РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.02.2022Справа № 910/14444/21

За позовомКомандитного товариства "Маріупольський промисловий залізничний транспорт" Товариства з обмеженою відповідальністю "Азовська судноверф"

доТовариства з обмеженою відповідальністю "Сітонія-Ойл"
простягнення 141706,42 грн
Суддя Смирнова Ю.М.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Командитне товариство "Маріупольський промисловий залізничний транспорт" Товариства з обмеженою відповідальністю "Азовська судноверф" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сітонія-Ойл" про стягнення 141706,42 грн, з яких 124604,38 грн основного боргу, 3533,15 грн пені, 10031,04 грн витрат з урахуванням індексу інфляції, 3% річних на суму 3537,85 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем укладеного між сторонами договору оренди №91 від 01.07.2019 в частині оплати орендної плати у встановлений цим правочином строк.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.09.2021 на підставі ст.174 Господарського процесуального кодексу України позовну заяву Командитного товариства "Маріупольський промисловий залізничний транспорт" Товариства з обмеженою відповідальністю "Азовська судноверф" було залишено без руху.

Позивачем у строк, встановлений судом, усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.10.2021, судом відкрито провадження у справі №910/14444/21; вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи; встановлено відповідачу строки для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо такі будуть подані) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив; позивачу - строк для подання відповіді на відзив протягом п`яти днів з дня отримання відзиву на позов.

Частиною 5 ст.176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому ст.242 цього Кодексу, та з додержанням вимог ч.4 ст.120 цього Кодексу.

Відповідно до ч.11 ст.242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

За приписами ч.1 ст.7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі була направлена судом рекомендованим листом із повідомленнями про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Отже, судом вчинені всі необхідні дії для належного повідомлення відповідача про розгляд справи Господарським судом міста Києва.

Згідно з ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений ч.1 ст.251 Господарського процесуального кодексу України та ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.10.2021 не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч.4 ст.240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.07.2019 між Командитним товариством "Маріупольський промисловий залізничний транспорт" Товариства з обмеженою відповідальністю "Азовська судноверф" (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сітонія-Ойл" (орендар) укладено договір оренди №91 (надалі - договір) у відповідності до умов якого орендодавець зобов`язується передати орендарю, а орендар зобов`язується прийняти на певний термін з 01 липня 2019 року в платне користування майно, що є власністю орендодавця, вказане в цьому договорі, а також виплачувати орендодавцю плату за користування майном. Майно, що передається (далі - об`єкт оренди): Резервуар сталевий зварений горизонтальний металевий Р-70 ємністю 69,720 м3 - 2 шт., насосний агрегат типу ВКС 5/24 АБ-26 - 1 шт., насосний агрегат типу АСВН-80 - 1 шт. Предмет оренди буде використовуватися орендарем відповідно до його цілі призначення. Два металевих резервуара, надаються орендарю для зберігання нафтопродуктів, насосні агрегати надаються для перекачування нафтопродуктів (п.п.1.1, 1.2, 1.2.3, 2.1).

Згідно із п.3.2 договору передача майна, що орендується, в оренду здійснюється сторонами за актом прийому-передачі, який підписується уповноваженими представниками сторін. Обов`язок по складанню акту приймання-передачі покладається на сторону, яка передає майно іншій стороні цього договору.

Майно вважається переданим в оренду з моменту підписання акту прийому - передачі. Термін оренди складає один рік з моменту підписання акту прийому-передачі. Термін оренди може бути зменшений тільки за взаємною згодою сторін, що оформляється додатковою угодою до цього договору (п.п.4.1, 4.2, 4.3 договору).

З липня 2019 року розмір орендної плати за передане майно, що орендується складається з розрахунку 1% від загального обсягу резервуарів, 139440 куб.м: (139440 л = 1394,40) і ціна 1 л. ДП (дизельного палива) за ринковою вартістю на перше число кожного місяця з урахуванням ПДВ. Орендар зобов`язується своєчасно оплачувати орендну плату за користування майном, зазначену у п.5.1 договору. Орендна плата за користування майном нараховується з моменту підписання акту прийому-передачі. Плата за користування майном сплачується в національній валюті - гривні, у безготівковій формі, шляхом банківського переказу на поточний рахунок орендодавця не пізніше 10 днів з моменту отримання рахунку (п.п.5.1, 5.2, 3.3, 5.3, 5.4 договору).

