РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

31.01.2022Справа № 910/12879/21
Господарський суд міста Києва у складі судді І.О. Андреїшиної, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін господарську справу

За позовом Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" (01001, м. Київ, вул. Володимирська, 51-А, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хантарі" (03150, м. Київ, вул. Ділова (Димитрова), 6 )

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача

Комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (01001, м. Київ, площа Івана Франка, 5, )

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві (04107, вулиця Багговутівська, 26, Київ, )

про стягнення 71 172,34 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство «Київжитлоспецексплуатація» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Хантарі» про стягнення заборгованості за договором № 1781 від 05.07.2010 про надання послуг на теплопостачання та технічне обслуговування і утримання внутрішньо будинкових інженерних систем ЦО та їх абонентських уводів у розмірі 71 172,34 грн, з яких 66 979,85 основної заборгованості, пені у розмірі 2 198,10 грн, інфляційних втрат у розмірі 1 495,09 грн та 3 % річних у розмірі 499,30 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.08.2021 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

У зв`язку з відсутністю фінансування видатків на оплату послуг з пересилання поштових відправлень Господарським судом міста Києва було зупинено відправку кореспонденції засобами поштового зв`язку, з огляду на що ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.08.2021 було надіслано учасникам справи 07.10.2021, про що свідчить відмітка канцелярії на звороті ухвали Господарського суду міста Києва від 16.08.2021.

Відповідач, згідно з рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення № 020 отримав 12.10.2021 ухвалу суду про відкриття провадження у справі № 910/12879/21 від 16.08.2021, проте не скористався своїм правом, забезпеченим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, відзив у встановлений строк суду не надав.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.11.2021 залучено до участі у справі Комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача. Запропоновано позивачу подати суду у строк до 03.12.2021: письмові пояснення щодо строку дії договору № 1781 від 05.07.2010 та належні та допустимі докази відсутності вузла на комерційному та абонентському обліку.

06.12.2021 засобами поштового зв`язку позивачем подано письмові пояснення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.12.2021 залучено до участі у справі Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

28.12.2021 засобами поштового зв`язку позивачем подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведені положення, господарський суд зазначає, що сторони не були позбавлені права та можливості самостійно ознайомитись з ухвалою суду, в якій зазначено відомості щодо його провадження, яке є у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідно до частини другої статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України).

Судом, також враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України №1-5/45 від 25 січня 2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

05.07.2010 між КП «Київжитлоспецексплуатація» (підприємство за договором) та ТОВ «Хантарі» (споживач за договором) укладено договір №1781 про надання послуг на теплопостачання та технічне обслуговування і утримання внутрішньобудинкових інженерних систем ЦО та їх абонентських уводів (далі - «Договір»), предметом якого є надання послуг на теплопостачання та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої у гарячій воді та експлуатаційних витрат; обслуговування та утримання внутрішньобудинкових інженерних систем ЦО та їх абонентських уводів в нежилому приміщенні (будинку) за адресою: вул. Леваневського, 2 літ А.

Відповідно до пункту 2.2 Договору підприємство зобов`язано, в тому числі, розподіляти, надану енергопостачальною організацією в цілому на будинок, теплову енергію у вигляді гарячої води на потреби: опалення (під час опалювального сезону), в кількості та в обсягах, що відповідають технічній документації будинку та площі, займаній споживачем (звернення-доручення); надавати послуги по розрахунковому обслуговуванню абонентів з енергопостачальною організацією за спожиту теплову енергію, проводити засобами дирекції, як структурного підрозділу підприємства, технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем опалення, абонентських уводів згідно з наданою калькуляцією.

Згідно з пунктами 2.3.5 та 2.3.6 Договору споживач зобов`язаний забезпечувати належну експлуатацію теплосистем у займаних приміщеннях та своєчасне вжиття заходів з утеплення приміщень та місць загального користування. Своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати (сплачувати) на розрахунковий рахунок Дирекції по експлуатації нежилих будинків (структурного підрозділу підприємства) вартість спожитої теплової енергії та технічного обслуговування теплосистеми.

