ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2022 р. Справа№ 910/8456/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Суліма В.В.

Майданевича А.Г.

без виклику сторін

розглянув апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду міста Києва від 17.09.2021 (повний текст складено 30.09.2021)

у справі № 910/8456/21 (суддя - Баранов Д.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДенДі-Логістик"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 23 966, 89 грн,

Відповідно до ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімум для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розглянувши справу в порядку ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

УСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "ДенДі-Логістик" (надалі - позивач, страхувальник, ТОВ "ДенДі-Логістик") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (надалі - страховик, відповідач, АТ "Українська залізниця") про стягнення 23 966, 89 грн.

Позов обґрунтовано тим, що розукомплектування 10.11.2020 вагону позивача № 63734941 відбулося з вини відповідача, про що в свою чергу не було складено акти форми ГУ-23 та ВУ-25М (ВУ-25), як це передбачено вимогами чинного законодавства, а саме Статутом залізниць України, п. 19 Правил користування вагонами та контейнерами та Правилами складання актів, а наявність повідомлення форми ВУ-23 № 1566 від 10.11.2020, дефектної відомості форми ВУ-22 № 0358821 від 26.11.2020, повідомлення форми ВУ-36М № 9240 від 26.11.2020, акту виконаних робіт з ремонту № А128 від 26.01.2021, платіжного доручення про оплату вартості деталей № 1037 від 23.11.2020, платіжного доручення про оплату ремонту № 1339 від 17.02.2021 в загальному підтверджують факт понесення позивачем збитків у вигляді вартості ремонту пошкодженого вагона з урахуванням вартості втрачених та (або) пошкоджених частин - 13 754, 29 грн та плати за користування вагоном за нормативний час перебування пошкодженого вагона в ремонті - 10 008, 91 грн, що в загальному становить 23 763, 20 грн, а відтак, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.09.2021 позов ТОВ "ДенДі-Логістик" задоволено частково. Стягнуто з АТ "Українська залізниця" на користь ТОВ "ДенДі-Логістик" збитки в розмірі 23 763, 20 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 250, 71 грн. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Рішення обґрунтовано тим, що розукомплектування 10.11.2020 вагону позивача № 63734941 відбулося з вини відповідача про що в свою чергу не було складено акти форми ГУ-23 та ВУ-25М (ВУ-25), як це передбачено вимогами чинного законодавства, а саме Статутом залізниць України, п. 19 Правил користування вагонами та контейнерами та Правилами складання актів, а наявність повідомлення форми ВУ-23 № 1566 від 10.11.2020, дефектної відомості форми ВУ-22 № 0358821 від 26.11.2020, повідомлення форми ВУ-36М № 9240 від 26.11.2020, акту виконаних робіт з ремонту № А128 від 26.01.2021, платіжного доручення про оплату вартості деталей № 1037 від 23.11.2020, платіжного доручення про оплату ремонту № 1339 від 17.02.2021 в загальному підтверджують факт понесення позивачем збитків у вигляді вартості ремонту пошкодженого вагона з урахуванням вартості втрачених та (або) пошкоджених частин - 13 754, 29 грн та плати за користування вагоном за нормативний час перебування пошкодженого вагона в ремонті - 10 008, 91 грн, що в загальному становить 23 763, 20 грн.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду та межі апеляційного перегляду рішення суду

Не погодившись з ухваленим рішенням, АТ "Укрзалізниця" 28.10.2021 (згідно з відтиском штемпеля відділення поштового зв`язку) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.09.2021 та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Також скаржник просив поновити строк на апеляційне оскарження, обґрунтовуючи це отриманням копії судового рішення 11.10.2021.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.11.2021 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Коротун О.М., судді: Майданевич А.Г., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.11.2021 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.09.2021 у справі № 910/8456/21 залишено без руху через те, що скаржником не надано докази на підтвердження дати отримання копії оскаржуваного рішення (конверт, в якому надійшла копія рішення, повідомлення про вручення поштового відправлення, тощо) для поновлення строку та доказів сплати судового збору.

23.11.2021 (згідно дати звернення до канцелярії суду) від апелянта надійшла заява про усунення недоліків на виконання вимог ухвали суду від 08.11.2021, надано суду докази, що підтверджують сплату судового збору у встановленому законодавством розмірі (3 405,00 грн) та докази на підтвердження отримання оскаржуваного рішення 11.10.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.11.2021 поновлено Акціонерному товариству "Українська залізниця" пропущений строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 17.09.2021 у справі №910/8456/21. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою. Призначено до розгляду апеляційну скаргу у порядку письмового провадження без повідомлення учасників.

4. Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Акціонерне товариство "Українська залізниця" обґрунтовує скаргу тим, що оскаржуване рішення від 17.09.2021 ухвалювалось без врахування відзиву відповідача, який ухвалою від 08.07.2021 був залишений без розгляду, через подання останнього на шiсть днiв пізніше, ніж визначено ухвалою від 31.05.2021.

Апелянт зазначає, що залишивши відзив без розгляду, господарський суд міста Києва, ухвалюючи оскаржуване рішення вiд 17.09.2021, позбавив його права на справедливий суд, всупереч ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ключовими принципами якої є верховенство права та належне здійснення правосуддя, що, в свою чергу, призвело до порушення судом вимог ч. 5 ст. 236 ГПК України.

Апеляційна скарга також умотивована тим, що оскаржуваним рішенням встановлено, що дії відповідача щодо нескладання актів ГУ-23 та ВУ-25М є недобросовісними та неправомірними, ігноруючи надані відповідачем завірені копію відповіді №BЧДE-1-02/564 від 17.09.2021, завірену копію витягу з електронної бази «Пономерні дані про пошкоджені вантажні вагони» «АСК ВП УЗ. Портал УЗ», та завірену копію витягу з журналу обліку оформлення, нарахування та відшкодування збитків за пошкоджені вагони, відповідно яких підтверджується відсутність підстав для складання таких актів, та, як наслідок, підстав для стягнення збитків, відповідно вимог ст. 74, ч. 1 ст. 77 ГПК України та п. 3 Правил складання актів, затверджених Міністерством транспорту України №334 від 28.05.2002 в чинній редакції від 01.07.2011, п. 19 Розділу IV «Про затвердження правил користування вагонами і контейнерами» Наказу №113 від 25.02.1999, затвердженого Міністерством транспорту України в чинній редакції від 04.09.2018.

Скаржник вказує, що суд першої інстанції зазначає, що відповідно наданого позивачем договору №ПР/М-1748/НЮi вiд 01.12.2017 залізницею здійснюється організація курсування саме власних вагонів позивача на коліях загального користування, проте, всупереч положенням ч. 5 ст. 236 ГПК України суд першої інстанції не врахував при ухвалені оскаржуваного рішення, що відповідно наданої позивачем накладної №40158768 від 09.11.2020, у п. 20 зазначено, що власником вагону є АТ «Таскомбанк», а оператор - ТОВ «Ден-Ді Логістик».

Таким чином, скаржник вказує, що матеріали справи не містять беззаперечних доказів вини вiдповiдача та заподіяння ним збитків позивачеві, на якого покладено обов`язок доказування, a навпаки вбачаються розбіжності та відсутність документів на підтвердження таких подій, згідно ст. 74, 77 ГПК України.

5. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

20.12.2021 Товариством з обмеженою відповідальністю "ДенДі-Логістик" подано відзив на апеляційну скаргу в строк, встановлений судом апеляційної інстанції. Відзив обґрунтовано тим, що не приймаючи до розгляду поданий відповідачем з порушенням процесуального строку відзиву, суд першої інстанції діяв у відповідності з вимогами Господарського процесуального кодексу України.

Позивач у відзиві вказує, що твердження відповідача, що позивач не є власником вагону № 63734941, є необґрунтованим.

6. Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини справи; обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначення відповідно до них правовідносин

01.12.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ДЕНДІ-ЛОГІСТИК" (надалі - позивач, замовник) та Акціонерним товариством "Українська залізниця" (надалі - відповідач, виконавець) укладено договір про надання послуг власнику, орендатору або оператору щодо організації курсування власних вантажних вагонів на коліях загального користування № ПР/М-1748/НЮі для забезпечення організації курсування власних та орендованих вантажних вагонів на коліях загального користування та надання послуг, пов`язаних із перевезеннями.

Згідно залізничної накладної № 40158768 від 09.11.2020 відповідач здійснював перевезення вагону № 63734941, який відповідно відправився зі станції - Чорноморська (для ТІС) (400108) Одеської залізниці у порожньому стані після вивантаження та направився до пункту навантаження до станції призначення - Кривий Ріг (467201) Придніпровської залізниці.

