ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"25" січня 2022 р.м. Одеса Справа № 916/3116/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Бездолі Ю.С.

при секретарі судового засідання Кожухарь Є.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовні вимоги Державного багатопрофільного підприємства «УРОЖАЙ» (65044, Одеська обл., м. Одеса, Французський бульвар, буд. 10, )

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Мірошникової Тетяни Олександрівни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

про визнання недійсним договору, -

за участю представників сторін:

від позивача: Михайленко М.М., адвокат, діє на підставі ордеру

від відповідача: Коболєва І.В., адвокат, діє на підставі ордеру

Суть спору: Державне багатопрофільне підприємство «УРОЖАЙ» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Мірошникової Тетяни Олександрівни про визнання недійсним договору зберігання №01-06/2019 від 01.07.2019 та додаткової угоди №01-12/2020 до договору зберігання від 01.12.2020, укладених між ФО-П Мірошниковою Тетяною Олександрівною та Державним багатопрофільним підприємством «УРОЖАЙ».

В обґрунтування заявлених позовних вимог Державне багатопрофільне підприємство «УРОЖАЙ» посилається на те, що спірний договір має ознаки удаваного правочину, його зміст не відповідає вимогам законодавства, сторонами не дотримано визначеної законом форми правочину, при цьому у позивача відсутні повноваження на укладення договору, який передбачає передачу у платне користування нерухомого майна державної власності.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 18.10.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; визначено здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 16.11.2021 о 14:00.

16.11.2021 за вх.№30774/21 до суду від позивача надійшли додаткові документи, які судом у протокольній формі залучено до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 16.11.2021 судом у протокольній формі винесено ухвалу в порядку ст. 183 ГПК України про відкладення підготовчого засідання на 30.11.2021 о 15:15. У підготовчому засіданні 30.11.2021 судом у протокольній формі оголошено перерву до 14.12.2021 о 12:00. У підготовчому засіданні 14.12.2021 судом у протокольній формі винесено ухвалу в порядку ст. 177 ГПК України про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та оголошено перерву до 18.01.2022 об 11:00.

17.01.2022 за вх.№1336/22 до суду від відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору. В обґрунтування поданого клопотання відповідач посилається на те, що 09.01.2022 відповідач повідомив позивача про намір добровільно розірвати договір та звільнити приміщення. У підготовчому засіданні 18.01.2022 судом у протокольній формі відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі, у зв`язку з тим, що предметом спору у справі є визнання договору недійсним з моменту його укладення, а тому у суду на даний час відсутні належні підстави, передбачені ГПК України, для закриття провадження у справі.

У підготовчому засіданні 18.01.2022 судом у протокольній формі винесено ухвалу в порядку ст. 185 ГПК України про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 20.01.2022 судом повідомлено, що судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 25.01.2022 о 09:45.

У судовому засіданні 25.01.2022 представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні 25.01.2022 просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Справа №916/3116/21 розглядалась судом в період оголошеного загальнодержавного карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Жодних заяв та/або клопотань, пов`язаних з неможливістю вчинення якихось процесуальних дій у зв`язку з оголошеним загальнодержавним карантином, та про намір вчинити такі дії до суду від сторін не надійшло.

Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надійшов, з огляду на що суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами в порядку ч.9 ст. 165 ГПК України.

Відповідно до ст. 240 ГПК України в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд встановив:

Згідно зі Статутом Державного багатопрофільного підприємства «УРОЖАЙ», затвердженого наказом Фонду державного майна України від 22.02.2021 №235, останнє є державним унітарним підприємством, що діє як державне комерційне підприємство, засноване на державній власності та належить до сфери управління Фонду державного майна України.

Як вбачається зі змісту інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої станом на 09.11.2021, у позивача на праві господарського відання, яке зареєстроване 02.12.2016, перебуває об`єкт нерухомого майна - нежитлові будівлі, реєстраційний номер об`єкта: 101, які розташовані за адресою: площа Старосінна, 1, м. Одеса. Згідно з цією ж інформаційною довідкою вказаний об`єкт на праві власності належить державі в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України. На підтвердження обставини перебування у розпорядженні позивача вищевказаного об`єкта, останнім додатково подано суду: витяги з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна, які є додатками №№ 1, 5 до листа Фонду державного майна України від 27.11.2018 №10-15-21228; технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна, складений станом на 07.10.2020, за замовленням позивача.