Пунктом 2.3.10 Договору встановлено, що при наявності заборгованості за отримані послуги в забезпеченні тепловою енергією сплачувати всю суму боргу до закінчення опалювального сезону.

У додатку №1 до Договору сторонами погоджено тарифи на теплову енергію та технічне обслуговування тепломережі. При цьому, у пункті 5 вказаного додатку сторони погодились, що можлива зміна тарифів протягом строку дії правочину.

Порядок розрахунків за теплову енергію визначено у додатку №2 до Договору, зокрема, п. п. 2, 3 додатку визначено, що споживач щомісяця з 14 по 18 число самостійно отримує у підприємства (за адресою: вул. Артема, 58/2-Д, договірно-розрахунковий відділ) акт звірки на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акту звірки споживач повертає підприємству), розрахунок фактичного споживання теплової енергії за попередній та поточний місяці та технічного обслуговування, з урахуванням остаточного сальдо розрахунків на початок розрахункового періоду та акт виконаних робіт. Сплату за вказаними документами, споживач виконує не пізніше 23 числа поточного місяця.

30.08.2018 між КП «Київжитлоспецексплуатація», як балансоутримувачем будинку за адресою: вул. Леваневського, 2 літ А (за договором - абонент) та Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (за договором - енергопостачальна організація) укладено договір на постачання теплової енергії у гарячій воді №4541520 (далі - договір з енергопостачальною організацією), відповідно до якого енергопостачальна організація надає теплову енергію у нежилий будинок розташований за адресою: м. Київ, вул. Леваневського, 2 літ. А, а абонент оплачує її вартість, щорічно в міжопалювальний період готує теплове господарство до опалювального періоду та здійснює технічне обслуговування систем теплопостачання будинку, (п. п. 2.3.2, 2.3.13, 2.3.17. Договору з енергопостачальною організацією).

Облік споживання теплової енергії у наведеному будинку проводиться за приладами обліку (звернення-доручення відповідача та п. 5.1. договору з енергопостачальною організацією).

При відсутності приладу обліку або виходу його з ладу - кількість відпущеної теплової енергії визначається енергопостачальною організацією розрахунковим способом (п. 5.5 договору з енергопостачальною організацією).

При цьому, за змістом п. 3.2. п. 3 Додатку №2 до Договору та п. п. 4, 5 додатку №4 до договору з енергопостачальною організацією, абонентам, що не мають приладів обліку кількість фактично спожитої теплової енергії визначається згідно договірних навантажень з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія від теплових джерел енергопостачальної організації та кількості годин (діб) роботи тепловикористовуючого обладнання споживача в розрахунковому періоді на підставі табуляграм МВРТ (облікових карток). Кількість фактичного споживання теплової енергії зазначається у обліковій картці.

Окрім того, наведені положення договорів узгоджуються з приписами абзацу другого п. 20 Правил користування теплової енергії, затверджених постановою Кабінету міністрів України 03.10.2007 №1198, яким передбачено, що у разі відсутності, пошкодження та/або неправильної роботи приладів комерційного обліку оплата здійснюється відповідно до визначених у договорі навантажень з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.

Калькуляція вартості робіт по забезпеченню технічної експлуатації внутрішньобудинкових мереж ЦО, абонентських уводів нежилих будинків та технічне обслуговування вузла обліку теплової енергії (в розрахунку на квадратний метр орендованої, приватизованої, прийнятої на баланс площі в місяць (без ПДВ) від 04.11.2015 та Калькуляція вартості послуг з технічної експлуатації внутрішньобудинкових мереж системи ЦО, ГВП та абонентських вводів нежилих будинків (в розрахунку на 1 кв.м. орендованої, приватизованої, прийнятої на баланс площі в місяць (без ПДВ) від 17.03.2020 не включають витрати на заміну приладу комерційного обліку.

Позивач зазначає, що останнім було виконано всі необхідні заходи з підготовки будинку до опалювального періоду 2020-2021, а енергопостачальною організацією було проведено перевірку готовності об`єкта теплоспоживання до опалювального сезону та видано Акт готовності до опалювального періоду.

