ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.02.2022 Справа № 917/1850/21
Суддя Мацко О.С., розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали справи

за позовною заявою Військової частини НОМЕР_1 , 09610, Київська обл., Рокитнянський р-н, с. Савинці,

до Фізичної особи-підприємця Кравченко Віти Олександрівни, АДРЕСА_1 ,

про стягнення 47 876,40 грн.

Представники сторін не викликалися

ВСТАНОВИВ:

29.11.2021 року до господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Військової частини НОМЕР_1 до Фізичної особи-підприємця Кравченко Віти Олександрівни про стягнення 47 876,40 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором поставки № 84-21 від 02.02.2021 р.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 06.12.2021 р. залишено вказану позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 без руху, встановлено позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви (протягом трьох днів з дня вручення ухвали суду) шляхом подання до суду доказів направлення листа № 701/696 від 29.04.2021 р. на адресу відповідача та надання придатного для читання доказу отримання відповідачем Заявки позивача на постачання продовольства. 14.12.2021 р. від позивача до суду надійшов лист з доказами усунення зазначених недоліків позовної заяви; ухвалою від 16.12.2021р. відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті спору.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що за договором відповідач зобов`язався поставити позивачу товар протягом п`яти робочих днів, починаючи з 10 числа календарного місяця; відповідач товар у встановлені строки не поставив; позивач листом від 29.04.2021 повідомив відповідача про розірвання договору в односторонньому порядку; згідно з п.7.3. договору відповідач повинен сплатити пеню за кожен день прострочення поставки.

Відповідач у відзиві проти позову заперечує повністю, посилаючись на те, що доданий до позовної заяви скриншот заявки позивача на постачання товару не є належним доказом з огляду на приписи Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»; крім того, платником пені може бути тільки особа, що має грошові зобов`язання перед кредитором, тобто, нарахування пені в межах даних правовідносин взагалі неможливе.

У відповіді на відзив) позивач не погодився з мотивами відповідача та зазначив, що приписи чинного законодавства не обмежують нарахування пені тільки грошовими зобов"язаннями; заявка була направлена відповідачу на електронну адресу, погоджену сторонами, і виключно саме такий порядок її направлення передбачено договором; сам по собі факт отримання заявки відповідач не спростовує.

Інших заяв по суті спору до суду не надходило.

Суд, дослідивши наявні у справі докази, встановив наступне:

02.02.2021р. між Військовою частиною НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України (Замовник) та ОСОБА_1 (у зв"язку зі зміною прізвища на даний час Кравченко, Постачальник) укладено договір №84-21, відповідно до п.1.1 якого Постачальник зобов`язується передати Замовнику (Товароодержувачу) у власність консерви м`ясні, якість, кількість, асортимент і ціна якого, зазначені в специфікації, яка є невід`ємною частиною цього договору, а Замовник зобов`язується прийняти цей товар та оплатити на умовах цього договору.

Згідно з п.3.1. договору, його загальна сума складає 886 600,00 грн.

Ціна на товар зазначається у специфікації із врахуванням тари, упаковки транспортних та інших витрат. Підставою для оплати вважається рахунок (рахунок-фактура) та накладна Постачальника (п.3.2. договору).

У п.4.2 договору сторони узгодили, що розрахунки за товар, що поставляється проводяться шляхом оплати за фактично поставлену кількість товару (партію товару) з відстрочкою платежу до 90 календарних днів. Датою розрахунків за цим договором вважається день надходження коштів на розрахунковий рахунок Постачальника.

Відповідно до п.5.1 договору сторони узгодили, що відвантаження та доставка товару до Товароодержувача проводиться на підставі документів оформлених Замовником з подальшим його перевезенням в місця, визначені специфікацією, за рахунок коштів (або транспортом) Постачальника в строки передбачені п.5.2 цього договору.

Згідно з п.5.2 договору поставка товару складає п`ять робочих днів, починаючи з 10 числа календарного місяця.

Заявка Замовника подається шляхом надсилання її на електронну пошту Постачальника, зазначену в договорі. Доказом отримання заявки Замовника вважати лист-підтвердження про отримання заявки від Постачальника протягом однієї робочої доби. У разі відсутності такого листа, доказом отримання Постачальником заявки Замовника вважати лист-підтвердження про направлення заявки від адміністратора поштового домену @dpsu.gov.ua (провайдера).

У п.12 договору зазначена електронна адреса Постачальника.

Відповідно до п.5.5 договору, датою прийняття та передачі у власність товару є дата вказана уповноваженою особою Товароодержувача та представника Постачальника при отриманні товару в акті приймання-передачі товару на перевезення.

Згідно з п.7.3. договору встановлено, що за порушення строку поставки товару зазначеного у п.5.2 цього договору Постачальник сплачує Замовнику пеню у розмірі 0,1% вартості недопоставленого товару за кожен день прострочення поставки.

Строк дії договору, відповідно до п.10.1 цього договору становить з дня його підписання до 31.12.2021р.

У п.6.2 договору встановлено, що Замовник має право достроково розірвати цей договір у разі невиконання зобов`язань з боку Постачальника, повідомивши його про це у десятиденний термін з моменту отримання листа Замовника.