01.07.2019 між Фізичною особою-підприємцем Мірошниковою Тетяною Олександрівною (поклажодавець, відповідач) та Державним багатопрофільним підприємством «УРОЖАЙ» (зберігач, позивач) було укладено договір зберігання №01-06/2019.

01.12.2020 між Фізичною особою-підприємцем Мірошниковою Тетяною Олександрівною (поклажодавець, відповідач) та Державним багатопрофільним підприємством «УРОЖАЙ» (зберігач, позивач) укладено додаткову угоду №01-12/2020 до договору зберігання №01-06/2019 від 01.07.2019.

Пунктом 1 додаткової угоди внесено в умови договору зберігання №01-06/2019 від 01.07.2019 наступні зміни та затверджено пункти основного договору в такій редакції:

- пункт 1.1 договору викладено в наступній редакції:

« 1.1. В порядку та на умовах, визначених цим договором, поклажодавець передає, а зберігач приймає на зберігання протягом строку дії цього договору майно (надалі іменується «майно») у кількості та загальною вартістю до акту приймання - передачі, що є невід`ємною частиною цього договору. Майно поклажодавця зберігається, відокремлено від майна зберігача або майна інших поклажодавців, у приміщенні №1 (загальною площею 408 м2) та приміщенні №2 (загальною площею 140 м2), згідно план-схеми, що є невід`ємною частиною цього договору».

- пункт 1.2 договору викладено в наступній редакції:

« 1.2. За зберігання майна поклажодавець сплачує зберігачу грошові кошти наступним чином та з наступні строки:

- вартість зберігання майна в приміщенні №1 складає 20000 гривень 00 копійок (двадцять тисяч грн. 00 коп.) в місяць з ПДВ;

- вартість зберігання майна в приміщенні №2 складає 6000 гривень 00 копійок (шість тисяч грн. 00 коп.) в місяць з ПДВ.

Розрахунок має бути здійснений поклажодавцем не пізніше 10-го числа місяця, наступного за розрахунковим. До цієї дати зберігач має надати поклажодавцеві акт наданих послуг за попередній місяць».

- доповнено пункт 1.2 договору підпунктом 1.2.1 наступного змісту:

« 1.2.1. В зв`язку з непридатністю використання приміщення №2 для зберігання майна поклажодавця та ремонтними роботами приміщення №2 за рахунок поклажодавця - оплата за приміщення №2 починає нараховуватися зберігачем через 2 місяці після дати підписання цієї додаткової угоди. За фактом закінчення ремонтних робіт, складається акт до якого додаються чеки, накладні та інші документі, що підтверджують суму коштів, вкладених поклажедавцем для облаштування приміщення №2 для придатності до зберігання майна»;

- додано до розділу 1 договору пункт 1.3 наступного змісту:

« 1.3. Витрати зберігача на комунальні послуги, пов`язані зі зберіганням майна поклажодавця не входять до плати за зберігання, що визначена у п.1.2 договору та сплачується поклажодавцем окремо, згідно до виставлених рахунків»;

- в зв`язку з додаванням до розділу 1 договору пункту 1.3 - пункти 1.3 та 1.4 попередньої редакції договору визначено вважати пунктами 1.4 та 1.5 відповідно;

- додано до розділу 2 договору пункт 2.7 наступного змісту:

« 2.7 Зберігач має право достроково розірвати договір в односторонньому порядку попередивши про це поклажодавця не менш ніж за 60 днів»;

- пункт 3.2 договору викладено в наступній редакції:

« 3.2 Поклажодавець має право вимагати у зберігача повернення майна, яке знаходиться на зберіганні (всього або його частини) та поліпшень, які можливо відокремити, зроблених ним для дотримання специфічних умов зберігання майна (або вимагати від зберігача відшкодування вартості таких поліпшень, якщо їх неможливо відокремити від приміщень, де зберігається майно), попередивши зберігача не менш ніж за 5 днів»;

- пункт 6.2 договору викладено в наступній редакції:

«Строк дії цього договору починає свій перебіг з дати його підписання сторонами та діє до 01.12.2023.

