ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" лютого 2022 р. Справа№ 910/16060/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Андрієнка В.В.

Шапрана В.В.

секретар Рибчич А.В.

за участю

представників: позивача - Бісик Я.В.

відповідача-1 - Ярошенко А.С.

відповідача-2 - Коваль Л.Л.

третя особа - Стельмащук А.А.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Біпродукт"

на ухвалу Господарського суду м. Києва від 15.12.2021 р.

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Біпродукт"

про забезпечення позову

у справі № 910/16060/21 (суддя - Селівон А.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Біпродукт"

до 1. Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

2. Публічного акціонерного товариства "Златобанк"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгово-Логістичний комплекс "Арктика"

про зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Біпродукт" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Публічного акціонерного товариства "Златобанк" про зобов`язання відповідачів вчинити дії, а саме:

- зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та Публічне акціонерне товариство "Златобанк" виключити із бухгалтерського обліку та ліквідаційної маси Публічного акціонерного товариства "Златобанк" актив у вигляді майнових прав, що випливають з кредитного договору № 153/10/KL від 29.10.2010 р., укладеного між Публічним акціонерним товариством "Златобанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЛК "Арктика", з усіма забезпеченнями;

- зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та Публічне акціонерне товариство "Златобанк" виключити з інформації про лот № G3N120729 актив Публічного акціонерного товариства "Златобанк" у вигляді права вимоги за кредитним договором № 153/10/KL від 29.10.2010 р., укладеним між Приватним акціонерним товариством "Златобанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЛК "Арктика", з усіма забезпеченнями;

- зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та Публічне акціонерне товариство "Златобанк" виключити з плану продажу активів (майна) Публічного акціонерного товариства "Златобанк" актив у вигляді майнових прав, що випливають з кредитного договору № 153/10/KL від 29.10.2010 р., укладеного між Публічним акціонерним товариством "Златобанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЛК "Арктика", з усіма забезпеченнями.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.10.2021 р. було залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгово- Логістичний комплекс "Арктика".

У грудні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Біпродукт" звернулося до Господарського суду м. Києва із заявою про забезпечення позову, в якій просило вжити заходи забезпечення позову у даній справі шляхом зупинення дії рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 1144 від 15.11.2021 р. в частині, що стосується реалізації включених до складу лоту № GL3N020959 майнових прав, які випливають з кредитного договору № 153/10/KL від 29.10.2010 р., укладеного між Акціонерним товариством "Златобанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЛК "Арктика", з усіма забезпеченнями.

Оскаржуваною ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.12.2021 р. у справі № 910/16060/21 в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Біпродукт" про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "Біпродукт" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач посилається на те, що покладені в основу оскаржуваної ухвали висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на перебігу спірних правовідносин, з яких виник спір у даній справі, не відповідають приписам ст. 137 ГПК України та практиці вирішення подібних питань Верховним Судом, що є безумовною підставою для скасування такого судового рішення з прийняттям нового про задоволення заяви про забезпечення позову.

Відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 20.12.2021 р. апеляційну скаргу у справі № 910/16060/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Шапран В.В., Андрієнко В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.12.2021 р. було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Біпродукт", призначено розгляд справи на 25.01.2022 р. та встановлено іншим учасникам справи строк для подання відзивів на апеляційну скаргу впродовж 15 днів з дня отримання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

У судовому засіданні 25.01.2022 р. було оголошено перерву до 01.02.2022 р. після надання учасниками справи пояснень по суті апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, Товариство з обмеженою відповідальністю "Біпродукт" посилається на те, що, незважаючи на численні звернення до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з приводу неприпустимості відчуження під час проведення процедури ліквідації Акціонерного товариства "Златобанк" в якості його активів майна, які не належать останньому, а є власністю Товариства з обмеженою відповідальністю "Біпродукт", Фондом гарантування вкладів фізичних осіб продовжуються вчинятися відповідні дії, зокрема, згідно з рішенням № 1144 від 15.11.2021 р. було виставлено на продаж у складі лоту № GL3N020959 як належні Товариству з обмеженою відповідальністю "Біпродукт" майнові права, які випливають з кредитного договору № 153/10/KL від 29.10.2010 р., укладеного між Акціонерним товариством "Златобанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЛК "Арктика", з усіма забезпеченнями, в обсязі 45567680,00 грн, так і частка, набута Акціонерним товариством "Златобанк" у власність в рахунок погашення такого обсягу заборгованості.

