ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" січня 2022 р. Справа № 914/1751/21

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

Головуючого (судді-доповідача) Якімець Г.Г.,

Суддів: Бонк Т.Б., Малех І.Б.,

за участю секретаря судового засідання Кришталь М.Б.,

та представників учасників справи:

від прокуратури - Бучко Р.В.

від позивача-1 - Гудима В.О.

від позивача-2 - Безушко О.І.

від відповідача - Величко О.М.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Проць Світлани Григорівни, б/н від 22 жовтня 2021 року

на рішення Господарського суду Львівської області від 28 вересня 2021 року (підписане 05.10.2021 року) суддя Козак І.Б.

у справі №914/1751/21

за позовом Заступника керівника Львівської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сферах Західного регіону в інтересах держави в особі:

позивача-1 Міністерства оборони України, м. Київ

позивача-2 Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова, м. Львів

до відповідача Фізичної особи-підприємця Проць Світлани Григорівни, с. Бірки Яворівського району Львівської області

про стягнення 512 529,00 грн. безпідставно збережених коштів

в с т а н о в и в :

18 червня 2021 року Заступник керівника Львівської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сферах Західного регіону звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом, заявленим в інтересах держави в особі: Міністерства оборони України (позивача-1) та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова (позивача-2) до відповідача - Фізичної особи-підприємця Проць Світлани Григорівни про стягнення 512 529 грн. безпідставно збережених коштів.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 28 вересня 2021 року у справі №914/1751/21 позов задоволено повністю: присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача-2 - 512 529 грн. безпідставно збережених коштів.

Рішення суду мотивоване тим, що прокурор у позовній заяві навів підставу для представництва інтересів держави, обґрунтував, у чому полягає порушення цих інтересів, визначив належного позивача, а також дотримався порядку повідомлення, передбаченого ст.23 Закону України "Про прокуратуру" (лист-повідомлення від №85вих-21 30.03.2021). Щодо суті спору рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що відповідач, як орендар об`єктів нерухомого державного майна, внаслідок застосування заниженої орендної ставки, за рахунок власника вказаного майна, безпідставно зберіг у себе грошові кошти, які мав заплатити за відповідною орендною ставкою за період з 2012 по 2020 роки, зобов`язаний повернути ці кошти орендодавцю на підставі частини першої статті 1212 ЦК України. Суд у рішенні зазначає, що ФОП Проць С.Г. є контрагентом КЕВ м. Львова за договором оренди спірних приміщень, неспростований факт використання відповідачем приміщення не за цільовим призначенням, що є наслідком підприємницької діяльності саме відповідача, а не позивачів. При цьому, судом встановлено, що факт використання ФОП Проць С.Г. орендованих приміщень за не за цільовим приміщенням встановлено у рішенні Господарського суду Львівської області від 16 лютого 2021 року у справі №914/2777/20, яке набрало законної сили станом на дату винесення рішення у цій справі.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, відповідач - Фізична особа-підприємець Проць Світлана Григорівна звернулася до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 28 вересня 2021 року у справі №914/1751/21 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Зокрема, зазначає, що судом першої інстанції помилково застосовано до спірних відносин норми матеріального права, що стосуються недоговірних відносин, в той час як між сторонами існують договірні правовідносин (щодо оренди майна), що виключає можливість застосування ст.1212 ЦК України. Апелянт наголошує, що ним сплачувалася орендна плата, у розмірі, передбаченому договором оренди, сторонами не вносились зміни до договору в частині розміру орендної плати, при цьому, не доведено вини відповідача та розміру збитків. Крім того, скаржник заперечує наявність підстав для представництва прокурором інтересів держави у спірних правовідносинах, посилаючись на відсутність порушених прав позивача-1 - Міністерства оборони України, а також порушення прокурором порядку повідомлення позивачів про звернення до суду з цим позовом.

У відзиві на апеляційну скаргу заступник керівника Львівської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону Львівського гарнізону просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Зокрема, зазначає, що відносини щодо сплати коштів, виходячи з орендної ставки 17% не були врегульовані жодним договором, а тому є кондикційними. Поряд з тим, вважає помилковим посилання апелянта на відсутність підстав для відшкодування ним збитків, оскільки заявлена до стягнення сума коштів не є збитками, а підлягає поверненню на підставі ст.1212 ЦК України, як безпідставно збережено майно (грошові кошти). Крім цього, вважає, що прокурор обґрунтував належним чином необхідність захисту у спірному випадку інтересів держави. Зокрема, наголошує, що з довідкою, складеною за результатами проведеного аудиторського дослідження, яким встановлено порушення, були обізнані обидва позивачі, однак, останні не вчинили жодних дій для звернення до суду з відповідним позовом.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач-1 (МОУ) просить оскаржуване рішення залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення. Зокрема, зазначає, що для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Щодо періоду стягнення безпідставно набутих коштів, зазначає, що відповідачем не заперечується факт використання спірного приміщення протягом 2012-2020 років.