Теплопостачання нежилого будинку в опалювальному періоді з 2020 по 2021 рік було розпочато 06.11.2020 , що підтверджується нарядом КП «Київтеплоенерго» на включення №92 від 05.11.2020 та припинено 02.04.2021, що підтверджується нарядом КП «Київтеплоенерго» на відключення №45 від 02.04.2021 року.

Враховуючи, що на момент подачі теплоносія, а також впродовж опалювального періоду 2020/2021 , споживачі тепла не провели заміну приладу обліку тепла з постановлениям його на комерційний облік, позивач у позовній заяві зазначає, що нарахування за спожиту теплову енергію було проведено розрахунково.

Зокрема, відповідачу було проведено нарахування за послуги технічного обслуговування системи ЦО за період з червня 2020 по квітень 2021 згідно з калькуляцією вартості послуг з технічної експлуатації внутрішньобудинкових мереж системи ЦО, ГВП та абонентських вводів нежилих будинків (в розрахунку на 1 кв.м. орендованої, приватизованої, прийнятої на баланс площі в місяць (без ПДВ) від 17.03.2020, яку було введено в дію позивачем з 01.04.2020 відповідно до п. 3.1.8. договору.

Позивач зазначає, що загальний обсяг спожитої теплової енергії розподілено між споживачами пропорційно до опалювальної площі. Згідно з розрахунками нарахувань, відповідачу нараховано вартість теплопостачання на підставі облікових карток КП «Київтеплоенерго», пропорційно до опалювальної площі приміщень, які належать Відповідачу на праві власності.

Крім того, позивач у позовній заяві зазначає, що заборгованість за теплопостачання та послуги технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем централізованого опалення та абонентських уводів наданих за договором в період з серпня 2018 по лютий 2019, яка виникла у відповідача в період з 24.09.2018 по 24.03.2019, сплачено 10.06.2020 в процесі виконавчого провадження №60088211 про примусове виконання наказу Господарського суду міста Києва від 08.08.2019 у справі №910/4036/19, виданого на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2019 у справі №910/4036/19.

Заборгованість за теплопостачання та послуги технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем централізованого опалення та абонентських уводів, наданих за Договором в період з березня по серпень 2019, яка виникла у відповідача в період з 24.04.2019 по 30.09.2019, сплачено 10.06.2020 в процесі виконавчого провадження №61458053 про примусове виконання наказу Господарського суду міста Києва від 16.01.2020 у справі №910/14187/19, виданого на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2019 р. у справі №910/14187/19.

Крім того, заборгованість за теплопостачання та послуги технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем централізованого опалення та абонентських уводів, наданих за Договором в період з вересня 2019 по травень 2020, яка виникла у відповідача в період з 24.10.2019 по 24.06.2020, сплачено відповідачем платіжним дорученням від 24.12.2020 №48 відповідно до рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2020 у справі №910/15568/20.

Позивач зазначає, що теплопостачання та технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем централізованого опалення, абонентських уводів за червень 2020 - квітень 2021 оплата від відповідасча не надійшла.

У зв`язку з вищевикладеним позивач зазначає, що у відповідача перед позивачем в період з 24 вересня 2020 по 24 травня 2021 виникла заборгованість в сумі 66 979,85 грн за надані протягом червня 2020 -квітня 2021 послуги теплопостачання та технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем опалення, абонентських уводів, нарахована згідно з калькуляцією вартості послуг з технічної експлуатації внутрішньобудинкових мереж системи ЦО, ГВП та абонентських вводів нежилих будинків (в розрахунку на 1 кв.м. орендованої, приватизованої, прийнятої на баланс площі в місяць (без ПДВ) від 17.03.2020 р. на підставі п.2.3.6. договору та п.3.5. додатку №2 до договору.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 1495,09 грн інфляційної складової боргу за період з 01.10.2020 по 30.04.2021, 499,30 грн 3% річних за період з 24.09.2020 по 31.05.2021 та 2 198,10 грн пені за період з 24.11.2020 по 31.05.2021.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов такого обґрунтованого висновку.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до приписів Положення про порядок підготовки систем теплоспоживання споживачів до опалювального сезону у м. Києві, що затверджене розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №1117 від 06.08.2008 і передбачає підтримання системи теплоспоживання будинку та трубопроводів абонентських уводів у належному технічному стані, проведення ремонтних робіт у теплових мережах і системах теплоспоживання та підготовку теплового господарства будинку до опалювального сезону з отриманням в енергопостачальній організації акту про готовність до опалювального періоду.

