РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.01.2022Справа № 910/10397/21

За первісним позовом Державного підприємства «Адміністрація морських портів

України»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Документальний сервіс»

про стягнення 92.028,13 грн

За зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Документальний

сервіс»

до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України»

про стягнення 147.550,68 грн

Суддя Сівакова В.В.

секретар судового засідання Кимлик Ю.В.

за участі представників сторін

від позивача за п/п Сидоренко Д.А., довіреність № 4448/10-01-01/вих. від 17.12.2021

від відповідача за п/п Гайдучок О.О., ордер серії АІ № 1200652 від 24.01.2022

Герасименко О.О., керівник

Суть спору :

29.06.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Документальний сервіс» про стягнення 92.028,13 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на виконання укладеного між сторонами договору про надання послуг № 23-В-АМПУ-20 від 17.04.2020 позивачем було здійснено попередню оплату у розмірі 30% від ціни договору, а саме перераховано відповідачу 57.885,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 6623 від 06.05.2021. Умовами п. 8.1 договору встановлено, що договір діє до 31.12.2020, але в будь-якому разі до повного його виконання. Водночас, п. 4.1.2 договору встановлений обов`язок виконавця забезпечити надання послуг у строк до 23.12.2020. Пунктом 3.5 договору передбачено, що після завершення надання послуг виконавець протягом 2 робочих днів надає замовнику акт приймання-передачі наданих послуг. У зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором № 23-В-АМПУ-20 від 17.04.2020 листом № 707/10-03-03/вих від 22.02.2021 позивачем повідомлено відповідача про розірвання договору та заявлено вимогу про повернення сплаченого авансу. Відповідний лист відповідачем отримано 10.03.2021, а тому договір вважається розірваний з 20.03.2021. Враховуючи викладене та те, що відповідачем не було повернуто кошти, позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з останнього 92.028,13 грн, з яких 57.885,00 грн сума попередньої оплати, 16.786,65 грн пені за порушення строку надання послуг, 2.225,00 грн пені за несвоєчасне повернення авансу, 13.506,50 грн штрафу, 1.163,49 грн інфляційних втрат та 461,49 - 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.07.2021 відкрито провадження у справі № 910/10397/21; прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

06.09.2021 до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю «Документальний сервіс» надійшла зустрічна позовна заява (подана до відправлення до поштового відділення зв`язку 02.09.2021) з вимогами до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про стягнення 147.550,68 грн, з яких 135.065,00 грн основного боргу (остаточна оплата за надані послуги), 4.995,55 грн пені, 5.470,13 грн інфляційних втрат, 2.020,00 грн 3% річних за неналежне виконання взятих на себе останнім зобов`язань згідно договору про надання послуг № 23-В-АМПУ-20 від 17.04.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/10397/21 від 10.09.2021 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Документальний сервіс» пропущений строк для подачі зустрічної позовної заяви; зустрічну позовну заяву залишено без руху; встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання доказів надіслання копії зустрічної позовної заяви і доданих до неї документів відповідачу.

У зв`язку з відсутністю фінансування видатків на оплату послуг з пересилання поштових відправлень Господарським судом міста Києва з 05.07.2021 зупинено відправку кореспонденції засобами поштового зв`язку, про що розміщено офіційне повідомлення на сайті Судова влада України, тому судом не було здійснено відправлення ухвали від 10.09.2021.

Після отримання фінансування ухвалу суду № 910/10397/21 від 10.09.2021 було надіслано позивачу за зустрічним позовом 05.10.2021.

11.10.2021 позивачем усунено недоліки зустрічної позовної заяви шляхом подання до суду відповідних документів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.10.2021 прийнято зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Документальний сервіс» для спільного розгляду з первісним позовом у справі № 910/10397/21 та об`єднано вимоги за зустрічним позовом в одне провадження з первісним позовом; вирішено перейти до розгляду справи № 910/10397/21 за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 16.11.2021.

10.11.2021 від відповідача до суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує посилаючись на те, що позивачем всупереч умов п. 4.1.2 договору не забезпечено надання послуг у строк до 23.12.2020. Вважає, що позивачем не доведено факту надання послуг за договором, фактів дотримання умов договору щодо порядку прийняття послуг відповідними первинними документами та доказами, а тому у відповідача не виникло обов`язку з оплати за послуги за догово, які не були надані у встановлений строк.

В підготовчому засідання 16.11.2021 судом постановлено, ухвалу на місці, не виходячи до нарадчої кімнати, у відповідності до ст. ст. 182, 185 Господарського процесуального кодексу України про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 07.12.2021.

03.12.2021 від позивача за первісним позовом надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з неможливістю направити повноважного представника позивача, який має примати участь в іншому судовому процесі.