На думку заявника, реалізація таких активів до набуття чинності судовим рішенням у даній справі спричинить негативні наслідки для нього у вигляді нівелювання можливості захисту своїх порушених прав в обраний спосіб в межах ініційованого ним судового спору, адже припинить існування його предмету як того (відчуження спірних прав за час вирішення спору заявленими вимогами, в межах якого є виключення із складу ліквідаційної маси АТ "Златобанк" активів та визнання відсутніми прав на них в останнього, припинить існування таких обставин), а тому існують обґрунтовані підстави для вжиття заходів забезпечення позову задля дотримання гарантій ефективного захисту порушених прав та інтересів позивача в обраний ним спосіб.

У відповідності до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 статті 137 ГПК України встановлено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

Предметом позову у даній справі є захист порушених прав та інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю "Біпродукт" за наслідками включення та виставлення на продаж в якості активів Акціонерного товариства "Златобанк" прав вимоги, які, на переконання позивача, належать саме йому, у зв`язку з чим останній просить: зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та Акціонерне товариство "Златобанк" виключити із бухгалтерського обліку та ліквідаційної маси останнього такі активи; визнати відсутніми у Акціонерного товариства "Златобанк" права вимоги за кредитним договором № 153/10/KL від 29.10.2010 р., укладеним між Акціонерним товариством "Златобанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЛК "Арктика", з усіма забезпеченнями; зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та Акціонерне товариство "Златобанк" виключити з плану продажів активів (майна) останнього спірні майнові права.

При цьому, позивач вказує на те, що будь-які правовідносини між Акціонерним товариством "Златобанк" з Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЛК "Арктика" за кредитним договором № 153/10/KL від 29.10.2010 р. припинилися за наслідками звернення стягнення на предмет застави за договором застави № 3 від 06.06.2011 р. в рахунок погашення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЛК "Арктика" за таким кредитним договором, а саме: на частку в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЛК "Арктика" в розмірі 500000,00 грн (25% статутного капіталу), яка належала Товариству з обмеженою відповідальністю "Біпродукт", шляхом визнання права власності банку на таку частку в судовому порядку (рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2017 р. у справі № 910/22529/15), у зв`язку з чим права вимоги за вказаним кредитним договором в межах розміру вартості предмету застави перейшли до Товариства з обмеженою відповідальністю "Біпродукт", оскільки в іншій частині припинилися.

В той же час, зібраними в матеріалах справи документами, зокрема, паспортами відкритих торгів та публічними паспортами активів, підтверджується, що з моменту відкриття провадження спірний актив в черговий раз виставлено на продаж, а саме, на підставі рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від № 1144 від 15.11.2021 р. було виставлено на продаж у складі лоту № GL3N020959 як майнові права, які випливають з кредитного договору № 153/10/KL від 29.10.2010 р., укладеного між Акціонерним товариством "Златобанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЛК "Арктика", з усіма забезпеченнями, так і частку корпоративних прав в статутному капіталі юридичної особи.

Тобто, фактичні дії відповідачів свідчать про невизнання відповідних прав Товариства з обмеженою відповідальністю "Біпродукт".

Отже, фактичне вирішення спору у даній справі зводиться до встановлення особи володільця прав вимоги за кредитним договором № 153/10/KL від 29.10.2010 р., укладеним між Акціонерним товариством "Златобанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЛК "Арктика", з усіма забезпеченнями.