Відповідно до пункту 3.11 вказаного Положення включення чи відключення споживача виконується за нарядом підрозділу теплопостачальної організації.

Відповідно до пункту 6.3.88 Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж, затверджених наказом Міністерства палива та енергетики України № 71 від 14.02.2007, після закінчення ремонтних робіт у теплових мережах і системах теплоспоживання та їх готовності до опалювального сезону споживачам слід отримати від суб`єкта господарювання (організації) централізованого теплопостачання акт готовності до опалювального сезону (додаток 10), складений в установленому порядку, та дозвіл на подачу теплоносія.

Відповідно до п. п. 6.3.79 п. 6.3 вказаних Правил, у процесі експлуатації теплових мереж необхідно стежити за станом ЗВТ (засоби вимірювальної техніки), періодично звіряти їх покази з контрольними. Несправні прилади підлягають заміні.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» до переліку категорій законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що, підлягають періодичній повірці, затвердженої постановою Кабінету міністрів України №374 від 04.06.2015 входять теплолічильники та теплообчислювачі.

При цьому, наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України №1747 від 13.10.2016 для теплолічильників встановлено 4 річний міжповірочний інтервал.

Згідно з частинами 1, 6, 10 статті 3 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», оснащення будівель вузлами комерційного обліку та обладнанням інженерних систем для забезпечення такого обліку здійснюється відповідно до проектної документації з дотриманням будівельних норм і правил у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Вузли комерційного обліку належать на праві власності власнику (є спільною сумісною власністю співвласників) будівлі. Витрати на оснащення будівлі вузлами комерційного обліку, здійснені оператором зовнішніх інженерних мереж, відшкодовуються споживачами відповідних комунальних послуг, а також власниками (співвласниками) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання у такій будівлі, шляхом сплати внеску за встановлення вузла комерційного обліку, який сплачується виконавцеві відповідної послуги. Вузли комерційного обліку приймаються оператором зовнішніх інженерних мереж на обслуговування протягом 14 календарних днів з дня встановлення або дня отримання оператором звернення від власника (співвласників).

Як вбачається з довідки №24-1-2/3634Д від 22.08.2018, копія якої міститься в матеріалах справи, за результатами метрологічної повірки, ДП «Укрметртестстандарт» визнано непридатним для подальшої експлуатації теплолічильник НМВ-93.02, зав. №3443, встановлений на системі теплоспоживання нежилого будинку за адресою: м. Київ, вул. Леваневського, 2 літ. А. Про зазначену обставину позивачем було повідомлено відповідача №062/15/1/23-4799 від 12.09.2018, копія якого також міститься в матеріалах справи.

Рішенням Київської міської ради від 28.07.2016 №890/890 нежилі приміщення загальною площею 3007,0 кв.м. у будинку №2 на вул. Леваневського у м. Києві передано до сфери управління Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві. Інші приміщення нежилого будинку площею 204,4 кв.м. перебувають у приватній власності відповідача згідно з договором купівлі-продажу нежилих приміщень від 02.07.2010, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клітко В.В.

Відповідно до п.п. 6.3.79 п. 6.3. Правил технічної експлуатації теплових установок та мереж, затверджених наказом Міністерства палива та енергетики України від 14.02.2007 №71 у процесі експлуатації теплових мереж необхідно стежити за станом ЗВТ (засоби вимірювальної техніки), періодично звіряти їх покази з контрольними. Несправні прилади підлягають заміні.

