобов`язання має сплатити на користь іншої сторони за договором суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 12 (дванадцять) відсотків річних від простроченої суми (пункт 5.3 договору).

Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31 грудня 2019 року. Даний договір може бути розірваний по домовленості сторін, за умов відсутності між ними заборгованості, при цьому строк необхідного письмового попередження про розірвання договору повинен бути не менше одного календарного місяця. Якщо протягом 1-го місяця до закінчення терміну дії даного Договору жодна зі сторін не заявить про намір змінити його умови або припинити його дію, договір вважається продовженим на 1 календарний рік і так рік за роком (пункт 8.2, 8.3 та 8.4 договору).

Договір підписаний уповноваженими представниками постачальника та покупця та скріплений відповідними печатками підприємств.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 28 323,84 грн, що підтверджується видатковими накладними: №SI від 25.05.2021, №SI від 02.06.2021, №SI від 02.06.2021, №SI від 03.06.2021, №SI від 09.06.2021, які підписані уповноваженими представниками постачальника та покупця та скріплені відповідними печатками підприємств.

За доводами позивача разом із видатковими накладними позивач вручив відповідачу рахунки на оплату поставленого товару №S від 25.05.2021, №S від 02.06.2021, №S від 02.06.2021, №S від 03.06.2021, №S від 09.06.2021.

Відсутність претензій відповідача щодо неналежної поставки товару, недопоставки, неякісного товару чи іншого невиконання умов договору є доказом належного виконання постачальником своїх зобов`язань за договором.

За поставлений товар відповідач розрахувався частково, сплативши а 10000,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №68 від 19.08.2021 на суму 5000,00 грн та №80 від 28.08.2021 на суму 5000,00 грн.

У зв`язку з прострочення оплати відповідачем, позивач нарахував останньому 848,04 грн пені, 654,29 грн 12 % річних, 30,13 грн інфляційних витрат.

09.09.2021 відповідач сплатив основну заборгованість у розмірі 18323,84 грн, у зв`язку з чим позивач у відповіді на відзив просив суд стягнути з відповідача 848,04 грн пені, 654,29 грн 12 % річних, 30,13 грн інфляційних витрат та відшкодувати судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у сумі 2379,00 грн та 4800,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Предметом спору у цій справі є вимога позивача про примусове стягнення з відповідача заборгованості, яка виникла у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору у частині оплати поставленого товару.

Правовідносини, які виникли між сторонами, урегульовані умовами договору, що містить елементи різних договорів (змішаний договір), а саме у частині передачі у власність покупця запчастин, експлуатаційних матеріалів та автомобільних шин - договору поставки, які урегульовані главою 54 Цивільного кодексу України, а у частині шиноремонтних та шиномонтажних послуг (монтажних робіт та пробного (тестового) запуску зерносушильного комплексу) - договору підряду, які урегульовані главою 61 Цивільного кодексу України.

Правовідносини, які виникли між сторонами, щодо яких розглядається спір за своєю правовою природою є відносинами з поставки товарів, на підставі укладеного між сторонами договору. Зазначені правовідносини урегульовані нормами Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні. Умова щодо кількості товару може бути погоджена шляхом встановлення у договорі купівлі-продажу порядку визначення цієї кількості. Якщо за договором купівлі-продажу переданню підлягає товар у певному співвідношенні за видами, моделями, розмірами, кольорами або іншими ознаками (асортимент), продавець зобов`язаний передати покупцеві товар в асортименті, погодженому сторонами. Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу (статті 669, 671, 691 Цивільного кодексу України).

Частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на виконання укладеного між сторонами умов договору поставки, позивач поставив, а відповідач прийняв товар вартістю 28323,84 грн, за який покупець розрахувався частково.