Відповідно до п.п.6.2, 6.3 договору орендодавець зобов`язаний своєчасно передати орендарю майно в стані, що забезпечує його нормальне функціонування і можливість використання такого майна за його цільовим призначенням, а орендар зобов`язується у встановлений цим договором термін здійснювати плату за користування майном в повному обсязі і не допускати дій, які можуть привести до пошкодження (псування) або знищення майна, використовувати майно, що орендується, у відповідності до мети оренди зазначеної в п.2.1 цього договору.

Якщо порушення зобов`язань, прийнятих будь-якою із сторін цього договору, призвело до виникнення заборгованості, винна сторона сплачує пеню, яка розраховується від простроченої заборгованості в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період існування такої заборгованості (п.7.4 договору).

Згідно п.п.9.1, 9.2, 9.3 цей договір набирає чинності з 01.07.2019. Термін дії даного договору починається з моменту, зазначеного в п.9.1 та закінчується 01 липня 2020 року. У разі якщо за 30 днів до завершення терміну дії договору жодна із сторін письмово не заявить про його розірвання, договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік на тих же умовах і не вимагає підписання додаткової угоди. Закінчення терміну дії даного договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору.

На виконання умов договору оренди №91 від 01.07.2019 орендодавець передав, а орендар прийняв у тимчасове платне користування об`єкт оренди, що підтверджується відповідним актом прийому-передачі від 01.07.2019.

Між сторонами були підписані та скріплені печатками акти надання послуг №5 від 31.01.2020 на суму 31042,10 грн, №12 від 29.02.2020 на суму 29538,74 грн, №21 від 31.03.2020 на суму 26920,24 грн, №29 від 30.04.2020 на суму 23115,42 грн, №77 від 31.05.2020 на суму 20987,88 грн, а всього на загальну суму 131604,38 грн, у зв`язку з чим орендодавцем виставлені для оплати орендарю відповідні рахунки на оплату.

Відповідно до підписаного між сторонами та скріпленого печатками господарюючих суб`єктів акту звірки взаєморозрахунків за період з січня 2020 року по травень 2020 року станом на 31.05.2020 заборгованість відповідача перед позивачем складала 103616,50 грн (без урахування орендної плати за травень 2020 року).

Згідно акту прийому-передачі від 01.06.2020 орендар передав, а орендодавець прийняв з оренди орендоване майно.

11.08.2020 позивач надіслав на адресу відповідача претензію №47 від 11.08.2020 про оплату заборгованості за договором оренди №91 від 01.07.2019.

Листом у відповідь Товариство з обмеженою відповідальністю "Сітонія-Ойл" підтвердило існування заборгованості перед позивачем та зобов`язалось її погасити.

09.04.2021 позивачем надіслано на адресу відповідача вимогу про оплату заборгованості №03 від 08.04.2021.

Як стверджує позивач у позовній заяві, відповіді на цей лист відповідач не надав, заборгованість не оплатив.

Спір у справі виник у зв`язку з неналежним, за твердженнями позивача, виконанням відповідачем свого обов`язку зі сплати платежів за договором оренди №91 від 01.07.2019, у зв`язку з чим позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача основної заборгованості, інфляційних втрат, 3% річних та пені.

Дослідивши матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 129 Конституції України унормовано, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

За своїм змістом та правовою природою укладений між сторонами договір є договором оренди (найму), який підпадає під правове регулювання глави 58 Цивільного кодексу України, глави 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно із ч.1 ст.759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Матеріалами справи (акт прийому-передачі від 01.07.2019) підтверджується факт передачі орендодавцем в оренду майна, що є об`єктом оренди за договором, а згідно акту прийому-передачі від 01.06.2020 підтверджується факт передання орендарем майна з оренди.