Однак, продовження вчинення відповідачами попри відкриття провадження у даній справі дій, спрямованих на відчуження в якості активів Акціонерного товариства "Златобанк" майна (прав вимоги), про захист прав на яке подано даний позов до суду, може зумовити як нівелювання можливості захисту позивачем своїх порушених прав в обраний спосіб в цілому, адже призведе до фактичного припинення існування предмету спору та вибуття із спірних правовідносин відповідачів (при умові успішного проведення торгів, на ймовірність чого вказує зменшення можливої ціни продажу в 5 разів порівняно із ціною, за якою таке майно виставлялося на торги на час відкриття провадження у даній справі), так і призвести до фактичної втрати позивачем власного майна, оскільки будуть відчуженими на користь третіх осіб і права вимоги, і частка в статутному капіталі.

Поряд з цим, подальше відновлення порушених прав позивача буде обумовлено необхідністю у зверненні з новими позовами до набувачів відповідного майна (майнових прав).

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У відповідності до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

З огляду на закріплені в наведених положеннях принципи з урахуванням практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування (рішення від 29.06.2006 р. у справі "Пантелеєнко проти України", від 31.07.2003 р. у справі "Дорани проти Ірландії", від 17.07.2008 р. у справі "Каіч та інші проти Хорватії") вбачається, що Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 р. № 15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім цього, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 р. № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

З огляду на викладене, колегія суддів вбачає наявність зв`язку між заявленими до застосування заходами забезпечення позову і предметом спору, співмірність та адекватність заходів із позовними вимогами, адже існує спір стосовно особи власника майна (майнових прав), щодо якого Фондом гарантування вкладів фізичних осіб вчиняються дії, спрямовані на його продаж, в той час, як можливість збереження інтересів всіх учасників такого спору та попередження можливого порушення прав інших осіб знаходиться в прямій залежності в першу чергу від незмінності спірних правовідносин та їх суб`єктного складу, що буде нівельовано реалізацією рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про затвердження умов продажу спірного активу.

При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову шляхом зупинення рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про затвердження умов продажу активів Акціонерного товариства "Златобанк" тільки в частині спірного майна не обмежить права та законні інтереси як суб`єктів спірних правовідносин, так і інших осіб, адже такі заходи мають тимчасовий характер та не перешкоджають проведенню процедури ліквідації відповідного банку, в той час, як їх вжиття забезпечить збереження балансу інтересів сторін спірних правовідносин, унеможливить порушення інтересів інших осіб та узгоджується із критеріями розумності, обґрунтованості та адекватності.

Відчуження за час розгляду даної справи відповідних майнових прав на користь третіх осіб створить загрозу нівелювання можливості захисту відповідних прав в цілому.

Тобто, цілком ймовірно, що з виконання відповідного рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб стане неможливим захист порушених прав Товариства з обмеженою відповідальністю "Біпродукт" як в обраний наразі спосіб, так і будь-яким іншим шляхом.

Більш того, у відповідності до приписів ч. 11 ст. 137 ГПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Оцінюючи в межах дії такої норми заявлені до застосування позивачем заходи забезпечення позову, колегія суддів звертає увагу на те, що зупинення відповідного рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб жодним чином не спрямовано на вирішення спору у даній справі по суті, ключовим аспектом якого є встановлення особи власника відповідних прав, що не може бути вирішено шляхом тимчасового обмеження в розпорядженні ними.

Навпроти, відмова в забезпеченні позову обраним заявником шляхом може свідчити про фактичне вирішення спору по суті, однак, на користь відповідачів, адже при наведених обставинах спірних правовідносин така відмова зумовлює можливість подальшого повноцінного розпорядження ними на власний розсуд спірними правами вимоги, тобто, фактично презюмує їх належність таким особам, що і становить загрозу нівелювання можливості захисту прав позивача в межах даної справи, адже реалізація відповідного рішення Фонду припинить існування предмету даного спору.

Проте, судом першої інстанції, відмовляючи в задоволенні зазначеної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Біпродукт", не було враховано наведених обставин та фактично з такою відмовою було вирішено спір по суті, чим забезпечено відповідачам подальшу можливість вчинення дій, спрямованих на реалізацію спірного майна.