- у разі переходу права власності на приміщення, де зберігається майно поклажодавця в період дії договору від зберігача до іншої особи цей договір не втрачає свою силу, а продовжує діяти до закінчення терміну зберігання».

Ця угода набирає чинності з моменту підписання її сторонами та є невід`ємною частиною договору. Невід`ємною частиною цієї додаткової угоди є план-схема приміщення №1 та приміщення №2, акт приймання-передачі та специфікація майна, що приймає на зберігання протягом строку цього договору зберігач.

В матеріалах справи наявний акт приймання-передачі майна від 01.12.2020 до додаткової угоди №01-12/2020 до договору зберігання №01-06/2019 від 01.07.2019, за яким поклажодавець передав, а зберігач прийняв на зберігання майно на загальну суму 5125856 грн. (п`ять мільйонів сто двадцять п`ять тисяч вісімсот п`ятдесят шість гривень) згідно специфікації, яка є невід`ємною частиною даного акту.

Матеріали справи місять специфікацію до додаткової угоди №01-12/2020 до договору зберігання №01-06/2019 від 01.07.2019.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, листом-повідомленням від 09.01.2022 відповідачем повідомлено позивача про намір добровільного розірвання договору зберігання №01-06/2019 від 01.07.2019, у зв`язку з ситуацією, що склалася та наміром ДБП «УРОЖАЙ» визнати договір зберігання №01-06/2019 від 01.07.2019 нікчемним у судовому порядку; відповідач просив укласти відповідну додаткову угоду про розірвання договору з 01.01.2022. Відповідач зазначив, що приміщення звільнено та готове до повернення у належному стані. В листі вказано, що відповідачем здійснено платіж за виставленим рахунком №46 від 04.01.2022 за відшкодування комунальних послуг за грудень; оплату послуг складування за грудень було здійснено згідно з актом №46 від 31.12.2021; період фактичного перебування у січні 2022 з 01 - 10 січня добровільно сплачено у сумі 8387,10 грн, про що свідчить банківська виписка. До вказаного листа відповідач надав наступні документи:

- акт надання послуг №19 від 31.12.2021 за відшкодування комунальних послуг за листопад 2021року;

- акт надання послуг №46 від 31.12.2021 за послуги зберігання за грудень 2021 року;

- акт надання послуг №7 від 31.08.2021 за послуги зберігання за червень та відшкодування комунальних послуг за липень 2021року;

- акт надання послуг №10 від 31.07.2021 за послуги зберігання за червень 2021 року;

- платіжне доручення №285 від 09.01.2022 за відшкодування послуг зберігання з 01.01.2022 по 10.01.2022;

- платіжне доручення №284 від 09.01.2022 за відшкодування вартості комунальних послуг за грудень 2021 року.

Як зазначає позивач, фактично за спірним договором позивачем відповідачу було передане у користування вищевказане приміщення, дій щодо послуг не вчинялось.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про повне задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003).

В Україні основоположним принципом судочинства згідно Конституції України та Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є принцип верховенства права.

Як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 верховенство права - це панування права в суспільстві. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ч.1 ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Згідно з п.п. 5,6 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За умовами ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Статтею 235 ЦК України визначено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 стаття 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За змістом ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у володіння та користування майно для здійснення господарської діяльності. За договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або єдиний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ). Об`єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як єдині майнові комплекси, тобто господарські об`єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об`єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб`єктам господарювання. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 284 ГК України визначено, що істотними умовами договору оренди є: об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу. Оцінка об`єкта оренди здійснюється за відновною вартістю, крім об`єктів оренди державної та комунальної власності, оцінка яких здійснюється за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України. Умови договору оренди зберігають свою силу на весь строк дії договору, а також у разі якщо після його укладення законодавством встановлено правила, що погіршують становище орендаря. Реорганізація орендодавця не є підставою для зміни умов або розірвання договору оренди. Строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Закон України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції, чинній станом на 01.07.2019) регулює: організаційні відносини, пов`язані з передачею в оренду майна державних підприємств, установ та організацій, підприємств, заснованих на майні, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності (далі - підприємства), їх структурних підрозділів, та іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в державній та комунальній власності; майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності.

