ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

27.01.2022м. ДніпроСправа № 904/270/17

за заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 )

до боржника Об`єднання "Донецькпродторг" (49038, м. Дніпро, Кіровський район, вул. Ленінградська, буд. 27, )

про визнання грошових вимог

Суддя Суховаров А.В.

При секретарі судового засідання Рудь В.Г.

Представники:

від кредитора: Розум Е.В. посв. адв. №ЗП001899 від 04.12.2018, ТОВ "ФК "Сі Пі Ес Факторинг"

Калініч О.В., посв. адв. №2513 від 27.03.2020, ТОВ "ФК "Фінхелпфарм"

Пилипенко Є.В., св.№001110 від 11.01.2016, представник Вагоровського В.А.

від боржника: Вернигора В.П., посв. №573 від 21.03.2013, ліквідатор

в засіданні приймали участь: Крутовських С.В., посв адв №2670 від 17.09.2012, ТОВ "Ріджен Девелопмент"

Проскурін Д.О., посв.адв№1249 від 17.07.2006, ТОВ "Ю.Біз"

ВСТАНОВИВ:

В провадженні господарського суду Дніпропетровської області перебуває на стадії ліквідації справа №904/270/17 про банкрутство Об`єднання "Донецькпродторг" (49038, м. Дніпро, Кіровський район, вул. Ленінградська, буд. 27, ).

Ухвалою суду від 25.02.2020 повноваження ліквідатора у справі №904/270/17 покладено на арбітражного керуючого Вернигору В.П., який діє згідно свідоцтва про право здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майном, керуючого санацією, ліквідатора) №573 від 21.03.2013.

14.05.2021 до господарського суду Дніпропетровської області надійшла заява ОСОБА_1 про визнання грошових вимог на суму 2 679 277, 33 грн. у справі №904/270/17 про банкрутство Об`єднання "Донецькпродторг".

Ухвалою суду від 04.10.2021 вищевказану заяву призначено до розгляду в судовому засіданні на 05.10.2021.

05.10.2021 від ліквідатора надійшли заперечення, за змістом яких ліквідатор зазначає про безпідставність вимог заявника в частині стягнення розміру заробітної плати та компенсації за невикористану щорічну відпустку, з огляду на відсутність доказів на підтвердження заявлених вимог. Також, ліквідатор просить суд застосувати позовну давність до вимог щодо виплати середньомісячного заробітку за затримку розрахунку, з огляду на приписи ст. 233 КЗпП, якими передбачено право працівника до суду на звернення щодо стягнення вказаних виплат протягом трьох місяців. Разом з тим, за змістом наданих заперечень ліквідатор зазначає про відсутність можливості підтвердити або спростувати інформацію заявника, з огляду на викрадення документації банкрута Об`єднання "Донецькпродторг".

В судовому засіданні 05.10.2021 розгляд заяви відкладено на 19.10.2021.

19.10.2021 від ОСОБА_1 надійшли пояснення, згідно яких заявник наполягає на задоволенні заяви про визнання грошових вимог.

З огляду на перебування судді Суховарова А.В. на лікарняному в період з 18.10.2021 по 25.10.2021, судове засідання по справі №904/270/17, призначене на 19.10.2021, не відбулось, у зв`язку з чим ухвалою суду від 26.10.2021 призначено судове засідання для розгляду грошових вимог ОСОБА_1 по справі №904/270/17 на 16.11.2021.

Ухвалою суду від 16.11.2021 відкладено розгляд заяви на 02.12.2021.

30.11.2021 до господарського суду Дніпропетровської області надійшли пояснення ОСОБА_1 , згідно яких останні наполягає на визнанні грошових вимог до боржника.

Ухвалами суду від 02.12.2021, 23.12.20221 розгляд заяви відкладено.

В судовому засіданні 27.01.2021 ліквідатор Вернигора В.П. заперечує проти визнання грошових вимог.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку часткового задоволення вимог кредитора з наступних підстав.

В обґрунтування поданої заяви, кредитор зазначає про порушення Об`єднанням "Донецькпродторг" зобов`язань з повної та своєчасної виплати заробітної плати ОСОБА_1 , у зв`язку з чим у підприємства боржника утворилась заборгованість перед кредитором, яка, згідно розрахунків останнього становить суму 25 578, 72 грн. по заробітній платі, 20 011, 68 грн. компенсації за невикористану щорічну відпустку, 2 599 616, 07 грн. середнього заробітку за затримку розрахунку під час звільнення, 34 070, 86 грн. компенсації втрати частини доходу (заробітної плати) у зв`язку з порушенням строків його виплати, та підлягає визнанню господарським судом, а також внесенню її до реєстру вимог кредиторів у відповідній черговості.