Щодо доводів суду першої інстанції про те, що вжиття таких заходів забезпечення позову прямо заборонено положеннями ч. 7 ст. 137 ГПК України, колегія зазначає наступне.

У відповідності до приписів ч. 7 ст. 137 ГПК України не допускається забезпечення позову шляхом: накладення арешту на майно (активи), у тому числі грошові кошти, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб або банку, віднесеного до категорії неплатоспроможних, або банку, що ліквідується відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", яке належить або підлягає передачі чи сплаті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб або банку, віднесеному до категорії неплатоспроможних, банку, що ліквідується відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", і знаходиться у нього чи інших осіб; встановлення заборони або обов`язку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, банку, віднесеному до категорії неплатоспроможних, банку, що ліквідується відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", їх посадовим особам, іншим особам під час реалізації Фондом гарантування вкладів фізичних осіб майна (активів) банку, віднесеного до категорії неплатоспроможних, вчиняти певні дії або встановлення обов`язку для таких осіб утримуватися від вчинення певних дій; зупинення дії рішень Кабінету Міністрів України про участь держави у виведенні неплатоспроможного банку з ринку, індивідуальних актів Міністерства фінансів України, прийнятих на виконання таких рішень Кабінету Міністрів України, індивідуальних актів Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, прийнятих у процесі виведення неплатоспроможного банку з ринку, а також встановлення для Кабінету Міністрів України, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, їх посадових та службових осіб заборони або обов`язку вчиняти певні дії, обов`язку утримуватися від вчинення певних дій, що випливають з таких рішень/актів.

З системного аналізу наведених положень вбачається, що в рамках удосконалення законодавчих механізмів регулювання банківської діяльності в сфері виведення неплатоспроможних банків з ринку і їх ліквідації, законодавцем, з метою попередження негативного впливу на даний процес інститутом забезпечення позовів, було встановлено певні обмеження (заборони) щодо застосування такого процесуального інституту при вирішенні пов`язаних з функціями Фонду гарантування вкладів фізичних осіб спорів, в розрізі чого виокремлено такі види заходів забезпечення позову як: арешт активів (майна); заборона чи зобов`язання щодо вчинення певних дій; зупинення дії рішень.

Визначаючи суб`єктів, до яких є неможливим застосування таких видів забезпечення позову (в рамках процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку і їх ліквідації) законодавцем було встановлено, що:

- в частині накладення арешту на майно такими особами є: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб; банк, віднесений до категорії неплатоспроможних, або який ліквідується; інші особи, у яких знаходиться майно, що підлягає передачі чи сплаті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб або банку;

- в частині заборони чи зобов`язання щодо вчинення певних дій: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб; банк, віднесений до категорії неплатоспроможних, або який ліквідується; їх посадові особи; інші особи, під час реалізації Фондом гарантування вкладів фізичних осіб майна (активів) банку; Кабінет Міністрів України, Міністерство фінансів України, Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку, їх посадові та службові особи;

- в частині зупинення дії рішень: Кабінет Міністрів України; Міністерство фінансів України; Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку.

Тобто, чітке слідування наведеним нормам дає підстави для висновку, що законодавцем відокремлено такі заходи забезпечення позову як встановлення заборони чи обов`язку щодо вчинення певних дій із зупиненням дії рішень; положення ч. 7 ст. 137 ГПК України не містять жодних обмежень щодо можливості зупинення дії рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про затвердження умов продажу окремо визначених активів (майна) банку, адже в іншому випадку мало б місце встановлення законодавцем прямої заборони вжиття заходів забезпечення позову на рівні із забороною зупинення рішень Кабінету Міністрів України, Міністерства фінансів України та Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, у відношенні до яких встановлено заборону як і зупинення дії їх рішень, так і встановлення заборони або обов`язку вчиняти певні дії, обов`язку утримуватися від вчинення певних дій.