21 січня 2022 року від відповідача (скаржника) до суду надійшла заява про стягнення судових витрат в сумі 42 500 грн.

У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Бойко С.М., розпорядженням керівника апарату №60 від 24 січня 2022 року призначено проведення автоматизованої заміни складу суду.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 січня 2022 року суддю Бойко С.М. замінено на суддю Малех І.Б.

В судове засідання з`явилися представники учасників справи.

Представник відповідача (скаржника) в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив задоволити в повному обсязі: скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 28 вересня 2021 року у справі №914/1751/21 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

Прокурор та представники позивачів-1,2 в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечили, просили оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, з підстав, наведених у відзивах на апеляційну скаргу.

Західний апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення прокурора та представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 28 квітня 2012 року між Квартирно-експлуатаційним відділом м. Львова (в тексті договору - орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Проць Світланою Григорівною (в тексті договору - орендар) укладено договір оренди №37/2012/КЕВ нерухомого військового майна, розташованого в Львівському гарнізоні за адресою: м. Львів, пл. Соборна, 5, військове містечко №105, буд.№№2,4, відповідно до п.1.1 якого орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування нерухоме військове майно - нежитлові приміщення загальною площею 47,0 кв.м в будівлі №2; нежитлові приміщення загальною площею 53,0 кв.м в будівлі №4 військового містечка №105 (в тексті договору - майно), що знаходиться на балансі Квартирно-експлуатаційного відділу міста Львова, розташоване за адресою: м. Львів, пл. Соборна, 5, вартість якого визначена на 30.11.11 р. за незалежною оцінкою та становить згідно з актом оцінки: будівлі №2 - 42 667,59 грн. (без ПДВ), будівлі №4 - 48 114,52 грн. (без ПДВ).

Згідно з п.1.3 Договору назване в п.1.1 нерухоме майно орендодавець передав орендарю для використання під розміщення оздоровчого закладу для дітей та молоді.

Затвердженим начальником Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова розрахунком орендної плати військового нерухомого майна (Додаток №6 до договору) орендні ставки за вказаними видами здійснення підприємницької діяльності визначені на рівні 5% щодо кожного з цих приміщень.

13 червня 2015 року сторонами укладено додатковий договір оренди №37-1/2015/КЕВ, яким внесено зміни до п.п.1.1 та п.п.1.3 договору оренди №37/2012/КЕВ від 28 квітня 2012 року в частині збільшення площі орендованих нежитлових приміщень, а саме: в будівлі №2 - 48,9 кв. м; в будівлі №4 - 56,4 кв. м. Назване нерухоме майно орендодавець передав орендарю для використання під розміщення: 16,03 кв. м - фізкультурно-спортивних закладів, діяльність яких спрямована на організацію та проведення занять різними видами спорту; 89,27 кв. м - оздоровчого закладу для дітей та молоді.

Затвердженим начальником Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова розрахунком орендної плати військового нерухомого майна (Додаток №5 до договору) орендні ставки за вказаними видами здійснення підприємницької діяльності визначені на рівні 17% та 5% відповідно.

Поряд з тим, судом встановлено, що 18 липня 2013 року між Квартирно-експлуатаційним відділом м. Львова (в тексті договору - орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Проць Світланою Григорівною (в тексті договору - орендар) укладено договір оренди №45/2013/КЕВ нерухомого військового майна, розташованого в Львівському гарнізоні за адресою: м. Львів, пл. Соборна, 5, військове містечко №105, буд.№2, відповідно до п.1.1 якого орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування нерухоме військове майно - нежитлові приміщення загальною площею 57,5 кв.м в будівлі №2 військового містечка №105 (в тексті договору - майно), що знаходиться на балансі Квартирно-експлуатаційного відділу міста Львова, розташоване за адресою: м. Львів, пл. Соборна, 5, вартість якого визначена на 30.11.12 р. за незалежною оцінкою та становить згідно з актом оцінки - 55 704 грн. (без ПДВ), та відповідає актуалізованому висновку станом на 31.05.2013 року.

Вказане нерухоме майно орендодавець передав орендарю для використання під розміщення оздоровчого закладу для дітей та молоді (п.1.3 Договору).