Судом також встановлено та визнано обома учасниками справи, що на час звернення позивача з цим позовом до суду (10.09.2021 дата реєстрації позовної заяви у Господарському суді Черкаської області), відповідач сплатив основну заборгованість згідно з платіжними дорученнями №91 від 09.09.2021 на суму 10000,00 грн та №105 від 13.09.2021 на суму 8320,20 грн, тобто на час звернення позивача з позовом у відповідача існувала заборгованість у розмірі лише 8323,84 грн. Отже, зобов`язання відповідача у частині заборгованості у розмірі 10000,00 грн були відсутні на час звернення позивача з позовними вимогами про їх стягнення, відтак суд відмовляє у вимогах про їх стягнення з відповідача.

Водночас, інша частина заборгованості у розмірі 8323,84 грн існувала на час звернення позивача з позовом до суду, та яка була сплачена після надходження позовної заяви до суду згідно з платіжними дорученням №105 від 13.09.2021. Відтак, спір щодо стягнення 8323,84 грн основного боргу існував на час подання позову і відсутній на час ухвалення рішення з огляду погашення такої заборгованості відповідачем під час розгляду справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Отже, з огляду на наведені норми суд закриває провадження у справі в частині стягнення 8323,84 грн.

Відповідно до статті 193 Господарського Кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання (стаття 216 Господарського Кодексу України).

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (статті 217, 218 Господарського Кодексу України).

Стаття 230 Господарського Кодексу України штрафними санкціями у розумінні цього Кодексу визначає господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. А частина 4 статті 231 Господарського Кодексу України встановлює, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Як зазначено вище, у порушення умов укладеного між сторонами договору, покупець своєчасно не розрахувався за отриманий товар, що свідчить про неналежне виконання господарського зобов`язання останнім.

Відповідальність за несвоєчасну оплату товару передбачена договором у вигляді нарахування пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на той час, від суми заборгованості за кожен день прострочення (пункт 8.4 договору).

На підставі наведених положень позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ у сумі 848,04 грн, з урахуванням дати кожної поставки товару за видатковими накладними: №SI від 25.05.2021, №SI від 02.06.2021, №SI від 02.06.2021, №SI від 03.06.2021, №SI від 09.06.2021 та строком їх оплати, який був визначений у кожній видатковій накладній.

Судом за допомогою калькулятору програми Ліга-Закон перевірений розрахунок позивача та встановлено, що він зроблений вірно, період, за який позивач нарахував пеню відповідачу, не перевищує шести місяців від дня коли кожна поставка товару мала бути оплачена відповідачем, відтак вимога про стягнення пені підлягає до задоволення у заявленому розмірі.

Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 5.3 договору сторони узгодили, що у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, передбаченого цим договором, винна сторона несе відповідальність, встановленої статтею 625 Цивільного кодексу України, а саме: той хто прострочив виконання грошового зобов`язання має сплатити на користь іншої сторони за договором суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 12 (дванадцять) відсотків річних від простроченої суми.

Відтак, сторони узгодили між собою інший розмір річних, сплата яких передбачена частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

На підставі наведених положень статті 625 Кодексу та умов договору позивач нарахував відповідачу 654,29 грн 12 %річних за період прострочення з 09.06.2021 до 09.09.2021 та 30,13 грн інфляційних витрат, які також просить стягнути з останнього.

Судом перевірений розрахунок позивача з врахуванням наведених вище положень законодавства, вихідних даних та строку їх нарахування та встановлено, що розмір інфляційних витрат та 12% річних за період прострочення оплати за поставлений товар становить 652,77 грн річних та 30,13 грн інфляційних, отже вимога про їх стягнення підлягає до задоволення у таких розмірах.

Позивачем при зверненні до суду із цим позовом використано належний, у розумінні вимог статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України, спосіб захисту його порушеного права. З огляду на це, суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «СМАРТ ВЕТ» до Приватного сільськогосподарського підприємства «КАНЮКІВСЬКЕ» підлягають до задоволення у частині стягнення 848,04 грн пені, 652,77 грн річних та 30,13 грн інфляційних.