Отже, станом на сьогоднішній день не існує законодавчо закріплених заборон щодо вжиття судом заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про затвердження умов продажу окремо визначеного активу (майна) банку, що ліквідується.

При цьому, колегія суддів враховує, що наразі відсутні висновки Верховного Суду з приводу вирішення питання вжиття заходів забезпечення позову у спорі, пов`язаному з процедурою виведення неплатоспроможних банків з ринку і їх ліквідації, предметом якого були б вимоги про зобов`язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та банку виключити із плану продажів, бухгалтерського обліку та ліквідаційної маси актив у вигляді майнових прав, а тому, досліджуючи дане питання, колегія суддів відмічає вірність посилань апелянта на те, що, вирішуючи питання забезпечення позову у даному спорі, слід виходити саме із конкретних обставин спірних правовідносин у конкретній справі, адже чинна практика Верховного Суду з вирішення питань забезпечення позову у такій категорії спорів стосується розгляду позовів, предметом яких найчастіше були вимоги про визнання припиненими правовідносин за кредитним договором, досягненню цілей позивачів звернення з якими (отримання судового захисту в обраний спосіб) жодним чином не перешкоджало відчуження майнових прав за такими правочинами під час розгляду справи, адже фактична зміна особи кредитора жодним чином не створювала правових наслідків у вигляді відсутності предмету спору.

Однак, в даному випадку, як вже визначалося колегією суддів, відчуження відповідних майнових прав зумовить обов`язок суду закрити провадження у справі з огляду на фактичну відсутність предмету спору (неможливим буде виключити із бухгалтерського обліку, ліквідаційної маси та плану продажів активів (майна) Акціонерного товариства "Златобанк" спірний актив, оскільки його вже буде виключено внаслідок відчуження іншій особі, а відтак, і унеможливить досягнення мети звернення з позовом до суду в рамках реалізації своїх прав на судовий захист, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист основоположних прав і свобод людини.

Також, колегія суддів враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 24.11.2021 р. у справі № 910/11552/20, в якій, вирішуючи питання законності заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса в контексті того, що такі заходи зумовлюють зупинення ініційованої виконавцем процедури проведення аукціону, можливість чого прямо заборонена приписами ч. 12 ст. 137 ГПК України, Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що вжиття судом заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа безпосередньо не полягає та не має наслідком зупинення конкурсу, аукціону, торгів, що проводяться від імені держави або за участю призначеного державним органом суб`єкта; забезпечення судом позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа має наслідком зупинення виконавцем вчинення виконавчих дій, яке здійснюється шляхом винесення ним відповідної постанови, в тому числі про зупинення звернення стягнення на майно боржника шляхом його примусової реалізації на торгах; отже, саме зупинення виконавцем вчинення виконавчих дій шляхом винесення відповідної постанови має наслідком зупинення торгів з примусової реалізації майна боржника; такий запроваджений законодавцем механізм зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа суттєво відрізняється від обмежень припинення, відкладення, зупинення чи іншого втручання у проведення конкурсу, аукціону, торгів, тендера чи інших публічних конкурсних процедур, що проводяться від імені держави або територіальної громади, передбачених частиною дванадцятою статті 137 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, застосовуючи за аналогією такі висновки Великої Палати Верховного Суду до даної ситуації слід констатувати, що зупинення судом дії рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про затвердження умов продажу суттєво відрізняється від заборони проведення такого продажу, адже питання щодо цього приймається саме Фондом гарантування вкладів фізичних осіб шляхом винесення відповідного рішення, тому відповідні заходи не суперечать приписам ч. 7 ст. 137 ГПК України.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи суду першої інстанції про неможливість вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 1144 від 15.11.2021 р. в частині, що стосується реалізації включених до складу лоту № GL3N020959 майнових прав, які випливають з кредитного договору № 153/10/KL від 29.10.2010 р., укладеного між Акціонерним товариством "Златобанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЛК "Арктика", з усіма забезпеченнями, з посиланням на встановлену ч. 7 ст. 137 ГПК України заборону, не ґрунтуються на чинних приписах такої норми та не відповідають суті спірних правовідносин.