Затвердженим начальником Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова розрахунком орендної плати військового нерухомого майна (Додаток №6 до договору) орендні ставки за вказаними видами здійснення підприємницької діяльності визначені на рівні 5% (п.21 Методики розрахунку).

12 листопада 2015 року сторонами укладено додатковий договір №45-1/2015/КЕВ, яким внесено зміни до п.п.1.1 та 3.1 договору оренди №45/2013/КЕВ від 18.07.2013 в частині збільшення площі орендованих нежитлових приміщень в будівлі №2 - до 60,8 кв. м та відповідно збільшення орендної плати.

Додатковою угодою №45-2/2016/КЕВ від 10 серпня 2016 року до договору оренди №45/2013/КЕВ від 18 липня 2013 року, серед іншого, продовжено строк дії договору до 10 липня 2019 року.

01 жовтня 2018 року сторонами укладено додаткову угоду №45-3/2018/КЕВ, якою внесено зміни до пунктів 1.1 та 3.1 договору оренди №45/2013/КЕВ від 18 липня 2013 року в частині площі орендованого нежитлового приміщення (60,1 кв. м) в будівлі №2 військового містечка №105 та орендної плати (без зміни 5% ставки орендної плати).

Додатковою угодою №45-4/2019/КЕВ від 17 вересня 2019 року, серед іншого, продовжено строк дії договору оренди №45/2013/КЕВ від 18 липня 2013 року до 04 липня 2022 року включно.

Як вбачається з подання Військової прокуратури Західного регіону №05/01-179вих-20 від 15 травня 2020 року станом на 14 травня 2020 року вказане нерухоме державне майно упродовж тривалого часу використовується не за цільовим призначенням, а саме: для функціонування фітнес-центру «ProFitness» із діючими на комерційній основі заняттями з фітнесу, йоги, гімнастики, танців, сальси для дорослих та тренування у тренажерному залі, тобто - під розміщення фізкультурно-спортивних закладів, а відтак орендна ставка згідно вимог п.10 Методики розрахунку повинна становити 17%. В поданні вказується на неналежне виконання відповідальними посадовими особами КЕВ м. Львова своїх посадових обов`язків в частині здійснення належного контролю за цільовим використанням нерухомого військового майна за договорами №37/2012/КЕВ від 28 квітня 2012 року та №45/2013/КЕВ від 18 липня 2013 року, вноситься пропозиція щодо притягнення до відповідальності винних службових осіб, внесення змін до договору в частині встановлення відповідної орендної ставки на рівні 17% та проведення відповідних донарахувань по зазначених вище угодах.

Листом за вих.№2173 від 12 червня 2020 року КЕВ м. Львова повідомило ФОП Проць С.Г. про необхідність надання документів щодо використання орендарем приміщень під розміщення оздоровчого закладу для дітей та молоді, надання пояснень щодо висновків, викладених в поданні Військової прокуратури Західного регіону, направлення на адресу КЕВ м. Львова документів щодо функціонування фітнес-центру «ProFitness». Поряд з тим, запропоновано внести зміни до договору оренди щодо застосування орендної ставки в розмірі 17% та проведення перерахунку орендної плати за минулі роки.

18 червня 2020 року від ФОП Проць С.Г. надійшла відповідь, в якій орендар зазначив, що проводив діяльність згідно основного КВЕДу 8581 (освіта в сфері спорту та відпочинку), яка була організована з дітьми вікової групи 8-13 років. Діяльність передбачала заняття з відновної фізкультури, з залученням фахівців в галузі спорту. Створення та функціонування фітнес-центру в орендованих приміщеннях заперечується. Згоди на встановлення орендної ставки 17% та проведення перерахунку орендної плати за минулий час орендар не надав. До відповіді додано копію наказу про припинення діяльності, копія диплому педагогічного працівника та фотоматеріали дипломів дітей та їх занять з відновної фізкультури.

11 серпня 2020 року до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова з Військової прокуратури Західного регіону надійшов лист про усунення порушень вимог законодавства про оренду державного та комунального майна та інших нормативно-правових актів від 06 серпня 2020 року №05/1-313вих.20, згідно якого вимагається невідкладного встановлення відповідної орендної ставки 17% та проведення донарахувань орендної плати за період користування ФОП Проць С.Г. державним майном упродовж 2012-2020 років.