Однак, на шляху прямування, прибувши 10.11.2020 до проміжної станції - Миколаїв (415103) Одеської залізниці, при огляді вагону було виявлено, що на вагоні відсутня головна частина повітрярозподільника та стояночне гальмо, внаслідок чого працівниками станції було складено повідомлення форми ВУ-23 № 1566 від 10.11.2020.

Згідно повідомлення форми ВУ-23М № 1566 від 10.11.2020 розукомплектований вагон переведено в неробочий парк та направлено до виробничого підрозділу служби вагонного господарства експлуатаційного вагонного депо (ВЧД) Одеса-Застава 1, регіональної філії "Одеська залізниця" АТ "Українська залізниця".

Відповідно до дефектної відомості форми ВУ-22 № 0358821 від 26.11.2020 на технічне обслуговування з відчепленням вантажного вагона на вагоні № 63734941 проведено наступні ремонтні роботи, а саме: перевірено автозчепний пристрій; встановлено головну частину повітрярозподільника; встановлено стояночне гальмо у зборі; відрегульовано гальмівну передачу; проведено випробування автогальм; здійснено заварювальні роботи.

Вартість деталей (давальницької сировини) для проведення ремонтних робіт, згідно рахунка на оплату № 1725 від 20.11.2020, платіжного доручення № 1037 від 23.11.2020, видаткової накладної № 1769 від 20.11.2020, акта приймання-передачі б/н від 25.11.2020 складає 12 228,00 грн. з ПДВ.

Вартість ремонту вагона № 63734941, згідно рахунку на оплату № А128 від 26.01.2021, акта виконаних робіт № А128 від 26.01.2021, платіжного доручення № 1339 від 17.02.2021, складає 1 526,29 грн з ПДВ.

Згідно повідомлення форми ВУ-36М № 9240 від 26.11.2020, вагон № 63734941, після проведеного ремонту ТОв-2, випущено з експлуатаційного вагонного депо та відправлено на станцію призначення Кривий Ріг (467201) Придніпровської залізниці, який прибув на станцію 28.11.2020.

За висновком суду першої інстанції, за весь час, коли вагон ТОВ "ДенДі-Логістик" знаходився на шляху прямування залізничними коліями загального користування та перебували у володінні відповідача, внаслідок незабезпечення Акціонерним товариством "Українська залізниця" схоронності (збереження) майна (вагону) при перевезенні залізничним транспортом, позивачу було завдано збитків, які відповідач зобов`язаний відшкодувати в загальному розмірі 29 966, 89 грн.

Керуючись п. 22 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113, загальна сума збитків, в результаті заміни розукомплектованих деталей (ремонт вагонів), складає 23 966,89 грн., з яких: 12 228,00 грн вартості деталей; 1 526,29 грн вартості ремонту; 10 212,60 грн плати за користування вагоном за нормативний час перебування пошкодженого вагона в ремонті.

Обґрунтовуючи свої вимоги позову, позивач вказує, що оскільки розукомплектація вагонів відбулася на шляху прямування залізничними коліями загального користування та даний вагон перебував у володінні відповідача, тобто, у період знаходження вагону на відповідальності відповідача, тому позивач вважає, що збитки завдані йому саме з вини відповідача, відтак підлягають відшкодуванню останнім у повному обсязі.

7. Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції та мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Так, статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (далі - залізничні під`їзні колії) (ст. 3 Статуту).

Згідно ст. 5 Статуту, на підставі цього Статуту Мінтранс затверджує: а) Правила перевезення вантажів (далі - Правила); б) Технічні умови навантаження і кріплення вантажів; в) Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України (далі - Правила перевезень пасажирів); г) інші нормативні документи.

Відповідно до п. 6.4. Правил реєстрації та експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 28.09.2004 №856, порожні власні вагони перевозяться за перевізними документами, в яких в графі 20 "Найменування вантажу" вказується "Власний вагон (найменування власника) направляється до пункту навантаження (у ремонт тощо) ".

Як вбачається з матеріалів справи, 09.11.2020 позивачем було відправлено, а відповідачем прийнято до перевезення порожній вагон № 63734941 згідно залізничної накладної № 40158768.