Щодо доводів суду першої інстанції про те, що вжиття таких заходів забезпечення позову прямо заборонено положеннями ч. 12 ст. 137 ГПК України, колегія зазначає таке.

За приписами ч. 12 ст. 137 ГПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які полягають в (або мають наслідком) припиненні, відкладенні, зупиненні чи іншому втручанні у проведення конкурсу, аукціону, торгів, тендера чи інших публічних конкурсних процедур, що проводяться від імені держави (державного органу), територіальної громади (органу місцевого самоврядування) або за участю призначеного державним органом суб`єкта у складі комісії, що проводить конкурс, аукціон, торги, тендер чи іншу публічну конкурсну процедуру.

Чітке слідування змісту наведеної норми дає підстави для висновку, що встановлені нею обмеження не застосовуються у випадку коли питання забезпечення позову стосується конкурсу, аукціону, торгів, тендера чи інших публічних конкурсних процедур, які проводяться від імені особи, що не є державним органом чи органом місцевого самоврядування.

За змістом ст. 3 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є суб`єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії (у тому числі відчуження, передача в оренду, ліквідація), що не суперечать законодавству та меті діяльності Фонду. Фонд є економічно самостійною установою, має самостійний баланс, поточний та інші рахунки в Національному банку України, у тому числі рахунки умовного зберігання (ескроу), а також рахунки в цінних паперах у депозитарних установах - банках України.

Тобто, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не є ні державним органом, ні органом місцевого самоврядування, оскільки є самостійною юридичною особою.

До того ж, за змістом Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" продаж активів (майна) банку, що ліквідується, шляхом проведення відкритих торгів (аукціону) здійснюється не безпосередньо від імені Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а саме від відповідного банку, управителем якого є уповноважена особа Фонду, який в свою чергу виступає лише регулятором відповідної процедури.

Отже, ініційовані Фондом гарантування вкладів фізичних осіб відкриті торги (аукціон) з продажу активів (майна) банку, що ліквідується, не підпадають під дію заборони, визначеної ч. 12 ст. 137 ГПК України, оскільки такі торги (аукціон) неможливо визнати такими, що проводяться від імені держави (державного органу), територіальної громади (органу місцевого самоврядування) або за участю призначеного державним органом суб`єкта у складі комісії, що проводить конкурс, аукціон, торги, тендер чи іншу публічну конкурсну процедуру.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.08.2021 р. у справі № 904/4982/21, в п.п. 60 - 64 якої Верховний Суд погодився з висновком апеляційного господарського суду про те, що у даному випадку заходи забезпечення позову жодним чином не полягають в припиненні, відкладенні, зупиненні чи іншому втручанні у проведення конкурсу, аукціону, торгів, тендера чи інших публічних конкурсних процедур, що проводяться від імені держави, територіальної громади або за участю призначеного державним органом суб`єкта у складі комісії, що проводить конкурс, аукціон, торги, тендер чи іншу публічну конкурсну процедуру, оскільки суб`єктом, від імені якої було ініційовано продаж майна, був державний банк - АТ КБ "Приватбанк", а не державний орган чи орган місцевого самоврядування.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про те, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 1144 від 15.11.2021 р. в частині, що стосується реалізації включених до складу лоту № GL3N020959 майнових прав, які випливають з кредитного договору № 153/10/KL від 29.10.2010 р., укладеного між Акціонерним товариством "Златобанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЛК "Арктика", з усіма забезпеченнями, підпадає під дію заборони, встановленої ч. 12 ст. 137 ГПК України, не ґрунтуються суб`єктному складі дії такої норми та не відповідають порядку застосування її на практиці Верховного Суду.