Згідно з ч.6 ст. 1 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції, чинній станом на 01.07.2019) відносини оренди об`єктів централізованого водо-, теплопостачання і водовідведення, що перебувають у комунальній власності, регулюються цим Законом з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про особливості передачі в оренду чи концесію об`єктів централізованого водо-, теплопостачання і водовідведення, що перебувають у комунальній власності».

У відповідності до ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції, чинній станом на 01.07.2019) орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності. Державну політику у сфері оренди здійснюють: Кабінет Міністрів України, а також Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо державного майна; органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим, - щодо майна, яке належить Автономній Республіці Крим; органи місцевого самоврядування - щодо майна, яке перебуває в комунальній власності.

Згідно з ч.1 ст. 5 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції, чинній станом на 01.07.2019) орендодавцями є: Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутного (складеного) капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), що є державною власністю, крім майна, що належить до майнового комплексу Національної академії наук України та галузевих академій наук, а також майна, що належить вищим навчальним закладам та/або науковим установам, що надається в оренду науковим паркам та їхнім партнерам; органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування управляти майном, - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке відповідно належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності; державне підприємство із забезпечення функціонування дипломатичних представництв та консульських установ іноземних держав, представництв міжнародних міжурядових організацій в Україні Державного управління справами - щодо нерухомого майна та іншого окремого індивідуально визначеного майна цього підприємства, що передається дипломатичним представництвам та консульським установам іноземних держав, представництвам міжнародних міжурядових організацій в Україні; підприємства, установи та організації - щодо нерухомого майна, загальна площа якого не перевищує 200 квадратних метрів на одне підприємство, установу, організацію, та іншого окремого індивідуально визначеного майна.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції, чинній станом на 01.07.2019) істотними умовами договору оренди є: об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); термін, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань, якщо їх нарахування передбачено законодавством; відновлення орендованого майна та умови його повернення; виконання зобов`язань; забезпечення виконання зобов`язань - неустойка (штраф, пеня), порука, завдаток, гарантія тощо; порядок здійснення орендодавцем контролю за станом об`єкта оренди; відповідальність сторін; страхування орендарем взятого ним в оренду майна; обов`язки сторін щодо забезпечення пожежної безпеки орендованого майна. Укладений сторонами договір оренди в частині істотних умов повинен відповідати типовому договору оренди відповідного майна. Типові договори оренди державного майна розробляє і затверджує Фонд державного майна України, типові договори оренди майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, затверджують відповідно Верховна Рада Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування. За згодою сторін у договорі оренди можуть бути передбачені й інші умови. Умови договору оренди є чинними на весь строк дії договору і у випадках, коли після його укладення (приведення у відповідність з цим Законом) законодавством встановлено правила, які погіршують становище орендаря. Реорганізація орендодавця не є підставою для зміни умов чи розірвання договору оренди.

Статтею 13 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції, чинній станом на 01.07.2019) передбачено, що передача об`єкта оренди орендодавцем орендареві здійснюється у строки і на умовах, визначених у договорі оренди. Орендоване майно (крім таких видів нерухомого майна, як приміщення, частини будівель, споруд, а також іншого окремого індивідуально визначеного майна) включається до балансу орендаря із зазначенням, що це майно є орендованим. Орендовані приміщення, частини будівель, споруд та інше окреме індивідуально визначене майно залишаються на балансі підприємства чи господарського товариства, створеного у процесі приватизації (корпоратизації), із зазначенням, що це майно передано в оренду, та зараховується на позабалансовий рахунок орендаря із зазначенням, що це майно є орендованим. Якщо орендодавець у строки і на умовах, визначених у договорі оренди, не передасть орендареві об`єкт оренди, орендар має право вимагати від орендодавця передачі об`єкта та відшкодування збитків, завданих затриманням передачі, або відмовитися від договору і вимагати відшкодування збитків, завданих йому невиконанням договору оренди. Орендодавець зобов`язаний передати орендарю об`єкт оренди в комплекті та у стані, що відповідають істотним умовам договору оренди та призначенню майна, і повідомити орендаря про особливі властивості та недоліки майна, які йому відомі і які можуть бути небезпечними для життя, здоров`я, майна орендаря або інших осіб чи призвести до пошкодження самого майна під час користування ним.