Частиною першою статті 123 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких відповідно до пункту 1 частини третьої зазначеної статті належать витрати на професійну правничу допомогу.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести, у зв`язку із розглядом справи (частина перша статті 124 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд зазначає, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, серед іншого, враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо.

У позовній заяві позивачем заявлено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат у сумі 11979,00 грн, які складаються з 2379,00 грн суми сплаченого судового збору та 9600,00 грн витрат на правову допомогу. У відповіді на відзив позивач зазначив, ним понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у сумі 2379,00 грн та 4800,00 грн витрат на професійну правову допомогу.

Розглянувши докази надані позивачем, суд вважає за необхідне зазначити, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами (частина друга статті 126 Господарського процесуального кодексу України). Поряд з цим, згідно з вимогами частини восьмої статті 129 цього Кодексу розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до статті 16, 58 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Представником у суді може бути адвокат.

У пункті 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Для цілей розподілу судових витрат у статті 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті у порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження витрат пов`язаних з наданням правничої допомоги відповідачем надано суду договір про надання правової допомоги №06/09/2021-1ПД від 06.09.2021, який укладений між адвокатом Спиридоновим Олегом Володимировичем, який діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 08.11.2019 серії МК №001709, виданого за рішенням Ради адвокатів Миколаївської області від 11.10.2019 №444 (адвокат) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АВТОДИСТРИБ`ЮШН КАРГО ПАРТС» (клієнт).

Відповідно до умов договору про надання правової допомоги №06/09/2021-1ПД від 06.09.2021, сторони обумовили, що предметом договору є надання необхідної правової допомоги клієнту щодо захисту його прав та законних інтересів у Господарському суді Черкаської області шляхом здійснення позовної роботи у відповідності до Господарського процесуального кодексу України відносно контрагента Товариства з обмеженою відповідальністю «АМІКУС ІНВЕСТ» (, місцезнаходження: вул. Леваневського, 56-А, м. Умань, Черкаська область, 20302) щодо стягнення з останнього на користь клієнта суми дебіторської заборгованості та штрафних санкцій у зв`язку з порушенням договірних зобов`язань, а клієнт зобов`язується виплатити адвокату гонорар за надання такої правової допомоги.

За змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 126 Господарського процесуального Кодексу України).

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 126 Господарського процесуального Кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 21.05.2019 у справі №903/390/18, від 21.01.2020 у справі №916/2982/16, від 07.07.2020 у справі №914/1002/19).

Крім того, Верховний Суд зазначає, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті у порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Умовами договору про надання правової допомогу №06/09/2021-1ПД від 06.09.2021 передбачено, що за правову допомогу, передбачену пунктом 1.2 договору клієнт сплачує адвокату винагороду у розмірі, визначену у додатковій угоди до цього договору за розрахунковою ставкою 1600,00 грн за годину витраченого часу адвоката (пункт 4.1 договору про надання правової допомогу №06/09/2021-1ПД від 06.09.2021).

06.09.2021 між клієнтом та адвокатом було підписано додаткову угоду до укладеного між сторонами договору про надання правової допомогу №06/09/2021-1ПД від 06.09.2021. За умовами додаткової угоди від 06.09.2021 сторони домовилися, що розмір винагороди за надання послуг за основним договором становить: за вивчення та аналіз документів, що підтверджують наявність спору, чинного законодавства України, якими врегульовані спірні правовідносини та процесуальні підстави для проведення позовної роботи в інтересах клієнта, судової практики Верховного Суду, а також підготовку та подання до Господарського суду Черкаської області позовної заяви 4800,00 грн (згідно з описом наданих послуг, що додається); за представництво клієнта та ведення справи у Господарському суді Черкаської області в процесуальному статусі позивача, тому числі участь у судових засіданнях 1600,00 грн за 1 годину витраченого часу адвоката (пункти 1.1 та 1.2 додаткової угоди від 06.09.2021).

