ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" лютого 2022 р. Справа№ 910/16038/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Агрикової О.В.

Яковлєва М.Л.

при секретарі судового засідання Михайленко С.О.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр промислових засобів індивідуального захисту"

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.12.2021

у справі №910/16038/21 (суддя Морозов С.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові засоби індивідуального захисту"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр промислових засобів індивідуального захисту"

про стягнення 302 539,73 грн

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Промислові засоби індивідуального захисту" (далі - ТОВ "Промислові засоби індивідуального захисту", позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр промислових засобів індивідуального захисту" (далі - ТОВ "Центр промислових засобів індивідуального захисту", відповідач) суми основної заборгованості в розмірі 300 000,00 грн та суми 3% річних в розмірі 2 539,73 грн, обґрунтовуючи вимоги неналежним виконанням відповідачем умов усного договору поставки в частині оплати поставленого товару.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.12.2021 у справі №910/16038/21 позов задоволено повністю, стягнуто з ТОВ "Центр промислових засобів індивідуального захисту" на користь ТОВ "Промислові засоби індивідуального захисту" 300 000,00 грн основного боргу, 3% річних - 2 539,73 грн та суму судового збору в сумі 4 538,10 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд виходив з доведеності позивачем заявлених вимог та неналежного виконання боржником зобов`язань за договором поставки у спрощений спосіб в частині своєчасної оплати поставленого товару.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Центр промислових засобів індивідуального захисту" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині розрахунку 3% річних та постановити нове рішення, в якому вірно розрахувати суму, що підлягає стягненню.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку з чим висновки суду не відповідають обставинам справи.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт вказував на те, що вимога-претензія була ним отримана 12.06.2021, а тому розрахунок 3% річних в порядку статті 625 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) позивач мав нараховувати, з урахуванням приписів статті 530 ЦК України, починаючи з 21.06.2021 по 27.09.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.12.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Центр промислових засобів індивідуального захисту" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.12.2021 у справі №910/16038/21, призначено справу до розгляду на 02.02.2022, встановлено позивачеві строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, зобов`язано скаржника уточнити вимоги апеляційної скарги щодо суми 3% річних, яка підлягає стягненню, з Господарського суду міста Києва витребувано матеріали справи №910/16038/21.

Позивач правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) не скористався, відзиву на апеляційну скаргу не надав.

У судове засідання скаржник явку свого уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, про місце, дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення останньому копії ухвали про відкриття апеляційного провадження у даній справі.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відповідно до частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

Водночас, колегія звертає увагу на те, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Обговоривши питання щодо можливості розгляду апеляційної скарги за відсутності скаржника, явка якого у судове засідання обов`язковою не визначалась, заслухавши думку представника позивача, судова колегія, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд скарги без його участі.

У судовому засіданні представник позивача вимоги апеляційної скарги не визнав, доводи, на яких вона ґрунтується вважає безпідставними, а судове рішення законним, у зв`язку з чим просив залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

02.02.2022 у судовому засіданні колегією суддів апеляційного господарського суду було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи межі перегляду справи судом апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає, що предметом апеляційного перегляду у даній справі є рішення суду першої інстанції лише в частині задоволення позовних вимог про стягнення 3% річних, з періодом нарахування яких апелянт не погодився.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Товариством з обмеженою відповідальністю "Промислові засоби індивідуального захисту", як постачальником, було поставлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Центр промислових засобів індивідуального захисту", як покупцеві, товар на загальну суму в розмірі 357 893,81 грн, згідно наступних видаткових накладних:

- №8112 від 02.10.2018 на суму 93 600,00 грн (рахунок-фактура на оплату №8906 від 28.09.2018);

- №8794 від 25.10.2018 на суму 1 216,80 грн (рахунок-фактура на оплату №9810 від 25.10.2018);

- №8795 від 25.10.2018 на суму 6 796,80 грн (рахунок-фактура на оплату №9767 від 24.10.2018);

- №8800 від 25.10.2018 на суму 618,06 грн (рахунок-фактура на оплату №9333 від 10.10.2018);

- №8913 від 31.10.2018 на суму 4 764,24 грн (рахунок-фактура на оплату №9964 від 31.10.2018);

- №8976 від 09.11.2018 на суму 82 836,00 грн (рахунок-фактура на оплату №10026 від 01.11.2018);

- №9271 від 09.11.2018 на суму 24 172,20 грн, №10097 від 06.12.2018 на суму 57 142,80 грн (рахунок-фактура на оплату №8907 від 28.09.2018);

- №9287 від 12.11.2018 на суму 921,05 грн;

- №9647 від 22.11.2018 на суму 3 396,00 грн (рахунок-фактура на оплату №10762 від 21.11.2018);

- №9983 від 04.12.2018 на суму 500,04 грн (рахунок-фактура на оплату №10952 від 27.11.2018);

- №9984 від 04.12.2018 на суму 4 885,20 грн (рахунок-фактура на оплату №11056 від 29.11.2018);