Відповідно до ч.1 ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції, чинній станом на 01.07.2019) орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Закон України «Про оренду державного та комунального майна» (в чинній редакції) регулює: правові, економічні та організаційні відносини, пов`язані з передачею в оренду майна, що перебуває в державній та комунальній власності, майна, що належить Автономній Республіці Крим, а також передачею права на експлуатацію такого майна; майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання майна, що перебуває в державній та комунальній власності, майна, що належить Автономній Республіці Крим. Дія цього Закону не поширюється на відносини концесії державного та комунального майна.

Відповідно до ч.2 ст. 4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в чинній редакції) орендодавцями є: а) Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо єдиних майнових комплексів, нерухомого майна (будівель, споруд, їх окремих частин), а також майна, що не увійшло до статутного капіталу, що є державною власністю (крім майна, що належить до майнового комплексу Національної академії наук України та національних галузевих академій наук, а також майна, що належить вищим навчальним закладам та/або науковим установам, що надається в оренду науковим паркам та їхнім партнерам, та інших випадків, передбачених галузевими особливостями оренди майна); б) органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим, - щодо єдиних майнових комплексів, нерухомого майна та майна, що не увійшло до статутного капіталу, яке належить Автономній Республіці Крим; в) органи, уповноважені представницькими органами місцевого самоврядування, - щодо єдиних майнових комплексів, нерухомого майна і споруд, майна, що не увійшло до статутного капіталу, яке перебуває у комунальній власності; г) балансоутримувачі - щодо: нерухомого майна, загальна площа якого не перевищує 400 квадратних метрів на одного балансоутримувача, якщо менший розмір площі не встановлено рішенням представницького органу місцевого самоврядування - щодо об`єктів комунальної власності або галузевими особливостями оренди майна; нерухомого майна для організації та проведення науково-практичних, культурних, мистецьких, громадських, суспільних та політичних заходів - на строк, що не перевищує п`яти календарних днів протягом шести місяців, а також щодо майна, яке передається суб`єктам виборчого процесу для проведення публічних заходів (зборів, дебатів, дискусій) під час та на період виборчої кампанії; нерухомого майна для організації та проведення науково-практичних, культурних, мистецьких, громадських, суспільних та політичних заходів - на строк, що не перевищує 30 календарних днів протягом одного року щодо кожного орендаря, якщо балансоутримувачем є державне або комунальне підприємство, установа, організація, що здійснює діяльність з організування конгресів і торговельних виставок; іншого окремого індивідуально визначеного майна; ґ) державне підприємство із забезпечення функціонування дипломатичних представництв та консульських установ іноземних держав, представництв міжнародних міжурядових організацій в Україні Державного управління справами - щодо нерухомого майна та іншого окремого індивідуально визначеного майна цього підприємства, що передається дипломатичним представництвам та консульським установам іноземних держав, представництвам міжнародних міжурядових організацій в Україні.

Згідно з ч.1 ст. 5 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в чинній редакції) етапність передачі в оренду державного та комунального майна передбачає: прийняття рішення щодо наміру передачі майна в оренду; внесення інформації про потенційний об`єкт оренди до ЕТС; прийняття рішення про включення потенційного об`єкта оренди до одного із Переліків; опублікування інформації про потенційний об`єкт оренди, щодо якого прийнято рішення про включення до одного з Переліків, в ЕТС; розміщення в ЕТС оголошення про передачу майна в оренду; проведення аукціону на право оренди майна або передача об`єкта в оренду без проведення аукціону, укладення та публікація в ЕТС договору оренди.