Як вбачається з матеріалів справи, за змістом протоколу зборів учасників Об`єднання №26 від 20.09.2004 ОСОБА_1 з 20.09.2004 перебував на посаді голови Спостережної Ради Об`єднання «ДОНЕЦЬКПРОДТОРГ» з окладом згідно штатного розкладу.

Відповідно до п. 10.1 Статуту Об`єднання «ДОНЕЦЬКПРОДТОРГ», затвердженого Протоколом Загальних зборів учасників №6 від 12.12.2012 і зареєстрованого в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців 29.01.2013 за номером 7000130, органами управління Об`єднання є Загальні збори його учасників, Спостережна рада і Виконавчий орган.

Згідно з п. 12.1 Статуту Спостережна Рада Об`єднання обирається Загальними зборами учасників з числа учасників Об`єднання або їх представників. Голова Спостережної Ради обирається Загальними Зборами учасників Об`єднання.

За змістом п. 12.4 Статуту відношення з Головою та членами Спостережної Ради оформлюються за допомогою трудового договору або виконуються на громадських засадах, що визначається на підставі рішення Загальних зборів учасників про обрання особи головою або членом Спостережної Ради.

За змістом абз. 2 п. 12.5 Статуту Об`єднання «ДОНЕЦЬКПРОДТОРГ» у разі вибуття (вихід, виключення чи передання частки іншій особі) учасника з Об`єднання, який був включений до складу Спостережної Ради, або до Спостережної Ради був включений представник такого учасника, цей учасник (його представник) автоматично виключаються із складу Спостережної ради.

Відповідно до розділу 4 Статуту Об`єднання «ДОНЕЦЬКПРОДТОРГ'» учасником Об`єднання значиться, зокрема, Товариство з обмеженою відповідальністю «Донецьке регіональне виробничо-торгівельне об`єднання «ДОНЕЦЬКПРОМРЕСУРСИ», єдиним учасником якого, згідно інформації з ЄДР, відповідно з часткою 100% у статутному капіталі товариства є ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ).

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 31.12.2014 проведено державну реєстрацію змін до установчих документів Об`єднання «ДОНЕЦЬКПРОДТОРГ» щодо зміни складу або інформації про засновників, за результатом якої ТОВ «ДРВТО «ДОНЕЦЬКПРОМРЕСУРСИ» виключено зі складу учасників Об`єднання «ДОНЕЦЬКПРОДТОРГ», а ОСОБА_1 , відповідно, виключено зі складу Спостережної Ради Об`єднання.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно Реєстру застрахованих осіб на порталі електронних послуг Пенсійного фонду України (а.с.34-35), розмір окладу ОСОБА_1 на посаді голови Спостережної Ради з серпня 2013 року складав 33 000, 00 грн.

З урахуванням даних вищевказаного Реєстру, розмір заробітної плати ОСОБА_1 , за період з 01 грудня по 30 грудня 2014 року становить 25 578,72 грн., та розраховано заявником наступним чином:

- оклад - 33 000, 00 грн.;

- індексація - 311, 81 грн.;

- оклад з урахуванням індексації за грудень 2014 року - 33 311, 81 грн.

Таким чином, оклад, з урахуванням індексації, за період з 01 грудня по 30 грудня 2014 року становить 31 863, 47 грн. (33 311, 81 грн.: 23 * 22)

Заробітна плата ОСОБА_1 за період з 01 грудня по 30 грудня 2014 року становить: 31 863, 47 грн. - 745, 42 грн. (ЄСВ) - 477, 95 грн. (військовий збір) - 1 715, 19 грн. (ПДФО 15%) - 3 346, 19 грн. (ПДФО 17%) = 25 578, 72 грн.

Також, за змістом поданої заяви ОСОБА_1 розраховано компенсацію за невикористану щорічну відпустку тривалістю 18 календарних днів у розмірі 20 011, 68 грн., компенсацію втрати частини доходу (заробітної плати) у зв`язку з порушенням строків його виплати за період з 31.12.2014 по 31.08.2021 у розмірі 34 070, 86 грн. та 2 599 616, 07 грн. середнього заробітку за затримку розрахунку під час звільнення (а.с.7-8).

Згідно зі ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч.1 ст.115 Кодексу законів про працю України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

За змістом ч. 1 ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про оплату праці» у разі банкрутства підприємства чи ліквідації його у судовому порядку зобов`язання перед працівниками такого підприємства щодо заробітної плати, яку вони повинні одержати за працю (роботу, послуги), виконану у період, що передував банкругству чи ліквідації підприємства, виконуються відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Як визначено ч. 1 ст. 6 Закону України «Про відпустки» в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин, щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.

У разі звільнення керівних, педагогічних, наукових, науково-педагогічних працівників, спеціалістів навчальних закладів, які до звільнення пропрацювали не менш як 10 місяців, грошова компенсація виплачується за не використані ними дні щорічних відпусток з розрахунку повної їх тривалості.