У ст. 8 Статуту вказано, що перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізницями провадиться у вагонах парку залізниць або орендованих у залізниць, а також у власних вагонах, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності, в тому числі розташованим за межами України. Вагони, призначені для перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, повинні відповідати вимогам Правил технічної експлуатації залізниць України та санітарно-гігієнічним і протиепідемічним нормам і правилам.

Згідно п. 3.4 Правил реєстрації та експлуатації власних вантажних вагонів, власні вантажні вагони, що виходять на колії загального користування, за конструкцією, строком служби, періодом проведення планових видів ремонту і технічним станом повинні відповідати всім вимогам, які встановлюються до вагонів інвентарного парку залізниць, включаючи спеціалізований рухомий склад, та мати відомості про комплектацію вагона.

Відповідно до п. 4.1 вказаних Правил, випуск власних вантажних вагонів на колії загального користування допускається після відповідного огляду їх технічного стану працівниками вагонного господарства, а для перевезення небезпечного вантажу в спеціалізованих вагонах - при пред`явленні відправником вантажу працівникам станцій і вагонного господарства свідоцтва про технічний стан вагона, що гарантує безпеку перевезення цього вантажу. Номер свідоцтва і результати огляду технічного стану вагонів працівник вагонного господарства записує в книзі пред`явлення вагонів вантажного парку до технічного обслуговування (форма ВУ-14).

Матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 76, 77, 269 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження невідповідності технічного стану вагону № 63734941 при прийнятті його відповідачем до перевезення.

Із доводів позивача вбачається та підтверджується матеріалами справи, що на проміжній станції Миколаїв (415103) Одеської залізниці було виявлено, що на вагоні відсутня головна частина повітрярозподільника та стояночне гальмо, внаслідок чого працівниками станції було складено повідомлення форми ВУ-23 № 1566 від 10.11.2020 та відправлено розукомплектований вагон в ремонт.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що для ремонту пошкодженого вагону позивачем було придбано деталей на 12 228,00 грн - згідно рахунку на оплату № 1725 від 20.11.2020, платіжного доручення № 1037 від 23.11.2020, видаткової накладної № 1769 від 20.11.2020 та оплачено вартість ремонту - 1 526,29 грн згідно рахунку на оплату № А 128 від 26.01.2021, акта виконаних робіт № А128 від 26.01.2021 та платіжного доручення № 1339 від 17.02.2021.

Водночас, відповідно до п. 3 Правил складання актів, затверджених Міністерством транспорту України № 334 від 28.05.2021 в чинній редакції від 01.07.2011, акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності.

Акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами.

Крім того, п. 19 Розділу 5 "Про затвердження правил користування вагонами і контейнерами" передбачено, що підставою для пред`явлення вантажовідправникам, вантажоодержувачам, власникам під`їзних колій, портам, підприємствам і організаціям, винним у пошкодженні вантажних вагонів (далі - винна сторона), претензій щодо відшкодування збитків є акт про пошкодження вагона форми ВУ-25 або ВУ-25М (у разі машинної обробки актів) і акт загальної форми ГУ-23 (додаток 6), які складаються відповідно до Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 N 334.

Позивачем не надано суду акту про пошкодження вагона форми ВУ-25 або ВУ-25М (у разі машинної обробки актів) і акту загальної форми ГУ-23 з огляду на наступне.

Пунктом 10 Правил складання актів встановлено, що комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

У разі відмови начальника станції від складання комерційного акта (акта загальної форми) або оформлення акта з порушенням цих Правил одержувач має право до вивезення вантажу зі станції, а при вивантаженні на місцях незагального користування - протягом 24 годин з моменту прийняття від залізниці вагона (контейнера) з вантажем подати про це письмову скаргу начальнику Дирекції залізничних перевезень (далі - Дирекція) безпосередньо або через начальника станції ( п. 16 Правил складання актів).

В матеріалах справи наявний лист (претензія) позивача № 1185-11/В від 18.11.2020 на ім`я начальника експлуатаційного вагонного депо Одеса Застава 1 РФ "Одеська залізниця" Ігнатову О.В, в якому міститься вимога щодо направлення на адресу позивача, в тому числі акту форми ВУ-25, у зв`язку із забракуванням спірного вагону 10.11.2020.

Однак відповідачем вказаних актів не складено та, відповідно не надано позивачу вмотивовану відмову у їх складанні.

