ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"26" січня 2022 р.м. Одеса Справа № 916/2792/21

Господарський суд Одеської області у складі:

судді С.В. Літвінова

при секретарі Т.О. Липі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс "Курортний" (пров.Курортний,буд.2,Одеса,Одеська область,65009) до відповідача: Комунального підприємства "Одестранспарксервіс" (вул. Ніжинська, 51, Одеса, 65023) за участтю третьої осіби, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Обслуговуючий кооператив Дачно-будівельного кооператив БЕРЕГ (, 65009, м. Одеса, пров. Курортний, буд. 2/1) про визнання недійсним договору

за участю представників:

від позивача: Глиняна Г.В - довіреність;

від відповідача: Попова І.С. - довіреність;

від 3-ої особи: Черкес В.О. - за ордером.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Комплекс "Курортний" звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Комунального підприємства "Одестранспарксервіс", в якому просить господарський суд про визнання недійсним договору № 20/П-СЛ-2020/03-01 від 05.05.2020р..

Ухвалою суду від 04.10.2021р. було відкрито провадження по справі №916/2792/21, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

21.10.2021р. за вх. №27871/21 до суду від надійшов відзив на позов, згідно якого останній позовні вимоги не визнає вважає їх необґрунтованими безпідставними та просить суд в задоволені позову відмовити.

26.10.2021р. до Господарського суду Одеської області звернувся Обслуговуючий кооперативом Дачно-будівельний кооператив БЕРЕГ із заявою про залучення його до справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Обгрунтовуючи своє клопотання заявник посилається на те, що відповідно до Положення про організацію і порядок паркування транспортних засобів у місті Одеса, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 20.03.2011 р. №1251-УІ (зі змінами), Комунальним підприємством Одестранспарксервіс як уповноваженою особою з одного боку, та Обслуговуючим кооперативом Дачно-будівельний кооператив БЕРЕГ як оператором з іншого боку, було укладено оспорюваний в даній справі договір балансоутримування місць для паркування №20/П-СЛ-2020/03-01 від 05.05.2020 р., за яким оператору (0К ДБК БЕРЕГ) надано право організовувати та провадити діяльність із забезпечення паркування транспортних засобів.

Ухвалою суду від 27.10.2021 залучено до участі у справі №916/2792/21 в якості третьої осіби, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідач: Обслуговуючий кооператив Дачно-будівельного кооператив БЕРЕГ

24.11.2021 від Обслуговуючого кооперативу Дачно-будівельного кооператив БЕРЕГ надійшли письмові пояснення щодо позовних вимог відповідно яких просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 24.11.2021 продовжено строк підготовчого засідання до 03.01.2022 та оголошено перерву у підготовчому засіданні.

Ухвалою суду від 08.12.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

24.01.2022 від позивача надійшли письмові пояснення.

Позивач 26.01.2022 звернувся да суду з клопотанням про розгляд справи, яке призначено на 26.01.2022, без участі представника позивача за наявними матеріалами.

Судом після повернення з нарадчої кімнати, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін суд встановив наступне.

Як зазначає позивач, 19.08.2004р. між Одеською міською радою (Орендодавець, ОМР) та Закритим акціонерними товариством «ВАЛЕНТИНА» (надалі - ЗАТ «ВАЛЕНТИНА») укладено нотаріально посвідчений договір оренди землі, який зареєстровано за р/н № 8491.

Договір оренди від 19.08.2004р. є діючим в частині до 2054 року.

Товариство з обмеженою відповідальністю «КОМПЛЕКС «КУРОРТНИЙ» (надалі - Позивач, ТОВ «Комплекс «Курортний», Орендар) створено шляхом реорганізації ЗАТ «Валентина», таким чином, ТОВ «КОМПЛЕКС «КУРОРТНИЙ» є правонаступником всіх прав та обов`язків ЗАТ «Валентина», у тому числі і відносин пов`язаних з вищевказаним договором оренди землі.

Згідно п.1.1. Договору Орендодавець передає за рахунок земель міста, а Орендар приймає у строкове, платне володіння, користування земельну ділянку, загальною площею 29273 кв.м., що знаходиться за адресою: місто Одеса, Приморський район, провулок Курортний, під номером 2, згідно з планом земельної ділянки, який є невід`ємною частиною договору.