- №10042 від 04.12.2018 на суму 2 340,00 грн (рахунок-фактура на оплату №10956 від 27.11.2018);

- №10426 від 17.12.2018 на суму 9 258,00 грн (рахунок-фактура на оплату №11617 від 14.12.2018);

- №41 від 11.01.2019 на суму 1 186,08 грн (рахунок-фактура на оплату №22 від 08.01.2019);

- №42 від 11.01.2019 на суму 4 460,40 грн (рахунок-фактура на оплату №24 від 08.01.2019);

- №71 від 15.01.2019 на суму 44 962,80 грн (рахунок-фактура на оплату №122 від 15.01.2019);

- №106 від 18.01.2019 на суму 446,16 грн (рахунок-фактура на оплату №185 від 18.01.2019);

- №117 від 21.01.2019 на суму 2 568,00 грн (рахунок-фактура на оплату №211 від 21.01.2019);

- №229 від 28.01.2019 на суму 6 746,40 грн (рахунок-фактура на оплату №15 від 04.01.2019);

- №344 від 04.02.2019 на суму 243,60 грн (рахунок-фактура на оплату №481 від 04.02.2019);

- №442 від 12.02.2019 на суму 4 719,60 грн (рахунок-фактура на оплату №615 від 12.02.2019);

- №511 від 19.02.2019 на суму 113,58 грн (рахунок-фактура на оплату №729 від 19.02.2019).

Відповідачем прийнято зазначений товар, що підтверджується підписами відповідальних осіб та відбитками печатки товариства на вищевказаних видаткових накладних.

Також судом першої інстанції встановлено факт повернення відповідачем частини товару на суму 31 380,41 грн відповідно до накладних про повернення постачальнику №16 від 14.12.2018 на суму 921,05 грн та №3 від 02.05.2019 на суму 30 459,36 грн.

Однак, оплата товару відповідачем проведена лише на суму 26 513,40 грн згідно платіжного доручення №850 від 23.04.2019, у зв`язку з чим товар на суму 300 000,00 грн (вартість поставленого товару 357 893,81 грн - повернення товару на суму 31 380,41 грн та - часткова оплата на суму 26 513,40 грн = 300 000,00 грн) залишається не оплаченим.

У зв`язку з неоплатою відповідачем поставленого товару, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості та 3% річних в розмірі 2 539,73 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги вважає необгрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, зважаючи на наступне.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною 1 статті 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (частина 2 статті 638 ЦК України).

Згідно частини 1 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Сторонами у справі не заперечується, що між ними склалися господарські відносини з приводу поставки товару у спрощений спосіб.

При цьому, як правильно встановив суд першої інстанції, відповідач здійснив оплату товару лише частково на суму 26 513,40 грн, у зв`язку з чим останній має заборгованість щодо оплати решти товару на суму 300 000,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач направив на адресу відповідача рекомендованим листом з описом вкладення вимогу-претензію від 08.06.2021 за вих.№8/06-21, в якій останньому пропонувалось у семиденний строк з дати отримання вимоги-претензії сплатити позивачеві вартість поставленого товару у розмірі 300 000,00 грн.

Цією ж вимогою відповідач був поставлений до відома, що у разі її невиконання, позивачем буде ініційовано звернення до господарського суду з відповідним позовом (а.с.9-10).

Дану вимогу-претензію ТОВ "Центр промислових засобів індивідуального захисту" отримало 09.06.2021, що об`єктивно підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за штрихкодовим ідентифікатором №022 (а.с.11).

Відповідно до статі 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Враховуючи ту обставину, що загальна сума основного боргу в розмірі 300 000,00 грн підтверджена належними доказами, при цьому відповідачем на момент прийняття рішення не надано належних доказів, що підтверджують повне погашення вказаної заборгованості перед позивачем, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про застосування до спірних правовідносин частини 2 статті 625 ЦК України, яка визначає обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора по сплаті суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, суд першої інстанції, здійснивши арифметичний перерахунок заявлених позивачем до стягнення сум трьох відсотків річних, правомірно взяв для розрахунку період прострочення відповідача з 17.06.2021 по 27.06.2021, визначивши кількість днів прострочення - 103 дні.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягає сума 3% річних у розмірі 2 539,73 грн.

Таким чином, вищенаведеним спростовуються доводи апеляційної скарги про отримання відповідачем вимоги-претензії ТОВ "Промислові засоби індивідуального захисту" 12.06.2021 та твердження останнього щодо неправильного визначення позивачем та судом періоду прострочення для нарахування 3% річних.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищезазначене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 06.12.2021 у справі №910/16038/21 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр промислових засобів індивідуального захисту" має бути залишена без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні, на підставі статті 129 ГПК України, покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр промислових засобів індивідуального захисту" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.12.2021 у справі №910/16038/21 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 06.12.2021 у справі №910/16038/21 залишити без змін.

3.Матеріали справи №910/16038/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст.286-291 ГПК України.

Повний текст постанови виготовлено 07.02.2022.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді О.В. Агрикова

М.Л. Яковлєв