Водночас, як підтверджується матеріалами справи, правління відповідача телеграмою № Ц-4-83/1145-20 від 24.06.2020 зазначило, що протягом 2019 року регіональними філіями Акціонерного товариства "Українська залізниця" було зафіксовано 25 957 випадків розукомплектування вантажних вагонів, а тому з метою встановлення єдиної процедури оформлення, розслідування та повідомлення про факти розукомплектування вантажних вагонів встановлено певний порядок дій з 01.07.2020 при виявленні розукомплектованих вагонів, зокрема в п. 1 телеграфи зазначеного, що забороняється відправлення розукомплектованих вагонів, окрім випадків надсилання їх в ремонт, обстеження або ліквідацію за умови наявності повідомлення до правоохоронних органів, проведення розслідування та оформлення всіх відповідних матеріалів, ВУ-23М, ВУ-26М.

Пункт 2 вказаної телеграми передбачає, що при виявленні розукомплектованого вантажного вагона, який знаходиться на коліях станції: пп. 2.1. розукомплектований вагон в обов`язковому порядку переводиться в неробочий парк до ТОв-2 шляхом передачі повідомлення 1353 (ВУ-23М) з введенням коду несправності 455 та внесення інформації до АРМу "Облік надходження на залізницю розобладнених вагонів" та оформлюється повідомлення до правоохоронних органів; пп. 2.2. у випадку не переведення розукомплектованих вагонів до неробочого парку та відправлення таких вагонів робочим парком у складі поїзду, подальші витрати з відновлення таких вагонів обліковуються у витратах структурного підрозділу регіональної філії, працівники якого не забезпечили переведення вагонів до неробочого парку та відправили його у складі поїзда.

Пунктом 12 телеграми передбачено, що телеграму від 14.05.2018 № Ц-4-26/1518-18 вважати такою, що втратила чинність з 01.07.2020.

Водночас, телеграмою від 14.05.2018 № Ц-4-26/1518-18, яка втратила чинність 01.07.2020, а саме п. 4 передбачався обов`язок відповідача оформлювати випадки розукомплектування вагонів актом про пошкодження вагона форми ВУ-25 або ВУ-25М та копію акта загальної форми ГУ-23, а також направлення повідомлення та копії цих документів власнику вагону.

Судом встановлено, що в повідомленні на ремонт або технічне обслуговування вагона 63734941 від 10.11.2020 № 1566 (форма ВУ-23М) в графі найменування несправності зазначено: "Разук. РСТ[455]" .

Із поданих до суду першої інстанції відповідачем пояснень щодо виконання вимог ували суду від 02.08.2021 вбачається, що акти форми ВУ-25 або ВУ-25М, ГУ-23 ним не складалися, оскільки не було пошкодження вагону при зіткненнях, сходах та аваріях, а також при відновленні вагону, а відтак, були відсутні підстави для складання вказаних вище актів.

Водночас, факт переведення вагону № 63734941 в неробочий парк, направлення до виробничого підрозділу служби вагонного господарства експлуатаційного вагонного депо (ВЧД) Одеса-Застава 1, регіональної філії "Одеська залізниця" та складання повідомлення форми ВУ-23 М № 1566 від 10.11.2020 ним не заперечується.

Крім того, відповідач неодноразово посилається на той факт, що у позивача відсутнє право на стягнення з відповідача збитків за вагон № 63734941 оскільки з матеріалів справи не вбачається за можливе встановити, що останній перебуває у власності або в оренді у позивача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем неправомірно було не складено акти форми ГУ-23 та ВУ-25М (ВУ-25) щодо пошкодження вагону № 63734941, оскільки, такий обов`язок передбачено п. 3, 4 Правил складання актів та з огляду на те, що вказаний вагон згідно повідомлення № ВУ-23М № 1566 від 10.11.2020 було переведено у неробочий парк та направлено до виробничого підрозділу вагонного господарства.

Щодо доводів апелянта стосовно незаконності неприйняття відзиву судом першої інстанції. колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

05.07.2021 до Господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд визнати поважними причини пропуску на подання відзиву, прийняти останній до розгляду та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд першої інстанції розглянувши, на пісдставі ст. 118, 119 ГПК Украни, клопотання відповідача про визнання поважними причини пропуску на подання відзиву та долучення останнього до матеріалів справи суд встановив наступне.