06.12.2021 та 07.12.2021 від відповідача за первісним позовом до суду надійшла заява про відкладення судового засідання, у зв`язку з неможливістю направити повноважного представника відповідача, який має примати участь в іншому судовому процесі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/10397/21 від 07.12.2021, у зв`язку з нез`явленням представників сторін у судове засідання, розгляд справи відкладено на 13.01.2022.

Позивач за первісним позовом в судовому засіданні 13.01.2022 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач за первісним позовом в судовому засіданні 13.01.2022 проти задоволення позовних вимог заперечував повністю.

Позивач за зустрічним позовом в судовому засіданні 13.01.2022 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач за зустрічним позовом в судовому засіданні 13.01.2022 проти задоволення позовних вимог заперечував повністю.

В судовому засіданні 13.01.2022 відповідно до ст. 216 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 25.01.2022.

В судовому засіданні 25.01.2022 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників учасників справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

17.04.2020 між Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» (замовник, ДП «АМПУ») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Документальний сервіс» (виконавець, ТОВ «Документальний сервіс») укладено договір оренди № 8896-ДС/А-2018 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору виконавець зобов`язується надати замовнику послуги за кодом ДК 021-2015: 92510000-9 «Послуги бібліотек і архівів», а саме послуги архіваріусів, які включають послуги щодо експертизи цінності та науково-технічного упорядкування документів ДП «АМПУ» за 2017 рік для подальшого їх архівування, та розробити проект Порядку проведення експертизи цінності документів та знищення документів у Державному підприємстві «Адміністрація морських портів України».

Спір за первісним позовом виник в зв`язку з тим, що відповідач у визначений умовами договору строк послуги не надав, внаслідок чого договір позивачем було розірвано в односторонньому порядку, а отже відповідач має повернути сплачену суму попередньої оплати (авансу) в розмірі 57.885,00 грн. Також за несвоєчасне повернення попередньої оплати позивачем нараховано 2.225,00 грн пені, 1.163,49 грн інфляційних втрат, 461,49 грн 3% річних. За порушення строків надання послуг позивачем нараховано 16.786,65 грн пені та 13.506,50 грн штрафу.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача за первісним позовом підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 ст. 901 Цивільного кодексу України визначено, що положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно зі ст. 905 Цивільного кодексу України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно з п. 8.1 договору цей договір набирає чинності з дати підписання його сторонами та скріплення печатками і діє до 31.12.2020, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Відповідно до п. 3.1 договору ціна цього договору становить 192.950,00 грн без ПДВ, та включає всі витрати виконавця, пов`язані з наданням послуг за цим договором.

Згідно з п. 3.2 договору замовник здійснює попередню оплату (аванс) виконавцю у розмірі 30% від ціни цього договору, визначеної у п. 3.1 договору, що складає 57.885,00 грн без ПДВ протягом 5 (п`яти) банківських днів з дати отримання замовником оригіналу належним чином оформленого рахунку від виконавця шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця.

Як вбачається з матеріалів справи замовником на виконання вимог п. 3.2 договору здійснено перерахування виконавцю передплату (аванс) в розмірі 57.885,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 6623 від 06.05.2020.

Згідно зі ст. 902 Цивільного кодексу України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Пунктом 4.1.2 договору визначено, що виконавець зобов`язався забезпечити надання послуг у строк до 23.12.2020.

Згідно з п. 4.1.7 договору виконавець повинен розпочати надання послуг протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту укладення цього договору.

Згідно з п. 3.5 договору після завершення надання послуг виконавець протягом 2 (двох) робочих днів надає замовнику акт приймання-передачі наданих послуг, підписаний виконавцем.

Відповідно до п. 3.6 договору замовник розглядає та підписує акт приймання-передачі наданих послуг протягом 2 (двох) робочих днів з дати отримання, а у разі наявності недоліків замовник у той же строк має надати вмотивовану відмову у прийманні наданих послуг. В такому випадку сторони складають двосторонній акт з переліком необхідних доробок та строків їх виконання. Всі виявлені недоліки усуваються за рахунок виконавця, строк усунення недоліків при цьому не може перевищувати 4 (чотирьох) робочих днів з дати складання такого акта.

Подані відповідачем роздруківки електронного листування між сторонами, що підтверджує на думку відповідача ведення перемовин щодо робіт, їх виконання, погодження акту виконаних робіт не є належними доказами та не приймаються судом з огляду на наступне

У поданих до суду сторонами заявах та у розділі 12 договору в реквізитах сторін зазначено наступні адреси для електронного листування

ДП «АМПУ» - ІНФОРМАЦІЯ_4,

ТОВ «Документальний сервіс» - ІНФОРМАЦІЯ_1.