З огляду на викладене, відповідачу разом з іншими споживачами тепла у даному нежилому будинку було запропоновано провести заміну приладу комерційного обліку теплової енергії за власний рахунок з виконанням проектних, монтажних робіт та прийняттям його енергопостачальною організацією на комерційний облік. Відповідача було повідомлено, що в разі неможливості заміни приладу обліку, розрахунки за спожиту теплову енергію в опалювальному сезоні 2018-2019 роках будуть проводитися по ІІІ групі (розрахунково). Однак відповідачем не надано проекту документацію на підставі якої проведено заміну приладу комерційного обліку теплової енергії, а також акт про прийняття вузла комерційного обліку на абонентський облік.

Положенням про порядок підготовки систем теплоспоживання споживачів до оплювального сезону у м. Києві передбачено, що включення чи відключення споживача виконується за нарядом підрозділу теплопостачальної організації (п. 3.11).

Позивачем було виконано всі необхідні заходи з підготовки будинку до опалювального періоду 2020-2021, а енергопостачальною організацією було проведено перевірку готовності об`єкта теплоспоживання до опалювальних сезонів та видано Акт готовності до опалювального періоду.

Відповідно до пункту 1 Розпорядження Виконавчого органу Київської міської Київської міської державної адміністрації) від 12.10.2018 №1850 теплопостачальні підприємства і організації за умови готовності систем теплоспоживання розпочинають з 15 жовтня 2018 року подачу теплоносія в адміністративні будівлі підприємств, установ і організацій за заявками їх керівників.

Як вбачається із наряду КП «Київтеплоенерго» на включення №92 від 05.11.2020 теплопостачання нежилого будинку №2 на вул. Леваневського у м. Києві в опалювальному періоді 2019-2020 років було розпочато 06.11.2020.

Таким чином, враховуючи, що на момент подачі теплоносія, а також впродовж опалювального періоду, споживачі тепла не провели заміну приладу обліку тепла з постановленням його на комерційний облік, нарахування за спожиту теплову енергію було проведено розрахунково. А відтак, загальний обсяг спожитої теплової енергії розподілено між споживачами пропорційно до опалювальної площі.

З урахуванням вищезазначеного, позивачем, згідно з розрахунками нарахувань, відповідачеві нараховано вартість теплопостачання на підставі облікових карток КП «Київтеплоенерго», виходячи з опалювальної площі приміщень, які належать відповідачеві на праві власності та за період з 24.09.2020 по 24.05.2021 позивачем нараховано відповідачеві 66 979,85 грн плати за надані послуги теплопостачання та технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем опалення, абонентських уводів, нарахованих згідно з калькуляцією вартості робіт по забезпеченню технічної експлуатації внутрішньобудинкових мереж ЦО, абонентських уводів нежилих будинків та технічне обслуговування вузла обліку теплової енергії (в розрахунку на їм2 орендованої, приватизованої, прийнятої на баланс площі в місяць (без ПДВ) від 04.11.2015 та калькуляцією вартості робіт по забезпеченню технічної експлуатації внутрішньобудинкових мереж ЦО, абонентських уводів нежилих будинків (в розрахунку на їм2 орендованої, приватизованої, прийнятої на баланс площі в місяць (без ПДВ) від 04.11.2015 на підставі п. п. 2.3.6. договору та п.3.5. додатку №2 до договору.

Відповідачем не доведено факту встановлення за період з 24.09.2020 по 24.05.2021 справного приладу комерційного обліку спожитої теплової енергії з урахуванням вказаних вище нормативно-правових актів, а відтак, нарахування позивачем вартості спожитої відповідачем теплової енергії розрахунковим способом слід вважати правомірним.

Відповідно до п. 27 цих Правил, витрати, пов`язані з відключенням від мережі централізованого опалення та постачання гарячої води, а також встановленням індивідуальних (автономних) систем опалення, відшкодовуються споживачами відповідно до калькуляції, складеної виконавцем.