Ухвала від 31.05.2021 про відкриття провадження по справі направлялася на адресу відповідача поштовим повідомленням № 065 та відповідно була отримана представником останнього (за довіреністю - Чайка) 08.06.2021. Враховуючи дату отримання ухвали суду від 31.05.2021 та п`ятнадцятиденний строк на подання відзиву, то відповідно останній повинен був бути поданий відповідачем у строк до 23.06.2021, однак був зданий до відділення поштового зв`язку 29.06.2021.

Так, оскільки відзив взагалі не містив обґрунтувань щодо поважності пропуску процесуального строку на його подання, тому ухвалою господарського суду міста Києва від 08.07.2021 у визнанні поважними причин пропуску процесуального строку на подання відзиву на позовну заяву та у поновленні такого строку суд першої інстанції відмовив та відзив на позовну заяву по справі № 910/8456/21, який надійшов до суду 05.07.2021 залишив без розгляду.

Апелянт, у разі незгоди, не був позбалений права оскаржити її у встановленому законодавством порядку. До того ж, вказаний порядок був зазначений в ухвалі суду від 08.07.2021. Проте, скаржник не скористався наданим йому правом на апеляційний перегляд ухвали від 08.07.2021.

Відповіднодо до ч. 3 ст. 255 ГПК України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Що стосується доводів відповідача щодо належності вагону № 63734941 позивачу то суд зазначає, що згідно умов договору ПР/М-1748/Нюі від 01.12.2017 залізницею здійснюються організація курсування саме власних вагонів позивача на коліях загального користування.

Відповідно до п. 3.2. Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України 29.01.2015 №17, не допускається випуск на колії загального користування власних вантажних вагонів, не занесених до АБД ПВ, крім випадків, передбачених пунктом 4.14 розділу IV цих Правил. Занесення даних про власні вантажні вагони до АБД ПВ виконується на підставі договорiв мiж залізницями і власниками вантажних вагонів та з урахуванням до Методичних положень ПО веденню Автоматизованого банку даних парку вантажних вагонів, затверджених Радою із залізничного транспорту держав-учасниць СНД 25 квітня 2001 року.

Відповідно до Порядку внесення (зміни) даних по власних вантажних вагонах до автоматизованого банку даних парку вантажних вагонів, затвердженого заступником генерального директора Журавським В.О. № ЦЗМ-14/458 від 25.03.2015, Порядок розповсюджується на вантажні вагони, що перебувають у власності операторів, підприємств, органiзацiй, установ, громадян - суб`єктів підприємницької діяльності, які орендують їх в інших власників або якими вони володіють на підставі договору управління майна, договору про спільну діяльність тощо, а також на вагони, які перебувають на балансi державних вагонних компаній.

Пунктом 2.2. Порядку передбачено, що для внесення (зміни) даних по власних вантажних вагонах в АБД ПВ НЧ залізниці приписки вагону отримує від власника вагонів заявку за формою додатку 1 до цього Порядку та вiдповiдний пакет документів. Надані документи повинні бути без виправлень, містити інформацію про номери вагонів (заводськi та загальномережеві), моделi та роки пх побудови. Документи пред`являються в оригіналах та в копіях, завірених підписом і печаткою власника вагонів. Працівниками НЧ залізниці надані копії звіряються з оригіналами документів, завіряються підписом особи, що здійснила перевірку, та печаткою НЧ. Оригінали документів повертаються власнику.

Також в п. 20 залізничної накладної № 40158768 зазначено, що здійснюється перевезення власного порожнього вагону.

Таким чином, з огляду на те, що відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами факту належності позивачу на праві власності вагону № 63734941, такі обставини визнаються судом встановленими та належним чином підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами, у зв`язку з чим, у позивача виникає право на відшкодування збитків. Тому в цій частині відхиляються доводи скаржника як безпідставні.

Згідно частини 1 статті 12 Закону України "Про залізничний транспорт" підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Статтею 24 Закону України "Про залізничний транспорт" встановлено, що відправники, одержувачі вантажів та власники під`їзних колій несуть матеріальну відповідальність згідно з чинним законодавством України за пошкодження контейнерів і рухомого складу перевізників, а перевізники - за втрату і пошкодження транспортних засобів, що їм не належать, у розмірі фактично заподіяної шкоди.