З матеріалів справи вбачається що листування здійснено з однієї сторони ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та з іншої сторони ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

При цьому з листування вбачається, що ОСОБА_1 вела листування в якості директора Української Архівної Компанії (з адреси електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 ), а ОСОБА_2 в якості старшого архівіста Української Архівної Компанії (з адреси електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

За здійсненим судом пошуком «Українська Архівна Компанія» в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (роздруківки знаходяться в матеріалах справи) знайдено наступні юридичні особи

1) Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська Архівна Компанія» (код 36444652);

2) Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська Архівна Компанія-Архів» (код 38322218);

3) Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська Архівна Компанія-Архівація» (код 38809690).

При цьому керівником останніх двох товариств в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань значиться ОСОБА_1 , яка згідно інформації в зазначеному реєстрі також обіймає посаду керівника відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Документальний сервіс».

Також з листування вбачається, що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 здійснювали листування з наступних адрес електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 , .

Доказів того, що особи, які приймали участь у згаданому листуванні, були уповноважені ДП «АМПУ» на вчинення відповідних дій щодо виконання умов договору не подано.

Слід відзначити, що у листуванні відсутнє посилання на договір про надання послуг № 23-В-АМПУ-20 від 17.04.2020.

Отже зазначені вище обставини не підтверджують, що подане електронне листування здійснено саме між представниками ТОВ «Документальний сервіс» і ДП «АМПУ» та саме з приводу виконання договору у даній справі.

В матеріалах справи наявні листі відповідача № 20/2020-1 від 20.12.2020 та № 03/02/2021-1 від 03.02.2021 адресовані позивачу, у яких відповідач повідомляє, що не встигає виконати послуги у встановлений строк та просив продовжити строк надання послуг до 31.03.2021 шляхом укладення додаткової угоди.

Жодних інших доказів в підтвердження ведення листування між сторонами з приводу виконання договору не подано та матеріали справи не містять.

Відповідачем взагалі не подано до суду ані складеного ним за наслідками виконання договору акту приймання-передачі наданих послуг ані доказів його надіслання для підпису позивачу.

Стаття 651 Цивільного кодексу України встановлює, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 907 Цивільного кодексу України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Згідно з п. 4.4.2 договору замовник має право в односторонньому порядку достроково розірвати цей договір у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань виконавцем, письмово повідомивши про це останнього у 10-денний строк до дати розірвання договору та вимагати від виконавця повернення сплаченої ним відповідно до п. 3.2 договору суми попередньої оплати (авансу).

Позивач листом № 707/10-03-03/вих. від 22.02.2021 повідомив відповідача про розірвання договору відмову від договору на підставі п. 4.4.2 договору та заявив вимогу про повернення авансу в розмірі 57.885,00 грн.

Позивач зазначає, що даний лист відповідачем отримано 10.03.2021 та в підтвердження цього надав рекомендоване повідомлення № 996 про вручення поштового відправлення та роздруківку з офіційного сайту АТ «Укрпошта» в мережі Інтернет за трек-кодом № 996, згідно яких вбачається, що дане відправлення вручено адресату 10.03.2021.

Відповідач обставину отримання ним 10.03.2021 листа позивача № 707/10-03-03/вих від 22.02.2021 не заперечив, а отже вона не потребує доказуванню в силу ч. 1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Враховуючи викладене договір слід вважати розірваним з 21.03.2021, а не як помилково вважає позивач з 20.03.2021.

Відповідно до п. 4.1.8 договору у разі дострокового розірвання договору відповідно до пп. 4.4.2. п. 4.4. договору виконавець повертає замовнику сплачену ним відповідно до п. 3.2. договору суму попередньої оплати (авансу) протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту виставлення замовником такої вимоги.

Отже, з урахуванням положень ст. 253 Цивільного кодексу України відповідач мав повернути аванс у строк до 17.03.2021, а не як помилково вважає позивач до 20.03.2021.

Суд відзначає, що якщо вказується календарна дата після прийменника «до» або «по», то ця дата входить до зазначеного строку.

Таким чином, останнім днем виконання зобов`язання з повернення авансу є саме 17.03.2021.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Матеріали справи свідчать, що відповідач не виконав зобов`язання з повернення попередньої оплати (авансу), в результаті чого виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 57.885,00 грн.

У відповідності до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Доказів того, що відповідачем виконано зобов`язання з повернення попередньої оплати (авансу) в повному обсязі не подано.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність передбачених чинним законодавством правових підстав для стягнення з відповідача авансу в розмірі 57.885,00 грн.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується що відповідач, в порушення умов договору, у визначений строк попередню оплату не повернув, а отже є таким, що прострочив виконання зобов`язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 1 ст. 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися зокрема неустойкою.

При цьому, відповідно до п. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України всі правочини щодо забезпечення виконання зобов`язань боржника перед кредитором повинні здійснюватися виключно у письмовій формі.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків передбачених законом.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафних санкцій надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України.