У відповідності до п.2.1. та п.3.1. Договору в оренду передана земельна ділянка загальною площею 2,9273 га, що розташована за адресою: м. Одеса, пров. Курортний, 2, яка складається із: земельної ділянки, площею 25250 кв.м (2,5250 га) для експлуатації та обслуговування курсової бази, передана в оренду строком на 50 років; земельної ділянки, площею 3088 кв.м (0,3088 га) для улаштування запроектованої вулиці, передана в оренду строком на 5 років; земельної ділянки, площею 935 кв.м. (0,0935 га) для організації проїзду, передана в оренду строком на 5 років.

Позивач вказує, що Орендар з моменту заключения договору оренди та по теперішній час сплачує орендну плату за земельну ділянку площею 2,9273 га.

Разом з тим, як вказує позивач, Товариству з обмеженою відповідальністю «КОМПЛЕКС «КУРОРТНИЙ» стало відомо, що 05.05.2020 року між Обслуговуючим кооперативом Дачно-будівельним кооперативом «БЕРЕГ» (Оператор) і Комунальним підприємством «Одестранспарксервіс» (Уповноважена особа) укладено договір балансоутримання місць для паркування на сусідній земельній ділянці за адресою: м. Одеса, пров. Курортний 2/2, яка входить в площу земельної ділянки 935 кв.м. із кадастровим номером :51:003:0082.

Відповідно до п.1.1. цього Договору уповноважена особа надає право Оператору організовувати та провадити діяльність із забезпечення паркування транспортних засобів на місцях для паркування (майданчик для паркування) загальною площею 82,50 кв.м., що розташовані за адресою: м. Одеса, пров. Курортний, 2/2 (82,50 кв.м.).

Згідно інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, земельна ділянка площею 935 кв.м. із кадастровим номером :51:003:0082 відноситься до земель комунальної власності, вид використання: для організації проїзду.

16.09.2020 року Рішенням Одеської міської ради № 6455-VII, земельну ділянку площею 935 кв.м. (кадастровий номер :51:003:0082) віднесено до земель загального користування, цільове призначення - К. 18.00 Землі загального користування (землі будь-якої категорії, які використовуються як майдани, вулиці, проїзди, шляхи, громадські пасовища, сіножаті, набережні, пляжі, парки, зелені зони, сквери, бульвари, водні об`єкти загального користування, а також інші землі, якщо рішенням відповідного органу державної влади чи місцевого самоврядування їх віднесено до земель загального користування).

Позивач наголошує, що на дату заключения спірного Договору земельна ділянка мала статус землі загального користування.

Разом з тим, як зазначає позивач, до прийняття рішення про віднесення вищевказаної земельної ділянки до земель загального користування Рішенням Одеської міської ради № 5954-УІІ від 29.04.2020 року Про внесення змін до рішення Одеської міської ради від 27 серпня 2014 року № 5286-VI «Про затвердження переліку спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів на території м. Одеси, у новій редакції» (далі - Рішення № 5954-УІІ), а саме пункту 1.1. доповнено перелік спеціальних земельних ділянок, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення паркування транспортних засобів на території м. Одеси (місця для паркування), затверджений згідно із додатком № 1 до рішення, зокрема додано до переліку земельну ділянку за адресою: пров. Курортний, 2/2 з місцями для паркування у кількості 4 одиниці та займаною площею 82,5 кв.м.

Позивач звертає увагу, що згідно з відповіддю КП «Одестранспарксервіс» від 16.11.2020 року № 128/05-10, 05.05.2020 року між КП «Одестранспарксервіс» та Обслуговуючим кооперативом Дачно-будівельний кооператив «БЕРЕГ» був укладений договір балансоутримання місць для паркування за № 20/П-СЛ-2020/03-01 (далі - Договір балансоутримання), за яким надано право організовувати та провадити діяльність із забезпечення паркування транспортних засобів на місцях для паркування (майданчик для паркування) загальною площею 82,50 кв.м, що розташована за адресою: м. Одеса, пров. Курортний, 2/2.