Відповідно до ч.2 ст. 5 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в чинній редакції) порядок передачі в оренду державного та комунального майна, включаючи особливості передачі його в оренду (далі - Порядок передачі майна в оренду) визначається Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері реалізації майна (майнових прав, інших активів) або прав на нього на конкурентних засадах у формі аукціонів, у тому числі електронних аукціонів, та здійснює контроль за її реалізацією. Особливості передачі в оренду комунального майна, передбачені цим Законом, додатково можуть визначатися рішенням представницьких органів місцевого самоврядування з урахуванням вимог і обмежень, передбачених цим Законом і Порядком передачі майна в оренду.

Частиною 1 статті 8 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в чинній редакції) передбачено, що вартістю об`єкта оренди для цілей визначення стартової орендної плати є його балансова вартість станом на останнє число місяця, який передує даті визначення стартової орендної плати.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в чинній редакції) стартова орендна плата за об`єкт оренди визначається згідно з Порядком передачі майна в оренду. Забороняється передавати державне або комунальне майно в безоплатне користування або позичку. Строк договору оренди не може становити менше п`яти років, крім випадків, визначених Порядком передачі майна в оренду.

Згідно з ч.1 ст. 12 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в чинній редакції) Орендодавець оприлюднює в ЕТС оголошення про передачу майна в оренду на аукціоні в таких випадках та у такі строки: протягом 20 робочих днів з дати включення об`єкта оренди до Переліку першого типу, якщо включення такого об`єкта до Переліку відбулося за заявою потенційного орендаря згідно з частиною другою статті 6 цього Закону; протягом 20 робочих днів з дати подання потенційним орендарем заяви на оренду майна згідно з частиною першою статті 11 цього Закону; у будь-який час після включення об`єкта оренди до Переліку першого типу, якщо включення такого об`єкта до Переліку відбулося за власною ініціативою (ініціативою балансоутримувача, уповноваженого органу управління або орендодавця) і щодо якого відсутня заява на оренду майна, передбачена частиною першою статті 11 цього Закону.

За умовами ч.1 ст. 13 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в чинній редакції) Об`єкти державної та комунальної власності передаються в оренду за результатами проведення аукціону виключно в ЕТС, у тому числі аукціону, предметом якого є право на продовження договору оренди об`єкта згідно із статтею 18 цього Закону. Порядок функціонування ЕТС, порядок та строки передачі майна в оренду, подання заяв на участь в аукціоні, проведення аукціонів, розмір, порядок та строки сплати, повернення гарантійних, реєстраційних внесків, плати за участь в аукціоні (винагороди оператора), порядок та строки підписання, опублікування протоколу та договору оренди за результатами аукціону визначаються Порядком передачі майна в оренду. Адміністратор ЕТС визначається Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері реалізації майна (майнових прав, інших активів) або прав на нього на конкурентних засадах у формі аукціонів, у тому числі електронних аукціонів, а також здійснює контроль за її реалізацією. Адміністратор ЕТС не може бути власником, засновником або пов`язаною особою з особою оператора електронного майданчика. Поєднання функцій адміністратора ЕТС та оператора електронного майданчика в одній особі забороняється.

Відповідно до ч.1 ст. 15 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в чинній редакції) право на отримання в оренду державного та комунального майна без проведення аукціону мають: органи державної влади та органи місцевого самоврядування, інші установи і організації, діяльність яких фінансується за рахунок державного або місцевих бюджетів; релігійні організації для забезпечення проведення релігійних обрядів та церемоній; Пенсійний фонд України та його органи; дипломатичні представництва, консульські установи іноземних держав, представництва міжнародних міжурядових організацій в Україні для виконання функцій дипломатичного представництва, консульських і статутних функцій міжнародних міжурядових організацій.