Згідно з ч. 2 ст. 21 Закону України «Про відпустки» порядок обчислення заробітної плати працівникам за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, відпустки у зв`язку з усиновленням дитини, відпустки для підготовки та участі в змаганнях, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, та компенсації за невикористані відпустки встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У випадках надання працівникам щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або виплати їм компенсації за невикористані відпустки застосовується Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. №100 (Порядок №100).

Відповідно до п. 2 Порядку №100 в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю падання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, щорічної відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки. Святкові та неробочі дні, які припадають на період відпустки, у розрахунок тривалості відпустки не включаються і не оплачуються (п. 7 Порядку №100).

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

За змістом ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності ци№3аконом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, - заробітна плата (грошове забезпечення).

Статтею 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з 'порушенням строків їх виплати» передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Як вбачається зі ст. 6 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та п. 7 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. №159 (Порядок №159), компенсацію виплачують за рахунок джерел, з яких здійснюються відповідні виплати, а саме: власних коштів -підприємства, установи і організації, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об`єднання громадян.

Відповідно до п. 4. Порядку №159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих ціп за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держстатом.

Перевіривши здійснені заявником нарахування, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості вимог заявника на суму 25 578, 72 грн. по заробітній платі, 20 011, 68 грн. компенсації за невикористану щорічну відпустку, 34 070, 86 грн. компенсації втрати частини доходу (заробітної плати) у зв`язку з порушенням строків його виплати.

Щодо здійснених позивачем нарахувань середнього заробітку за затримку розрахунку під час звільнення, суд зазначає наступне.

За змістом поданої заяви, кредитором заявлено до визнання господарським судом суму 2 599 616, 07 грн. середнього заробітку за затримку розрахунку під час звільнення.

В обґрунтування здійсненого розрахунку середнього заробітку за затримку розрахунку під час звільнення заявник посилається на приписи Порядку №100.

Так, згідно пп. л) п. 1 Порядку №100 цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується в усіх випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Відповідно до абз. 1, 3 п. 2 Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до абз. 1, 2 п. 3 Порядку №100 при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.

Суми нарахованої заробітної плати враховуються у тому місяці, за який вони нараховані та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Пунктом 5 Порядку №100 унормовано, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з п.8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Однак, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Відповідно до частини першої статті 9 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) положення ЦК України застосовуються до врегулювання, зокрема, трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами.

Згідно приписів пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутись до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Зокрема, такими правилами є правила про неустойку (статті 549 - 552 ЦК України). Аби неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини 3 статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина 1 статті 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а носить саме компенсаційний характер. По-перше, вона стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. По-друге, для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.

Аналогічно, звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві господарський суд дійшов висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Так, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, господарський суд враховувує: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Заявник звернувся з грошовими вимогами до боржника у 2021 році, тобто зі спливом більше ніж шість років після звільнення з посади голови Спостережної Ради.

В матеріалах справи відсутні докази звернення ОСОБА_1 на момент звільнення до боржника з вимогою про відповідні виплати, натомість таке право заявником реалізовано шляхом подання заяви з грошовими вимогами до боржника 01.10.2021 року у справу про банкрутство Об`єднання "Донецькпродторг". Разом з тим, матерали справи не містять доказів того, що заявник не знав про це його право, або мали місце інші обставини, які заважали реалізувати зазначене право.

Для приблизної оцінки розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було би передбачити, на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами в річному обчисленні за 2014 - 2021 року можна розрахувати розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою збереження рівня свого життя.

З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями заявника та боржника господарський суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності боржника за прострочення ним належних при звільненні заявника виплат у сумі 160 000,00 грн. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат заявника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 26.06.2019 по справі №761/9584/15-ц.

Відповідно до частини 6 ст. 13 закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Згідно ст.13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.ст. 74, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Щодо заперечень ліквідатора з посиланням на порушення строків позовної давності, суд зазначає наступне.

Згідно ч.2 ст.233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь яким строком.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року у справі №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117,237-1 цього Кодексу роз`яснив, що згідно зі статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, викладених у Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 р. у справі №4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, які належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

За відсутності доказів своєчасного остаточного розрахунку Об`єднання "Донецькпродторг" перед ОСОБА_1 , строк для подання заяви до боржника щодо визнання грошових вимог на суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку не сплинув, а відтак підстави для застосування позовної давності до спірних вимог відсутні.