Проведеним аудитом окремих питань діяльності квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова за період з 01 січня 2012 року по 30 листопада 2020 року, результати якого відображені в Довідці №526/11д від 24 грудня 2020 року Західного територіального управління внутрішнього аудиту Міністерства оборони України встановлено, що внаслідок слабкого внутрішнього контролю за цільовим використанням нерухомого майна, визначено у договорах оренди від 28.04.2012 №37/2012/КЕВ та від 18.07.2013 №45/2013/КЕВ, укладених КЕВ м. Львова з ФОП Проць С.Г., спеціальним фондом Державного бюджету України недоотримана орендна плата у сумі 512 529 грн. (з ПДВ), внаслідок застосування заниженої орендної ставки (5% замість 17%), передбаченої Додатком 2 Методики розрахунку орендної плати №786, зокрема, орендарем та КЕВ м. Львова не підтверджено статус оздоровчого закладу для дітей та молоді.

Поряд з тим, судом встановлено, що рішенням Господарського суду Львівської області від 16 лютого 2021 року у справі №914/2777/20 задоволено позов Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова, а саме: внесено зміни в пункт 3.1 Договору оренди №37/2012/КЕВ від 28.04.2012 року, зазначивши що орендна плата розрахована з урахуванням орендної ставки 17% згідно з Методикою розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 року №786. Поряд з тим, внесено зміни в пункт 3.1 Договору оренди №45/2013/КЕВ від 18.07.2013 року, зазначивши що орендна плата розрахована з урахуванням орендної ставки 17% згідно з Методикою розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 року №786.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 05 липня 2021 року у справі №914/2777/20 закрито апеляційне провадження, у зв`язку з відмовою ФОП Проць С.Г. від апеляційної скарги на рішення Господарського суду Львівської області від 16 лютого 2021 року у справі №914/2777/20.

У червні 2021 року Заступник керівника Львівської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сферах Західного регіону звернувся до суду з цим позовом, заявленим в інтересах держави в особі: Міністерства оборони України (позивача-1) та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова (позивача-2) до відповідача - Фізичної особи-підприємця Проць Світлани Григорівни про стягнення 512 529 грн. безпідставно збережених коштів.

Щодо підстав звернення прокурора до суду в інтересах держави, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про належне обґрунтування прокурором наявності таких підстав, з огляду на наступне:

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.23 ЗУ «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень.

Частинами 1, 3 ст.4 ГПК України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до ст.53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Звертаючись з цим позовом до суду, прокурор визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, - Міністерство оборони України і Квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова та зазначив, що вказані органи належним чином не здійснювали захист інтересів держави шляхом звернення до суду з позовом про стягнення з ФОП Проць С.Г. безпідставно збережених коштів в сумі 512 529 грн.

До позовної заяви прокурором долучено листи (вих.№33-502вих-21 від 25 лютого 2021 року та вих.№85ВИХ-21 від 30 березня 2021 року), яким повідомлено КЕВ м. Львова та Міністерство оборони України про виявлені порушення.

Міністерство оборони України відповідно до ст.10 ЗУ «Про Збройні Сили України», ст.10 ЗУ «Про оборону України» здійснює військово-політичне та адміністративне управління ЗСУ, а також управління переданим Міністерству оборони військовим майном і майном підприємств, установ, організацій, що належать до сфери його управління. При цьому, КЕВ м. Львова є одним із структурних підрозділів МОУ і бюджетною організацією, безпосередньо перебуває у підпорядкуванні Міністерства.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак, підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Нездійснення захисту" має прояв в пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він обізнаний про порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Верховний Суд звертає увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Разом з тим, прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17 та від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17).

Таким чином, прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову, в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме: подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Отже, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №912/2385/18).

З огляду на викладене, підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.

У такому випадку суд зобов`язаний дослідити: чи знав або повинен був знати відповідний орган про допущені можливі порушення інтересів держави, чи мав відповідні повноваження для їх захисту, проте всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви прокурор звертався до КЕВ м. Львова з листом за вих.№33-502вих-21 від 25 лютого 2021 року, в якому повідомив про порушення та з метою представництва інтересів держави в суді або внесення відомостей до ЄРДР, просив надати відповідні документи та повідомити про вжиті заходи за результатами проведеного аудиторського дослідження. Вказаний лист отримано КЕВ м. Львова - 25 лютого 2021 року, що підтверджується вхідною відміткою останнього на листі. У відповідь на вказаний лист КЕВ м. Львова повідомило прокурора, що з метою відшкодування недоотриманих доходів спеціальним фондом Державного бюджету України у сумі 512,53 тис. грн. (з ПДВ) КЕВ м. Львова скерувало ФОП Проць С.Г. лист №454 від 03 лютого 2021 року, однак, борг в добровільному порядку не погашено.

Поряд з цим, з матеріалів позовної заяви вбачається, що прокурор також звертався до Міністерства оборони України з листом за вих.№85ВИХ-21 від 30 березня 2021 року, в якому повідомив про намір звернення до суду з позовом про стягнення коштів з ФОП Проць С.Г.