Згідно з ч.2 ст. 15 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в чинній редакції) право на отримання в оренду державного та комунального майна, що не міститься в Переліку першого типу, без проведення аукціону також мають: музеї; державні та комунальні підприємства, установи, організації у сфері культури і мистецтв чи громадські організації у сфері культури і мистецтв (у тому числі національні творчі спілки або їх члени під творчі майстерні); заклади освіти всіх форм власності, що мають ліцензію на провадження освітньої діяльності; громадські організації ветеранів для розміщення реабілітаційних установ для ветеранів; реабілітаційні установи для осіб з інвалідністю та дітей з інвалідністю для розміщення таких реабілітаційних установ; державні та комунальні спеціалізовані підприємства, установи та заклади соціального обслуговування, що надають соціальні послуги відповідно до Закону України «Про соціальні послуги»; державні видавництва і підприємства книгорозповсюдження; вітчизняні видавництва та підприємства книгорозповсюдження, що забезпечують підготовку, випуск та (чи) розповсюдження не менш як 50 відсотків книжкової продукції державною мовою (за винятком видань рекламного та еротичного характеру); народні депутати України і депутати місцевих рад для розміщення громадської приймальні; потенційні орендарі для організації та проведення науково-практичних, культурних, мистецьких, громадських, суспільних та політичних заходів на строк, що не перевищує п`яти календарних днів протягом шести місяців, а також щодо майна, яке передається суб`єктам виборчого процесу з метою проведення публічних заходів (зборів, дебатів, дискусій) під час та на період виборчої кампанії; потенційні орендарі для організації та проведення науково-практичних, культурних, мистецьких, громадських, суспільних та політичних заходів на строк, що не перевищує 30 календарних днів протягом одного року щодо кожного орендаря, якщо балансоутримувачем є державне або комунальне підприємство, установа, організація, що здійснює діяльність з організації конгресів і торговельних виставок; державні та комунальні спортивні клуби, дитячо-юнацькі спортивні школи, школи вищої спортивної майстерності, центри олімпійської підготовки, центри студентського спорту закладів вищої освіти, фізкультурно-оздоровчі заклади, центри фізичного здоров`я населення, центри фізичної культури і спорту осіб з інвалідністю, а також бази олімпійської, паралімпійської та дефлімпійської підготовки; громадські об`єднання фізкультурно-спортивної спрямованості, що є неприбутковими організаціями, внесеними до Реєстру неприбуткових установ та організацій, утворені ними спортивні клуби (крім спортивних клубів, що займаються професійним спортом), дитячо-юнацькі спортивні школи, школи вищої спортивної майстерності, центри олімпійської підготовки, центри студентського спорту закладів вищої освіти, центри фізичної культури і спорту осіб з інвалідністю, що є неприбутковими організаціями, внесеними до Реєстру неприбуткових установ та організацій, - виключно для проведення спортивних заходів або надання фізкультурно-спортивних послуг; потенційні орендарі для організації та надання послуг з метою боротьби та протидії поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) на період дії карантину, зумовленого протидією поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19); молодіжні та дитячі громадські об`єднання, які протягом останніх двох років, що передують року звернення, співпрацюють з органами державної влади та/або органами місцевого самоврядування щодо виконання державних цільових, регіональних, місцевих та інших програм у сфері молодіжної політики; молодіжні центри, що є неприбутковими установами державної та комунальної форм власності.

Відповідно до п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про оренду державного та комунального майна» договори оренди державного або комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, продовжуються в порядку, передбаченому законодавством, яке діяло до дати набрання чинності цим Законом, до дати, яка наступить раніше: набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України чи рішенням представницького органу місцевого самоврядування (щодо договорів оренди комунального майна, розташованого в межах відповідної територіальної громади), передбаченим абзацом п`ятим частини другої статті 18 цього Закону, або 1 липня 2020 року. Після настання однієї з дат, яка відповідно до цього пункту наступить раніше, але у будь-якому випадку не раніше дня введення в дію цього Закону, договори оренди продовжуються в порядку, визначеному цим Законом. Договори оренди державного та комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, зберігають свою чинність та продовжують діяти до моменту закінчення строку, на який вони були укладені.

У відповідності до ч.1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Салов проти України» від 06.09.2005).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Надточий проти України» від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Предметом позову у цій справі є вимоги позивача про визнання недійсним договору зберігання №01-06/2019 від 01.07.2019 та додаткової угоди №01-12/2020 від 01.12.2020 до договору зберігання №01-06/2019 від 01.07.2019, укладених між Фізичною особою-підприємцем Мірошниковою Тетяною Олександрівною та Державним багатопрофільним підприємством «УРОЖАЙ».