Також позивач зазначає, що відповідно до проекту розміщення майданчика для паркування транспортних засобів, який є додатком до Договору балансоутримання, надані в оренду місця для паркування площею 82,50 кв.м фактично розташовані на земельній ділянці загального користування площею 935 кв.м., ширина якої є меншою ніж 7,5 метрів та частково на 85 кв.м орендованої земельної ділянки ТОВ «КОМПЛЕКС «КУРОРТНИЙ» загальною площею 25250 кв.м (2,5250 га).

Позивач додатково зазначає, що майданчик для паркування транспортних засобів наданий з порушенням пункту 3.2. Положення про організацію та порядок паркування транспортних засобів у місті Одесі, затвердженого Рішенням Одеської міської ради №1251-VI від 20.09.2011 року, забороняється розміщення майданчиків для платного паркування транспортних засобів на вулицях з двома смугами руху завширшки менш ніж 7,5 метра.

Згідно зі схемою організації руху транспорту і пішоходів Детального плану територій в межах вулиць Генуезька, Піонерська, Французький бульвар, Гагарінське плато в місті Одеса, провулок Курортний відноситься до житлової вулиці з двома смугами руху транспортних засобів з шириною проїзної частини 7 метрів.

Позивач вважає, що вказані факти підтверджуються наступними документами: висновком інженера землевпорядника з винесенням в натурі на місцевості земельної ділянки, що знаходиться у користуванні ТОВ «КОМПЛЕКС «КУРОРТНИЙ», нанесенням на плані паркану із залізними воротами та трансформаторної підстанції № 6070; Фотофіксацією воріт, паркану та ТП № 6070; Планом топографо-геодезичних вишукувань, виконаних інженером - геодезистом Маріновим О.Л., яким показано самовільне заняття земельної ділянки площею 0,0085 га за адресою: м. Одеса, пров. Курортний, 2; Планом у М1:500 розміщення місць для паркування автомобілів та трансформаторної підстанції № 6070; Планом у М1:500 розміщення місць для паркування автомобілів та трансформаторної підстанції № 6070 з фото підосновою; Листом департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради від 25.11.20, № 01-15/501 к; Ортофотопланом ділянки за адресою: м. Одеса, пров. Курортний, 2/2; Викопіюванням із топооснови м. Одеси М 1:2000 пров. Курортний, 2/2.

Позивач наголошує, що на даний час на в`їзді на земельну ділянку площею 935 кв.м. (кадастровий номер :51:003:0082) встановлені залізні ворота, які перешкоджають доступу до цієї землі, отже доступ до майданчика для паркування, загальною площею 82,50 кв.м., що розташований за адресою: м. Одеса, пров. Курортний, 2/2 (82,50 кв.м.) є не доступним для жителів міста Одеси, відповідно є обмеженим. Автоматичні в`їзні та виїзні термінали відсутні.

Зокрема, як вказує позивач у відповідь на адвокатський запит поданий в інтересах ТОВ «Комплекс Курортний» отримано копію договору, а схема розміщення майданчиків для платного паркування транспортних засобів не надана. Отже в порушення п. 2.1. ч. 2 Положення про організацію та порядок паркування транспортних засобів у місті Одесі, затверджене рішенням Одеської міської ради №1251- VI від 20.09.2011р. Договір було укладено без складення відповідної Схеми.

Позивач вважає, що відповідно до п. 6.4. Договору, Договір може бути розірвано в односторонньому порядку за вимогою Уповноваженої особи у разі неналежного виконання Оператором п.п. 3.2, 3.2 цього Договору шляхом відповідного письмового повідомлення.

Позивач посилається на ст. 203 ЦК України відповідно якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

За посиланнями позивача, Договір балансоутримання місць для паркування № 20/П-СЛ-2020/03-01 від 05.05.2020р. має бути визнаним недійсним.

Отже посилаючись на вищенаведені обставини Товариство з обмеженою відповідальністю "Комплекс "Курортний" звернулось до господарського суду Одеської області з відповідним позовом за захистом свого порушеного права.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України „Про судоустрій і статус суддів є, зокрема, забезпечення гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів кожного.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003р.).

В Україні основоположним принципом судочинства згідно Конституції України та Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є принцип верховенства права.

Як вказано у Рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року №15-рп/2004 верховенство права - це панування права в суспільстві. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі Пантелеєнко проти України зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі Дорани проти Ірландії Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття ефективний засіб передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи Каіч та інші проти Хорватії (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.

Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Так, звертаючись з відповідним позовом до суду Товариство з обмеженою відповідальністю "Комплекс "Курортний", просить суд визнати недійсним Договір № 20/П-СЛ-2020/03-01 укладений 05.05.2020 року між Обслуговуючим кооперативом Дачно-будівельним кооперативом «БЕРЕГ» (Оператор) і Комунальним підприємством «Одестранспарксервіс» (Уповноважена особа) балансоутримання місць для паркування за адресою: м. Одеса, пров. Курортний, 2/2.

Згідно зі ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; правочин може вчинятися усно або в письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Предметом розгляду по цій справі є позовна вимога ТОВ «Комплекс «Курортний» про визнання недійсним Договору №20/П-СЛ-2020/03-01 від 05.05.2021 р., укладеного між КП «Одестранспарксервіс» та ОК ДБК «БЕРЕГ».

Відповідно до ч. 2 ст. 202 ЦК України: «Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори)».

Відповідно до ч. 1-3 ст. 626 ЦК України: «Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обоє 'язків.

Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов`язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов`язку щодо першої сторони.

Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору».

Так, Оспорюваний Договір є двостороннім договором, сторонами якого є Уповноважена особа - КП «Одестранспарксервіс» (відповідач) та Оператор ОК ДБК «БЕРЕГ» (третя особа).

При цьому, ТОВ «Комплекс «Курортний» (позивач) не є стороною Оспорюваного Договору та оскаржує його, як заінтересована особа.

У п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 09.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено: «Особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину».

Відтак, Позивач подаючи позов про визнання недійсним договору повинен визначити відповідачами дві сторони договору, а не одну сторону.

У справі за позовом заінтересованої особи про визнання недійсним договору як відповідачі мають залучатись всі сторони правочину, а тому належними відповідачами є сторони оспорюваного договору, а не одна із них.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 48 ГПК України: «Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених в частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача».

Відповідно до ч. 2 ст. 14 ГПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності».

За положеннями ст.ст. 14, 48 ГПК України визначення відповідачів у справі є виключним, диспозитивним правом позивача, яким він може скористатись до закінчення підготовчого провадження у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Комплекс «Курортний» не заявляв клопотань про залучення ДБК «БЕРЕГ» до участі у справі в якості співвідповідача до закінчення підготовчого провадження, хоча на момент подання позову мав в розпорядженні Оспорюваний Договір та знав, що ДБК «БЕРЕГ» є другою стороною, яку слід залучити в якості співвідповідача.

У справі, що розглядається, позов пред`явлено ТОВ «Комплекс «Курортний» до КП «Одестранспарксервіс», ОК ДБК «БЕРЕГ» є третьою особою, а не співвідповідачем.

Заявлені позивачем вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків ОК ДБК «БЕРЕГ» , а отже такі вимоги не можуть бути розглянуті судом і вирішені у спорі позивача з третьою особою, яка в такій ситуації має бути залучена співвідповідачем, оскільки лише за наявності належних відповідачів у справі cvд v змозі вирішувати питання про обґрунтованість чи необґрунтованість позовних вимог, без залучення таких належних відповідачів позовні вимоги вирішені бути не можуть.

Оскільки ТОВ «Комплекс «Курортний» не скористався правом на залучення співвідповідача, позовні вимоги вирішені бути не можуть, а тому суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з підстав неналежного складу співвідповідачів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Інші посилання позивача не спростовують висновків, до яких дійшов суд.

При цьому, суд звертає увагу сторін на те, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (ЄСПЧ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів… мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. І хоча п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суду обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Саме такі висновки викладені у рішенні ЕСПЧ від 10.02.2010р.у справі "Серявін та інші проти України"

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс "Курортний" про визнання недійсним Договору №20/П-СЛ-2020/03-01 від 05.05.2021р., укладеного між КП «Одестранспарксервіс» та ОК ДБК «БЕРЕГ» слід відмовити.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на позивача відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 79, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. В задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс "Курортний" до Комунального підприємства "Одестранспарксервіс" за участтю третьої осіби, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Обслуговуючий кооператив Дачно-будівельного кооператив БЕРЕГ про визнання недійсним договору відмовити повністю.

2. Судові витрати по сплаті судового збору у розмірі покласти на позивача.

Повний текст рішення складено 07 лютого 2022 р.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Літвінов