З огляду на викладене вбачається, що зупинення дії відповідного рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про затвердження умов продажу спірних майнових прав не суперечить забороні, встановленій ч. ч. 7, 12 ст. 137 ГПК України чи ст. 51 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а навпаки, в межах спірних правовідносин, спрямовано на дотримання цілей запровадження законодавцем такого процесуального інституту як забезпечення позову, адже направлено на попередження нівелювання можливості отримання особою судового захисту, в той час, як відмова у вжитті таких заходів свідчить про фактичне вирішення спору по суті на користь відповідачів, що є неприпустимим.

Стосовно посилання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах Верховного Суду від 18.11.2020 р. у справі № 184/149/19, від 27.05.2020 р. у справі № 370/1572/19, від 06.03.2019 р. у справі № 1340/3738/18, від 11.03.2019 р. у справі № 904/4795/18, від 06.08.2019 р. у справі № 910/16477/18, колегія суддів звертає увагу на таке.

Так, у вказаних вище постановах Верховний Суд дійшов висновку про те, що приписами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлена заборона накладення обмежень на майно банку, який ліквідується. Заборона проводити відкриті торги щодо продажу зазначеної вимоги за своєю суттю є накладенням обмеженням щодо такого майна, яка позбавляє можливості Фонд гарантування вкладів фізичних осіб проводити процедуру ліквідації банку.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 27.03.2020 р. у справі № 910/4450/19 зазначила, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет).

Подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.04.2021 р. у справі № 910/04.2021 р.

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі недостатньо.

Предмет позову становить матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, щодо якої суд повинен ухвалити рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту свого права та охоронюваного законом інтересу.

Таким чином, посилання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на згадані постанови Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах є помилковим, оскільки зміст правовідносин, їх предмет та підстави, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин у зазначених відповідачем-1 справах і у даній справі, є різними; у кожній із зазначених справ суди виходили з обставин та умов конкретних правовідносин і фактично-доказової бази, з урахуванням наданих сторонами доказів, що виключає подібність спірних правовідносин у вказаних справах. Зміст забезпечення позову в даній справі не направлений на заборону проведення вказаних відкритих торгів і не позбавляє можливості Фонду гарантування вкладів фізичних осіб проводити процедуру ліквідації банку.

Згідно зі ст.ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З урахуванням викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Біпродукт" про забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 1144 від 15.11.2021 р. в частині, що стосується реалізації включених до складу лоту № GL3N020959 майнових прав, які випливають з кредитного договору № 153/10/KL від 29.10.2010 р., укладеного між Акціонерним товариством "Златобанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЛК "Арктика", з усіма забезпеченнями, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, в той час як ухвала Господарського суду міста Києва від 15.12.2021 р. у справі № 910/16060/21 про відмову в її задоволенні не відповідає дійсним обставинам спірних правовідносин, їх суті та не ґрунтується на приписах ст. ст. 136, 137 ГПК України, чим зумовлює встановлення загрози нівелювання можливості отримання особою судового захисту в обраний нею спосіб, а тим більше, направлена на фактичне вирішення спору по суті.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Біпродукт" підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду міста Києва від 15.12.2021 р. у справі № 910/16060/21 - скасуванню з подальшим задоволенням заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Біпродукт" про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Біпродукт" задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.12.2021 р. у справі № 910/16060/21 скасувати.

3. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Біпродукт" про забезпечення позову задовольнити.

4. До набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/16060/21 зупинити дію рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 1144 від 15.11.2021 р. в частині, що стосується реалізації включених до складу лоту № GL3N020959 майнових прав, які випливають з кредитного договору № 153/10/KL від 29.10.2010 р., укладеного між Акціонерним товариством "Златобанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЛК "Арктика", з усіма забезпеченнями.

5. Стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Біпродукт" (04111, м. Київ, вул. Щербакова, 52, прим 429; код 38856866).

6. Боржник: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17; код 21708016).

7. Постанова є виконавчим документом, підлягає негайному виконанню з дня її постановлення та може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років, тобто до 01.02.2025 р.

8. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 07.02.2022 р.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В.Андрієнко

В.В. Шапран