Також сторони підписали Специфікацію до договору. (а.с.22), де узгодили найменування товару (5 позицій), місце поставки, кількість товару, ціна за од. і суму.

Додатковою угодою від 15.03.2021р. сторони виклали п.3.1 договору та специфікацію в новій редакції (а.с.24-26).

Як зазначає позивач, ним було сформовано заявку на поставку продукції від 26.02.2021р. №701/128 в редакції специфікації та направлено, як і було передбачено договором, на електронну адресу відповідача, вказану у договорі.Направлення заявки Відповідачу підтверджується наданими до матеріалів справи скріншотами з електронної пошти.

У зв`язку з неналежним виконанням умов договору, а саме не здійснення поставок в термін, передбачений умовами договору, Військова частина НОМЕР_1 направила відповідачу лист про розірвання договору, де зазначила датою розірвання договору - 10.05.2021р. (докази направлення - а.с.48-49).

Також позивач нарахував та просить стягнути з відповідача пеню на підставі п.7.3 договору в сумі 47 876,40 грн. за період 16.03.2021р.- 10.05.2021р., та звертався з відповідною претензією про сплату пені до відповідача (доказів не надано). Саме цю суму позивач просить стягнути з відповідача.

Як встановлено ч.1 ст.265 Господарського кодексу України, ст.ст.655, 662 та 663 Цивільного кодексу України, Продавець зобов`язаний передати товар, визначений у договорі купівлі-продажу у строк, встановлений договором. Означений обов`язок ч.1 ст.712 цього Кодексу безпосередньо закріплений і для договору поставки.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України та ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.202 Господарського кодексу України та ст.598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту статті 79 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що ця стаття покладає на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Аналогічний висновок Верховного Суду викладений у пункті 7.44. постанови від 16 лютого 2021 року у справі № 927/645/19.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 4 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Зазначений підхід узгоджується і з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з вищенаведеного, у даній справі суд погоджується з твердженнями позивача та відхиляє твердження відповідача, оскільки доводи, викладені у відзиві на позов, не спростовують правомірності та обґрунтованості позовних вимог.

Так, згідно ст.165 Господарського процесуального кодексу України відзив на позовну заяву повинен містити всі наявні заперечення Відповідача щодо наведених Позивачем обставин та правових підстав позову, з якими Відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права. Як вбачається зі змісту відзиву на позову заяву, Відповідач не спростовує твердження Позивача про направлення заявки на постачання товару та її отримання Постачальником, а тільки аналізує вимоги до електронних документів, встановлені чинним законодавством. Тверджень про не направлення заявки чи її неотримання відзив не містить.
Частина 4 ст.165 Господарського процесуального кодексу України, своєю чергою, встановлює загальне правило позбавлення Відповідача права заперечувати проти обставин під час розгляду справи по суті, якщо відзив не містив незгоду з такою обставиною. Винятком з такого правила є: незгода з обставиною вбачається з поданих із відзивом доказів, або доведеність Відповідачем, що не заперечення проти відповідної обставини відбулась з підстав, що від нього не залежали.

Суд також зазначає, що положення договору, укладеного між сторонами, не передбачають ані обов`язковості електронного підпису заявки, ані формування заявки у вигляді електронного документу у розумінні ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», а тільки встановлює можливість надсилання заявки засобами електронної пошти. З поданого скріншоту вбачається, що зміст заявки відповідає специфікації (в ред..додаткової угоди), вона направлена на адресу, погоджену сторонами у договорі, згідно інформації домену отримана 26.02.2021р. о 14:43:11.

Відповідачем також не спростовуються факти отримання претензії про сплату пені та повідомлення про розірвання договору (копії яких знаходяться у справі), у яких позивач викладав інформацію про надання заявки, її невиконання, термін прострочення; жодних відповідей на дані звернення позивача, в тому числі й стосовно неторимання ним заявки, відповідач не надав.

Таким чином, оцінюючи усі докази у сукупності, суд вважає доведеним факт направлення відповідної заявки на постачання продукції на електронну адресу відповідача, як це і було погоджено сторонами договору.

Що стосується заперечень відповідача стосовно правомірності нарахування пені за порушення строків поставки товару, суд зазначає, що у сфері господарських відносин нарахування пені за змістом ст.230 Господарського кодексу України не обмежується випадками прострочення грошового зобов`язання. Більш того, зважаючи на те, що в силу статусу Замовника відповідне постачання фінансується з державного бюджету, можливість стягнення такої пені прямо передбачено ч.2 ст.231 Господарського кодексу України.

Суд перевірив правильність нарахування пені позивачем та встановив правильність обрахунків. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати, понесені позивачем, відшкодовуються йому за рахунок відповідача в силу приписів ст.129 ГПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.129,232-238 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:
1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Кравченко Віти Олександрівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) 47 876,40 грн. пені, 2270,00 грн. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку та строки, встановлені ГПК України (ст.ст.256,257 ГПК України).
Повне рішення складено 03.02.22р.

Суддя О.С.Мацко