Згідно пункту 2 статті 126 Статуту за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємствам, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

За приписами пункту 3.4 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 29.01.2015 № 17, власні вантажні вагони, що виходять на колії загального користування, за конструкцією, строком служби, періодом проведення планових видів ремонту і технічним станом повинні відповідати всім вимогам, які встановлюються до вагонів інвентарного парку залізниць, включаючи спеціалізований рухомий склад, та мати відомості про комплектацію вагона.

Відповідно до пункту 4.1 вказаних Правил, випуск власних вантажних вагонів на колії загального користування допускається після відповідного огляду їх технічного стану працівниками вагонного господарства, а для перевезення небезпечного вантажу в спеціалізованих вагонах - при пред`явленні відправником вантажу працівникам станцій і вагонного господарства свідоцтва про технічний стан вагона, що гарантує безпеку перевезення цього вантажу. Номер свідоцтва і результати огляду технічного стану вагонів працівник вагонного господарства записує в книзі пред`явлення вагонів вантажного парку до технічного обслуговування (форма ВУ-14).

Відтак, прийняття відповідачем до перевезення вагону № 63734941, що підтверджується заповненою у встановленому порядку залізничною накладною № 40158768 від 09.11.2020, свідчить про те, що вагон перебував у технічно справному стані на станції відправлення Чорноморська (для ТІС) (400108) Одеської залізниці і був пошкоджений під час прямування на коліях загального користування, що було виявлено лише по прибуттю до станції Миколаїв (415103) Одеської залізниці.

Згідно пунктів 20, 21 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113, пошкодження вантажного вагона - це порушення справного стану вагона або його складових частин унаслідок зовнішніх впливів, що перевищують рівні, установлені ГОСТ 22235-76, а також унесення змін у конструкції вагонів, заварювання дверей, люків, знімання бортів платформ, дверей напіввагонів, знімного устаткування вагонів тощо, свердління (пробивання, пропалювання) отворів для кріплення вантажів у деталях вагонів, а також кріплення до них вантажів за допомогою зварювання без дозволу залізниці.

Відповідно до п. 22 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113, сума збитків за пошкодження вагона складається з:

- витрат на транспортування пошкодженого вагона від місця пошкодження до місця його ремонту в розмірі провізної плати, визначеної відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 15.11.1999 № 551, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.1999 за № 828/4121, з урахуванням коригувальних коефіцієнтів, що діють на момент транспортування;

- вартості ремонту пошкодженого вагона з урахуванням вартості втрачених та (або) пошкоджених частин;

- витрат на перевантаження вантажу з пошкодженого вагона, якщо його неможливо відремонтувати в навантаженому стані, які визначаються за калькуляцією вартості робіт, що надається разом з розрахунком збитків;

- плати за користування вагоном за нормативний час перебування пошкодженого вагона в деповському, капітальному ремонті або технічному обслуговуванні з відчепленням (додаток 9), визначеної за ставками плати за користування вагонами згідно з пунктом 14 цих Правил.

Згідно п. 14 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113, розмір плати за користування вагонами і контейнерами в залежності від часу користування встановлюється згідно з чинним законодавством.

Відповідно до п. 1 розділу 5 Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв`язку України 26.03.2009 № 317 (далі - Збірник тарифів), ставки плати за користування вагонами перевізника України залежно від часу користування і від кількості операцій, що виконуються (навантаження, вивантаження) з вагонами, наведені в таблиці 1 збірника.

В таблиці 1 "Ставки плати за користування вантажними вагонами перевізника" розділу 5 Збірника тарифів встановлено, що вартість 45 годин користування вагоном складає 206,2 грн. Вартість користування вагоном понад 45 годин складає 16 грн за кожну годину за 1 вагон.

При визначенні часу користування вагонами і контейнерами час до 30 хвилин не враховується, час 30 хвилин і більше враховується як повна година (п. 3 розділу 5 Збірника тарифів).

За затримку на станції призначення чи на підходах до неї або на станції відправлення власних та орендованих вагонів з вини одержувача, відправника або власника (орендаря) вагонів залізниці сплачується плата в розмірі 50% ставок, зазначених у таблиця 1 (п. 5 розділу 5 Збірника тарифів).

Згідно п. 20 Коефіцієнтів, що застосовуються до тарифів Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв`язку України 26.03.2009 № 317, плата за користування вагонами та контейнерами, що вказана в розділі 5 Збірника тарифів має застосовуватися з коефіцієнтом 3,023.