У позовній заяві позивач посилається на те, що укладений між ним та відповідачем договір зберігання №01-06/2019 від 01.07.2019 та додаткова угода №01-12/2020 до договору зберігання від 01.12.2020 мають ознаки удаваного правочину, оскільки, об`єднавши фактично в спірному договорі декілька правочинів, укладення договору було спрямовано на передання відповідачу в платне користування нерухомого майна, що належить до державної власності, без дотримання порядку, визначеного законодавством.

Так, за удаваним правочином сторони умисно оформлюють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. У такій ситуації існують два правочини: один - удаваний, а інший - той, який сторони дійсно мали на увазі. Таким чином, удаваний правочин своєю формою приховує реальний правочин.

У постанові від 15.06.2018 у справі №916/933/17 Верховний Суд у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначив, що встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

Здійснивши аналіз умов договору зберігання №01-06/2019 від 01.07.2019 та додаткової угоди №01-12/2020 від 01.12.2020 до договору зберігання №01-06/2019 від 01.07.2019, господарський суд дійшов висновку, що цей договір містить елементи різних договорів, а саме про надання послуг та про оренду нерухомого майна, що належить до державної форми власності.

Як встановлено судом, умови укладеного між сторонами договору зберігання №01-06/2019 від 01.07.2019 та додаткової угоди №01-12/2020 від 01.12.2020 до договору зберігання №01-06/2019 від 01.07.2019, визначають домовленість сторін щодо передачі позивачем у строкове платне користування відповідача об`єкту нерухомості, що перебуває у власності держави та у позивача на праві господарського віддання. При цьому обставини укладення договору саме з метою отримання нерухомого майна у тимчасове платне користування не спростовані відповідачем.

Приймаючи до уваги зміст спірного договору та встановлені обставини справи, господарський суд дійшов висновку, що оскільки зміст оскаржуваного договору передбачає передачу у користування (в оренду) нерухомого майна, що перебуває у державній власності, до спірних відносин підлягають застосуванню норми Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Так, положеннями Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачений відповідний порядок укладення договору оренди державного майна, докази дотримання якого при укладенні спірного договору матеріали справи не містять.

Враховуючи вищевикладене, оскільки спірний договір зберігання №01-06/2019 від 01.07.2019 та додаткова угода №01-12/2020 від 01.12.2020 до договору зберігання №01-06/2019 від 01.07.2019, які передбачають передання в оренду нерухомого майна, що належить до державної власності, суперечать вимогам Закону України «Про оренду державного та комунального майна», господарський суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для визнання їх недійсними.

При цьому, суд зауважує, що враховуючи площу об`єкта, яка була передана відповідачу у користування, позивачем не доведена обставина відсутності у позивача повноважень на укладення договору, оскільки законом передбачено, що орендодавцями, в тому числі, є підприємства, установи та організації - щодо нерухомого майна, загальна площа якого не перевищує 200 квадратних метрів на одне підприємство, установу, організацію, та іншого окремого індивідуально визначеного майна.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд дійшов висновку про правомірність, підставність та необхідність задоволення заявлених Державним багатопрофільним підприємством «УРОЖАЙ» позовних вимог в повному обсязі.

Іншого відповідачем не доведено.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги Державного багатопрофільного підприємства «УРОЖАЙ» задовольнити повністю.

2.Визнати недійсними договір зберігання №01-06/2019 від 01.07.2019 та додаткову угоду №01-12/2020 від 01.12.2020 до договору зберігання №01-06/2019 від 01.07.2019, укладені між Фізичною особою-підприємцем Мірошниковою Тетяною Олександрівною та Державним багатопрофільним підприємством «УРОЖАЙ».

3.Стягнути з Фізичної особи-підприємця Мірошникової Тетяни Олександрівни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Державного багатопрофільного підприємства «УРОЖАЙ» (65044, Одеська обл., м. Одеса, Французський бульвар, буд. 10, ) 2270 /дві тисячі двісті сімдесят/ грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені ст. 256 ГПК України.

Повний текст рішення складено 04 лютого 2022 р.

Суддя Ю.С. Бездоля