Підсумовуючи викладене, господарський суд дійшов висновку про доведеність вимог заявника належними та допустимими доказами в частині наявності заборгованості Об`єднання "Донецькпродторг" перед ОСОБА_1 зі сплати суми 25 578, 72 грн. заробітної плати, 20 011, 68 грн. компенсації за невикористану щорічну відпустку, 160 000, 00 грн. середнього заробітку за затримку розрахунку під час звільнення, 34 070, 86 грн. компенсації втрати частини доходу (заробітної плати) у зв`язку з порушенням строків його виплати, які підлягають визнанню господарським судом та внесенню до реєстру вимог кредиторів боржника у відповідній черговості.

Разом з тим, ОСОБА_1 сплачено судовий збір за подання заяви про визнання грошових вимог у розмірі 4 540, 00 грн., вимоги за яким підлягають погашенню боржником, та, відповідно внесенню до реєстру вимог кредиторів боржника у відповідній черговості.

За змістом положень статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства конкурсними кредиторами є кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника

Згідно ч.1 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

За змістом частини 1 статті 64 Кодексу України з процедур банкрутства кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів у порядку, встановленому цим Кодексом. При цьому:

1) у першу чергу задовольняються: вимоги щодо виплати заборгованості із заробітної плати працюючим та звільненим працівникам банкрута, грошові компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки та додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, інші кошти, належні працівникам у зв`язку з оплачуваною відсутністю на роботі (оплата часу простою не з вини працівника, гарантії на час виконання державних або громадських обов`язків, гарантії і компенсації при службових відрядженнях, гарантії для працівників, які направляються для підвищення кваліфікації, гарантії для донорів, гарантії для працівників, які направляються на обстеження до медичного закладу, соціальні виплати у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності за рахунок коштів підприємства тощо), а також вихідна допомога, належна працівникам у зв`язку з припиненням трудових відносин, та нараховані на ці суми страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та інше соціальне страхування, у тому числі відшкодування кредиту, отриманого на ці цілі; вимоги щодо виплати заборгованості із компенсації збитків, завданих Державному бюджету України внаслідок виконання рішень Європейського суду з прав людини, постановлених проти України; вимоги кредиторів за договорами страхування; витрати, пов`язані з провадженням у справі про банкрутство в господарському суді; витрати кредиторів на проведення аудиту, якщо аудит проводився за рішенням господарського суду за рахунок їхніх коштів;

2) у другу чергу задовольняються: вимоги із зобов`язань, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю громадян, шляхом капіталізації у ліквідаційній процедурі відповідних платежів, у тому числі до Фонду соціального страхування України за громадян, які застраховані в цьому фонді, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, зобов`язань із сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та інше соціальне страхування, крім вимог, задоволених позачергово, з повернення невикористаних коштів Фонду соціального страхування України, а також вимоги громадян - довірителів (вкладників) довірчих товариств або інших суб`єктів підприємницької діяльності, які залучали майно (кошти) довірителів (вкладників);

3) у третю чергу задовольняються: вимоги щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів); вимоги центрального органу виконавчої влади, що здійснює управління державним резервом;

4) у четверту чергу задовольняються вимоги кредиторів, не забезпечені заставою;

5) у п`яту чергу задовольняються вимоги щодо повернення внесків членів трудового колективу до статутного капіталу підприємства;

6) у шосту чергу задовольняються інші вимоги.

За викладених обставин, господарський суд дійшов висновку щодо наявності підстав для визнання кредитором ОСОБА_1 з грошовими вимогами до Об`єднання "Донецькпродторг", які підлягають погашенню у наступному порядку:

- 1 черга - 50 130, 40грн. (судовий збір, заборгованість із виплати заробітної плати, компенсація за невикористану відпустку);

- 4 черга - 194 070, 86грн. (середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні та компенсація втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строків його виплати).

Керуючись ст.ст. 2, 73-74, 76-79, 86, 91, 234-235 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст. 45, 64 Кодексу України з процедур банкрутства, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Об`єднання "Донецькпродторг" (49038, м. Дніпро, Кіровський район, вул. Ленінградська, буд. 27, ) про визнання грошових вимог задовольнити частково.

Визнати грошові вимоги ОСОБА_1 до Об`єднання "Донецькпродторг" (49038, м. Дніпро, Кіровський район, вул. Ленінградська, буд. 27, ) на суму 50 130,40грн. (судовий збір, заборгованість із виплати заробітної плати, компенсація за невикористану відпустку) - 1 черга задоволення вимог кредиторів, на суму 194 070,86грн. (середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні та компенсація втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строків його виплати) - 4 черга задоволення вимог кредиторів.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Зобов`язати ліквідатора Вернигору В.П. внести відповідні зміни до реєстру вимог кредиторів.

Ухвала набирає законної сили 27.01.2022.

Ухвала може бути оскаржена в порядку, передбаченому статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено 01.02.2022.

Суддя А.В. Суховаров