Відтак, відповідно до акту форми ВУ -23 від 10.11.2020 о 17:45 год вагон № 63734941 відправлено в ремонт до 26.11.2020 до 11:00 год. Час перебування пошкодженого вагона в ремонті становить повних 377 годин.

Колегія суддів, здійснивши перевірку наданого позивачем до позову та у додаткових поясненнях розрахунку, зазначає, що вартість користування вагоном за час його перебування у ремонті розраховується наступним чином (де число 1,2 - ПДВ, а число 2 - 50 % зазначених ставок у п. 5 розділу 5 Збірнику тарифів):

- за 45 годин 374, 00 грн (206,2*3,023/2 *1,2 );

- за 332 годин 9 634, 91 грн (332*16*3,023/2*1,2).

Таким чином, судом встановлено, що плата за користування вагоном за нормативний час перебування пошкодженого вагона в деповському ремонті становить 10 008, 91 грн.

Крім того, позивачем заявлено збитки у вигляді вартості ремонту пошкодженого вагона з урахуванням вартості втрачених та (або) пошкоджених частин в розмірі, що відповідно становить 13 754, 29 грн та підтверджується наявними в матеріалах справи документами: вартість деталей - рахунком на оплату № 1725 від 20.11.2020, платіжним дорученням № 1037 від 23.11.2020, видатковою накладною № 1769 від 20.11.2020, актом приймання-передачі б/н від 25.11.2020; вартість ремонту вагона № 63734941 - рахунком на оплату № А128 від 26.01.2021, актом виконаних робіт № А128 від 26.01.2021, платіжним дорученням № 1339 від 17.02.2021.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків.

Згідно ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані ним збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно частини 1 статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною;

неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною;

матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Для застосування такої відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Проте, статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.

Відшкодуванню підлягають збитки, що стали безпосереднім, і що особливо важливо, невідворотним наслідком порушення боржником зобов`язання чи завдання шкоди. Такі збитки є прямими. Збитки, настання яких можливо було уникнути, які не мають прямого причинно-наслідкового зв`язку є опосередкованими та не підлягають відшкодуванню.

Доведення факту наявності таких збитків та їх розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і збитками покладено на позивача.

Причинний зв`язок як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, отже, доведенню підлягає факт того, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі № 925/1196/18.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що розукомплектування 10.11.2020 вагону позивача № 63734941 відбулося з вини відповідача, про що, в свою чергу, не було складено акти форми ГУ-23 та ВУ-25М (ВУ-25), як це передбачено вимогами чинного законодавства, а саме Статутом залізниць України, п. 19 Правил користування вагонами та контейнерами та Правилами складання актів, а наявність повідомлення форми ВУ-23 № 1566 від 10.11.2020, дефектної відомості форми ВУ-22 № 0358821 від 26.11.2020, повідомлення форми ВУ-36М № 9240 від 26.11.2020, акту виконаних робіт з ремонту № А128 від 26.01.2021, платіжного доручення про оплату вартості деталей № 1037 від 23.11.2020, платіжного доручення про оплату ремонту № 1339 від 17.02.2021 в загальному підтверджують факт понесення позивачем збитків у вигляді вартості ремонту пошкодженого вагона з урахуванням вартості втрачених та (або) пошкоджених частин - 13 754, 29 грн та плати за користування вагоном за нормативний час перебування пошкодженого вагона в ремонті - 10 008, 91 грн, що в загальному становить 23 763, 20 грн А відтак, позовні вимоги частково задоволено у визначеному розмірі судом першої інстанії правомірно. В частині відмови рішення не оскаржувалось, а судом апляційної інстанції не встановлено обставин для скасування.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

З огляду на викладене, судом першої інстанції законно та правомірно задоволено позовні вимоги в частині стягнення 23 763, 20 грн, а в іншій частині позову - відмовлено. За таких обставин доводи апеляційної скарги відхиляються як безпідставні.

Отже, керуючись ст. 2, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

9. Судові витрати

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги по суті, понесені судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції (судовий збір) покладаються на апелянта в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281, 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.09.2021 у справі №910/8456/21 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.09.2021 у справі №910/8456/21 - залишити без змін.

3. Судові витрати за перегляд рішення у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника.

4. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 17.09.2021 у справі №910/8456/21, зупиненого ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.11.2021.

5. Матеріали справи № 910/8456/21 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді В.В. Сулім

А.Г. Майданевич