За змістом ст.762 Цивільного кодексу України передбачено, що з наймача справляється плата, за користування майном, розмір, якої встановлюється договором оренди, плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Порядок сплати орендної плати та інших платежів за договором сторони визначили у розділі 5 договору, зокрема, у п.5.4 договору сторони погодили, що плата за користування майном сплачується в національній валюті - гривні, у безготівковій формі, шляхом банківського переказу на поточний рахунок орендодавця не пізніше 10 днів з моменту отримання рахунку.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Отже, з урахуванням положень ст.530 Цивільного кодексу України, враховуючи приписи п.5.4 договору відповідач повинен був сплачувати орендну плату та інші платежі за договором не пізніше 10 днів з моменту отримання рахунку.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, у період з січня 2020 року по травень 2020 року позивачем було нараховано до сплати відповідачу та виставлено відповідні рахунки на оплату орендної плати з урахуванням комунальних послуг на загальну суму 131604,38 грн. Строк виконання відповідачем обов`язку з оплати орендної плати та інших платежів за договором у вказаний період є таким, що настав.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, в порушення умов укладеного між сторонами договору, відповідачем було сплачено у спірний період 7000,00 грн, внаслідок чого у Товариства з обмеженою відповідальністю "Сітонія-Ойл" виникла заборгованість на загальну суму 124604,38 грн. Відповідачем доказів оплати зазначеної суми суду не надано.

З огляду на викладене вище, вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу за договором оренди №91 від 01.07.2019 на загальну суму 124604,38 грн є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, за прострочення виконання зобов`язань за договором, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 3533,15 грн за загальний період прострочення з 21.07.2020 по 01.11.2020, 3% річних на суму 3537,85 грн за період прострочення з 01.06.2020 по 27.07.2021 та інфляційні втрати у розмірі 10031,04 грн за період з червня 2020 року по червень 2021 року.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений договором строк свого обов`язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст.610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст.612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Пунктом 3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо порушення зобов`язань, прийнятих будь-якою із сторін цього договору, призвело до виникнення заборгованості, винна сторона сплачує пеню, яка розраховується від простроченої заборгованості в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період існування такої заборгованості (п.7.4 договору).

Як встановлено судом, відповідачем у встановлений строк свого обов`язку зі сплати обумовлених договором платежів не виконано, чим допущено прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням зобов`язання, і він вважається таким, що прострочив, а тому позивачем правомірно заявлено вимогу про стягнення пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховано пеню.

Здійснивши перевірку наведеного заявником розрахунку пені, суд дійшов висновку, що останній містить помилки.

Однак, оскільки за розрахунком, який здійснено судом належна до стягнення сума пені є більшою ніж заявлена позивачем до стягнення, суд задовольняє вимоги останнього про стягнення пені в межах заявлених позовних вимог, а саме на суму 3533,15 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення 3% річних на суму 3537,85 грн за період прострочення з 01.06.2020 по 27.07.2021 та інфляційних втрат у розмірі 10031,04 грн за період з червня 2020 року по червень 2021 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки судом встановлено факт прострочення виконання відповідачем зобов`язань по оплаті платежів за договором, то вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат є законними та обґрунтованими.

При цьому розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, долучений позивачем до позовної заяви є вірним, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

За таких обставин, приймаючи до уваги наведене вище у сукупності, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги Командитного товариства "Маріупольський промисловий залізничний транспорт" Товариства з обмеженою відповідальністю "Азовська судноверф" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сітонія-Ойл" про стягнення 141706,42 грн, з яких 124604,38 грн основного боргу, 3533,15 грн пені, 10031,04 грн витрат з урахуванням індексу інфляції, 3% річних на суму 3537,85 грн підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно положень п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи до уваги висновки суду про задоволення позовних вимог, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст.129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сітонія-Ойл" (04655, місто Київ, вул.Новокостянтинівська, будинок 4А, ідентифікаційний код 41358796) на користь Командитного товариства "Маріупольський промисловий залізничний транспорт" Товариства з обмеженою відповідальністю "Азовська судноверф" (87502, Донецька обл., місто Маріуполь, вул.Менделєєва, будинок 9, ідентифікаційний код 01235923) 124604 (сто двадцять чотири тисячі шістсот чотири) грн 38 коп. основного боргу, 3533 (три тисячі п`ятсот тридцять три) грн 15 коп. пені, 10031 (десять тисяч тридцять одна) грн 04 коп. витрат з урахуванням індексу інфляції, 3% річних на суму 3537 (три тисячі п`ятсот тридцять сім) грн 85 коп. та судовий збір у розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.ст.256, 257 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.М.Смирнова