Відповідно до п. 3 Правил користування тепловою енергією користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету міністрів України №1198 від 03.10.2007, система теплоспоживання - комплекс теплоспоживчих установок, з`єднаний із системою теплопостачання, призначений для задоволення потреб споживача відповідно до договору.

Відповідно до п. 3 Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж, затверджених наказом Міністерства палива та енергетики України №71 від 14.02.2007, теплова установка - узагальнене поняття обладнання (пристроїв), призначеного для виробництва, перетворення та споживання теплової енергії.

Пунктом 5.8. Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж, затверджених наказом Міністерства палива та енергетики України № 71 від 14.02.2007 передбачено прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом реконструйованих теплових установок та мереж згідно із Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності", експлуатація теплових установок та мереж, що не відповідають проектній документації, державним будівельним нормам, національним стандартам і правилам, забороняється.

При цьому, відповідачем не надано суду доказів на підтвердження факту такого звернення до позивача та до теплопостачальної організації - Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» щодо відокремлення системи опалення приміщень за адресою: м. Київ, вул. Леваневського, 2 літ. А, що перебувають у власності відповідача, а відтак, з огляду на відсутність доказів на підтвердження наявності підстав для від`єднання відповідача від послуг теплопостачання за спірним договором у період з 24.10.2019 по 24.06.2020, нарахування позивачем вартості спожитих відповідачем послуг у даний період є правомірним.

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України, що кореспондуються за змістом з положеннями статті 193 Господарського кодексу України, передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статей 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 статті 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Судом встановлено, що відповідач в порушення умов договору та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати отриманих послуг за період з 24.09.2020 по 24.05.2021, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 66 979,85 грн, що також не було спростовано відповідачем.

Таким чином, позовні вимоги КП «Київжитлоспецексплуатація» про стягнення з ТОВ «Хантарі» заборгованості у розмірі 66 979,85 грн є правомірними та обґрунтованими.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 1495,09 грн інфляційної складової боргу за період з 01.10.2020 по 30.04.2021, 499,30 грн 3% річних за період з 24.09.2020 по 31.05.2021 та 2 198,10 грн пені за період з 24.11.2020 по 31.05.2021.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Дії відповідача є порушенням вимог договору, тому є підстави для застосування відповідальності за умовами договору та положень статті 625 Цивільного кодексу України.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з нормами статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком

Нормами частини 1 статті 547 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин щодо забезпечення викання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 Господарського кодексу України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Згідно з пунктом 2.3.7 Договору за несвоєчасну сплату передбачених цим договором нарахувань споживач на користь підприємства сплачує пеню в розмірі 0,5 % від суми прострочених платежів за кожний день прострочки, але не більше 2-ох облікових ставок НБУ, що діяли на період внесення платежу.

Дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для застосування відповідальності (стягнення пені) відповідно до умов пункту 2.3.7 Договору та захисту майнових прав та інтересів позивача, відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Судом перевірено розрахунки позивача, встановлено їх правильність та відповідність вимогам чинного законодавства.

Таким чином, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 1495,09 грн інфляційної складової боргу, 499,30 грн 3% річних та 2 198,10 грн пені .

За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Хантарі" на користь Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" заборгованості у розмірі 66979,85 грн, пені у розмірі 2 198,10 грн, 3% річних у розмірі 499,30 грн та інфляційних у розмірі 1495,09 грн.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Надаючи оцінку доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994р. Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v. UKRAINE) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Хантарі" (03150, м. Київ, вул. Ділова (Димитрова), 6 ) на користь Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" (01001, м. Київ, вул. Володимирська, 51-А, ) заборгованість у розмірі 66979 (шістдесят шість тисяч дев`ятсот сімдесят дев`ять) грн 85 коп., 3% річних у розмірі 499 (чотириста дев`яносто дев`ять) грн 30 коп., інфляційних втрат у розмірі 1495 (одна тисяча чотириста дев`яносто п`ять) 09 коп., пеню у розмірі 2 198 (дві тисячі сто дев`яносто вісім) грн 10 коп. та 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп. витрат на сплату судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повний текст рішення складено 31.01.2022

Суддя І.О. Андреїшина