Прокурор звернувся до суду з цим позовом - 18 червня 2021 року, оскільки до вказаної дати ні Міністерством оборони України ні КЕВ м. Львова не було вжито відповідних дій щодо захисту інтересів держави, шляхом звернення до суду з цим позовом.

Зважаючи на все наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що прокурор належним чином обґрунтував наявність підстав, передбачених статтею 23 ЗУ «Про прокуратуру», для звернення до суду з цим позовом, заявленим в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова.

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Статтею 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Відповідно до ст.2 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності (ст.19 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна»).

Методика розрахунку орендної плати для об`єктів, що перебувають у державній власності, визначається Кабінетом Міністрів України. Орендна плата, встановлена за відповідною методикою, застосовується як стартова під час визначення орендаря на конкурсних засадах.

Як встановлено судом, предметом цього позову є стягнення безпідставно збережених коштів орендарем, внаслідок застосування заниженої орендної ставки (5% замість 17%) за період користування державним нерухомим майном (з 2012 по 2020 роки).

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що відповідач, як орендар об`єктів нерухомого державного майна, внаслідок застосування заниженої орендної ставки (5% замість 17%), за рахунок власника такого майна безпідставно зберіг у себе грошові кошти в розмірі 512 529 грн., які повинен був заплатити за відповідною орендною ставкою за період користування майном (з 2012 по 2020 роки), зобов`язаний повернути ці кошти орендодавцю на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

При цьому, для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України).

Для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних, зокрема, приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Обов`язок особи, яка безпідставно збагатилася, повернути потерпілому набуте чи збережене майно не належить до міри відповідальності, оскільки за цих обставин боржник не несе жодних майнових втрат. Крім того, кондикційне зобов`язання створює для набувача обов`язок повернути потерпілому все безпідставно набуте або збережене майно. Позов з безпідставного набуття, збереження майна може бути пред`явлений до особи, що опинилася у статусі відповідача в результаті як добросовісної, так і недобросовісної поведінки.

Враховуючи наведене, колегія суддів не бере до уваги посилання скаржника на відсутність вини останнього та відсутність усіх елементів складу правопорушення, та як наслідок відсутність правових підстав у відповідача відшкодувати завдану шкоду.

Матеріалами справи (зокрема, довідкою №526/11д від 24 грудня 2020 року Західного територіального управління внутрішнього аудиту Міністерства оборони України) підтверджується, що спеціальним фондом Державного бюджету України недоотримана орендна плата у сумі 512 529 грн. (з ПДВ), внаслідок застосування заниженої орендної ставки (5% замість 17%), передбаченої Додатком 2 Методики розрахунку орендної плати №786, зокрема, орендарем та КЕВ м. Львова не підтверджено статус оздоровчого закладу для дітей та молоді. Розрахунок розміру безпідставно збережених коштів наведено у додатку №9 до Довідки №526/11д Західного територіального управління внутрішнього аудиту Міністерства оборони України.

Слід зазначити, що відповідач не заперечує факт використання військового нерухомого майна у спірний період. При цьому, відповідачем не надано суду доказів використання орендованого майна з метою розміщення оздоровчого закладу для дітей та молоді, (що відповідало б встановленій ставці орендної плати в розмірі 5%). Такі докази у матеріалах справи відсутні.

Факт щодо сплати відповідачем орендної плати за заниженою орендною ставкою (5% замість 17%) також встановлено у рішенні Господарського суду Львівської області від 16 лютого 2021 року у справі №914/2777/20, яке набрало законної сили та є чинним. В силу ч.4 ст.75 ГПК України, вказані обставини є встановленими та не потребують повторного доказування у цій справі.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).

Беручи до уваги все наведене вище, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача-2 - 512 529 грн. безпідставно збережених коштів.

Доводи скаржника про скасування рішення місцевого господарського суду є безпідставними та спростовуються висновками, викладеними в рішенні місцевого господарського суду.

Рішення суду першої інстанції прийняте у відповідності з вимогами діючого законодавства, а тому підстав для його скасування апеляційний господарський суд не вбачає.

Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Судовий збір за подання апеляційної скарги та інші судові витрати, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст.236, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

постановив:

Рішення Господарського суду Львівської області від 28 вересня 2021 року у справі №914/1751/21 залишити без змін, а апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Проць Світлани Григорівни - без задоволення.

Матеріали справи №914/1751/21 повернути до Господарського суду Львівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Повну постанову складено 28 січня 2022 року

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Бонк Т.Б.

Суддя Малех І.Б.