Згідно з описом наданих послуг від 09.09.2021 за договором про надання правової допомогу №06/09/2021-1ПД від 06.09.2021 адвокат надав, а клієнт прийняв наступні послуги: вивчення та аналіз документів, що підтверджують наявність спору: 0,25 год 400,00 грн; вивчення та аналіз чинного законодавства України, якими врегульовані спірні правовідносини та процесуальні підстави для проведення позовної роботи, підготовку та узгодження з клієнтом правової позиції по справі, збір доказів: 0,15 год 240,00 грн; вивчення та аналіз судової практики Верховного Суду щодо застосування норм права, якими врегульовані спірні правовідносин: 0,25 год 400,00 грн; опрацювання стратегії захисту інтересів клієнта і правових підстав позову; написання (набрання) тексту позовної заяви; сформування матеріалів позовної заяви, підготовка та подання до суду позовної заяви з розрахунками (на 13 аркушах) і додатками (20 найменувань), а також направлення копій матеріалів позовної заяви на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «АМІКУС ІНВЕСТ»: 2,35 год 3760,00 грн. Загальна вартість наданих послуг становить 4800,00 грн.

Згідно із платіжним дорученням №711 від 09.09.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «АВТОДИСТРИБ`ЮШН КАРГО ПАРТС» перерахувало на рахунок адвоката Спиридонова Олега Володимировича. 4800,00 грн, у призначенні платежу вказано: юридичні послуги згідно з договором №06/09/2021-1ПД від 06.09.2021.

За змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Отже, оскільки сторони визначили розмір гонорару адвоката за надані юридичні послуги, а відповідачем не надано суду будь-яких доказів або обґрунтувань, у тому числі розрахунків, які свідчили б про неправильність розрахунку витрат або про неналежність послуг адвоката до справи, тому у суду відсутні підстави для зменшення розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до положень частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, відповідно до пункту 3 статті 130 Господарського процесуального кодексу України, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

У відповіді на відзив відповідача представник позивача, підтвердивши здійснення відповідачем оплати основної заборгованості, просив суд стягнути з відповідача на свою користь 848,04 грн пені, 654,29 грн 12% річних, 30,13 грн інфляційних витрат, 2379,00 грн судового збору та 4800,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Враховуючи наведені положення законодавства, суд вважає, що оскільки суд частково задовольнив позовні вимоги позивача та закрив провадження у справі, у зв`язку з відсутністю предмету спору у частині стягнення 8323,84 грн, витрати на правничу допомогу підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог та частини позовних вимог, провадження про стягнення яких закрито, у сумі 2382,26 грн.

Крім того, відповідно до підпункту 1 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який встановлений законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 2021 рік встановлено Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» №1082 від 15.12.2020 і становив 2270,00 грн.

Отже, при поданні позовної заяви позивач мав сплатити 2270,00 грн судового збору. Водночас, позивачем при зверненні до суду було сплачено 2 379,00 грн судового збору, що підтверджується копією платіжного доручення №712 від 09.09.2021. Отже, оскільки позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, то до відшкодуванню також підлягає сума сплаченого позивачем судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог та частини позовних вимог, провадження про стягнення яких закрито у розмірі 1125,92 грн (від суми 2270,00 грн).

Керуючись статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АМІКУС ІНВЕСТ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОДИСТРИБ`ЮШН КАРГО ПАРТС» 848,04 грн пені, 652,77 грн річних та 30,13 грн інфляційних витрат, 2382,26 грн витрат на професійну правову допомогу та 1125,92 судового збору.

Закрити провадження у частині стягнення 8323,84 грн.

Відмовити у позові у частині стягнення 10 000,00 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на рішення, рішення набирає законної сили після прийняття судом апеляційної інстанції судового рішення. Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Північного апеляційного господарського суду.

Суддя О.І.Кучеренко