Так, розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 5.8 договору за порушення строків повернення суми попередньої оплати (авансу), передбачених пп. 4.1.8, п.4.1 договору виконавець сплачує замовнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми неповернутої попередньої оплати (авансу) за кожен день прострочення.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» встановлює, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

В зв`язку з тим, що взяті на себе зобов`язання з повернення авансу відповідач не виконав, він повинен сплатити позивачу пеню, розмір якої за обґрунтованими розрахунками позивача становить 2.225,00 грн (нарахованої на суму 57.885,00 грн за період з 21.03.2021 по 25.06.2021).

Відповідно до п. 5.3 договору за порушення строку надання послуг виконавець сплачує замовнику пеню в розмірі 0,1 відсотка вартості послуг, з яких допущено прострочення виконання, за кожний день порушення строку, а за порушення строку понад 30 (тридцять) календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 (семи)% від вартості послуг.

Оскільки прострочення з надання послуг мало місце понад 30 (тридцять) календарних днів, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 16.786,65 грн пені (за обґрунтованими розрахунками позивача на суму вартості послуг в розмірі 192.950,00 грн за період з 24.12.2020 по 20.03.2021) та 13.506,50 грн штрафу (за обґрунтованими розрахунками позивача 7% від вартості послуг в розмірі 192.950,00 грн).

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, пені та штрафу не суперечить статті 61 Конституції України.

В зв`язку з тим, що відповідач припустився прострочення з повернення авансу, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 1.163,49 грн інфляційних втрат (нарахованих на суму авансу 57.885,00 грн за період квітень-травень 2021 року) та 461,49 грн 3% річних (нарахованих на суму авансу 57.885,00 грн за період з 21.03.2021 по 25.06.2021).

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Умовами договору не визначено інший розмір процентів.

Суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 1.163,49 грн інфляційних втрат та 461,49 грн 3% річних (за обґрунтованими розрахунками позивача).

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зважаючи на вищенаведене, позовні вимоги Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

За зустрічним позовом

Предметом зустрічного позову є вимога про стягнення з відповідача 135.065,00 грн основного боргу (остаточна оплата за надані послуги), оскільки на думку позивача послуги є наданими, та за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання позивачем нараховано 4.995,55 грн пені, 5.470,13 грн інфляційних втрат, 2.020,00 грн 3% річних.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача за зустрічним позовом не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Пунктом 3.4 договору визначено, що остаточна оплата здійснюється замовником виконавцю протягом 5 (п`яти) банківських днів з дати отримання оригіналу належним чином оформленого рахунку від виконавця на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі наданих послуг (з урахуванням сплаченого авансу відповідно до п. 3.2 договору).

Отже даним пунктом договору сторони узгодили, що підставою для здійснення відповідачем остаточної оплати наданих послуг, яка становить 135.065,00 грн (192.950,00 грн - 57.885,00 грн) є саме підписаний сторонами акт приймання-передачі наданих послуг.

Проте, як зазначалось раніше позивачем не подано до суду ані складеного ним за наслідками виконання договору акту приймання-передачі наданих послуг ані доказів його надіслання для підпису відповідачу.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 ст. 78 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно статей 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Позивачем належними та допустимими засобами доказування не підтверджено надання відповідачу послуг за договором на загальну суму 192.950,00 грн.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача 135.065,00 грн основного боргу.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення позову у відповідній частині, не підлягають задоволенню і позовні вимоги у частині щодо стягнення нарахованих позивачем 4.995,55 грн пені, 5.470,13 грн інфляційних втрат та 2.020,00 грн 3% річних, які є похідними.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести обставини на підставі яких він звернувся до суду з позовними вимогами.

Зважаючи на вищенаведене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Документальний сервіс» є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають повністю.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Витрати по сплаті судового збору за розгляд первісного позову, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Витрати по сплаті судового збору за розгляд зустрічного позову, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Первісний позов Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Документальний сервіс» (03148, м. Київ, вул. Курінного Петра, 2-а, ) на користь Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (01135, м. Київ, пр. Перемоги, 14, ) 57.885 (п`ятдесят сім тисяч вісімсот вісімдесят п`ять) грн 00 коп. попередньої оплати, 2.225 (дві тисячі двісті двадцять п`ять) грн 00 коп. пені за несвоєчасне повернення авансу, 1.163 (одна тисяча сто шістдесят три) грн 49 коп. інфляційних втрат, 461 (чотириста шістдесят одна) грн 49 коп. 3% річних, 16.786 (шістнадцять тисяч сімсот вісімдесят шість) грн 65 коп. пені за порушення строку надання послуг, 13.506 (тринадцять тисяч п`ятсот шість) грн 50 коп. штрафу, 2.270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Документальний сервіс» відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 07.02.2022.

СуддяВ.В. Сівакова