УХВАЛА

26.01.2022Справа № 910/17763/17

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

За заявою Національного банку України
про поновлення пропущеного строку для пред`явлення наказу до виконання
за позовом Публічного акціонерного товариства "Златобанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Златобанк" Славкіної М.А.
до За участю про Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ФАКТОР ПЛЮС" третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні Позивача 1.Національного банку України; 2.Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; 3.Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІСКАВЕРІ-БУРОВЕ ОБЛАДНАННЯ (Україна)"; 4.Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІСКАВЕРІ-ЗАВОД БУРОВОГО ОБЛАДНАННЯ" визнання недійсним договору, застосування наслідків недійсності правочину та скасування записів
та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору Національного банку України
до За участю 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ФАКТОР ПЛЮС"; 2. Публічного акціонерного товариства "Златобанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Златобанк" Славкіної М.А. третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні Відповідача-2 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІСКАВЕРІ-БУРОВЕ ОБЛАДНАННЯ (Україна)"; 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІСКАВЕРІ-ЗАВОД БУРОВОГО ОБЛАДНАННЯ"; 3. Фонду гарантування вкладів фізичних осіб
про визнання недійсним договору

Представники за позовом Третьої особи:

від Позивача: не з`явились;

від Відповідача-1: не з`явились;

від Відповідача-2: не з`явились;

від Третьої особи-1: не з`явились;

від Третьої особи-2: не з`явились;

від Третьої особи-3: не з`явились;

ВСТАНОВИВ

Публічне акціонерне товариство "Златобанк" (надалі також - «Позивач») в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Златобанк" Славкіної М.А. звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ФАКТОР ПЛЮС" (надалі також - «Відповідач») про визнання недійсним договору, застосування наслідків недійсності правочину та скасування записів. Також, з позовною заявою було подано заяву про забезпечення позову.

Національний банк України (далі - НБУ), як третя особа з самостійними вимогами на предмет спору, 10.11.2017 звернувся до суду першої інстанції із позовною заявою до ТОВ "ФК "Фактор Плюс" та ПАТ "Златобанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Златобанк" Славкіної М.А. про визнання недійсним з моменту укладення договору відступлення права вимоги від 04.02.2015.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.12.2017 року по справі №910/17763/17 відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ "Златобанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Златобанк" Славкіної М.А. до ТОВ "ФК "Фактор Плюс" про визнання недійсним договору. Позовні вимоги третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - НБУ до ПАТ "Златобанк" та ТОВ "ФК "Фактор Плюс" про визнання недійсним договору відступлення права вимоги задоволено повністю. Визнано недійсним з моменту укладення договір відступлення права вимоги від 04.02.2015, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Джуринською Л.В., за реєстровим номером 236, що укладений між ПАТ "Златобанк" та ТОВ "ФК "Фактор Плюс".

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.03.2018 (колегія суддів у складі: Кропивна Л.В., Зеленіна В.О., Мальченко А.О.) рішення господарського суду міста Києва від 05.12.2017 скасовано в частині задоволення позовних вимог третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - НБУ та прийнято нове рішення в цій частині, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - НБУ до ПАТ "Златобанк" та ТОВ "ФК "Фактор Плюс" про визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 04.02.2015, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Джуринською Л.В. за реєстровим номером 236, що укладений між ПАТ "Златобанк" та ТОВ "ФК "Фактор Плюс". В іншій частині рішення залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 04.10.2018 (колегія суддів у складі: Кушнір І.В., Дроботова Т.Б., Мачульський Г.М.) касаційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Діскавері-Бурове обладнання (Україна)" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.03.2018 та НБУ на рішення господарського суду міста Києва від 05.12.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.03.2018 задоволено частково. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.03.2018 скасовано повністю, справу направлено на розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 27.05.2019 (колегія суддів у складі: Смірнова Л.Г., Пашкіна С.А., Буравльов С.І.) рішення господарського суду міста Києва від 05.12.2017 скасовано, провадження у справі закрито.

Постановою Верховного Суду від 14.11.2019 (колегія суддів у складі: Бенедисюк І.М., Булгакова І.В., Колос І.Б.) касаційну скаргу НБУ задоволено частково. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.05.2019 скасовано. Справу направлено для продовження розгляду до Північного апеляційного господарського суду.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2021 (колегія суддів у складі: Станік С.Р., Дикунська С.Я., Шаптала Є.Ю. ) апеляційну скаргу ТОВ "ФК "Фактор Плюс" на рішення господарського суду міста Києва, в частині задоволення позовних вимог НБУ, як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, - залишено без задоволення. Рішення господарського суду міста Києва залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 09.12.2021 року касаційне провадження за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор Плюс" на рішення господарського суду міста Києва від 05.12.2017 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2021 закрито.

10.01.2022 року на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2017 року по справі №910/17763/17 було видано Накази.

19.01.2022 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Національного банку України надійшла Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення наказу до виконання по справі №910/17763/17.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.01.2022 року розгляд заяви Національного банку України про поновлення пропущеного строку для пред`явлення наказу до виконання по справі №910/17763/17 призначено на 26.01.2022 року.

26.01.2022 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ФАКТОР ПЛЮС" надійшли заперечення на заяву.

В судове засідання 26 січня 2022 року представники учасників судового процесу не з`явилися, про поважні причини неявки Суд не повідомили, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується роздруківками з офіційного веб-сайту Акціонерного товариства «Укрпошта».

Таким чином, Суд приходить до висновку, що учасники судового процесу про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Суд, розглянувши заяву Національного банку України про поновлення пропущеного строку для пред`явлення наказу до виконання по справі №910/17763/17, приходить до висновку, що вказана Заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 338 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом.

Відповідно до ч. 1 ст. 329 Господарського процесуального кодексу України у разі пропуску строку для пред`явлення наказу, судового наказу до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Заява про поновлення пропущеного строку подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, і розглядається в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Їхня неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк (ч.2 ст. ст. 329 Господарського процесуального кодексу України).

Поновлення пропущеного процесуального строку є правом суду, яким останній користується виходячи із поважності причин пропуску строку та наявності обставин, які об`єктивно перешкоджали стягувачу реалізувати своє право на пред`явлення наказу до виконання протягом законодавчо встановленого терміну.

При цьому, Господарський процесуальний кодекс України не пов`язує право суду поновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку, тобто у кожному випадку суд повинен з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінити доводи, що наведені на обґрунтування заяви про його відновлення, та зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Клопотання чи заява про відновлення процесуального строку повинна містити роз`яснення причин пропуску і підстав, з яких стягувач вважає ці причини поважними. В клопотанні чи заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у стягувача не було можливості.

Відновлення пропущеного процесуального строку означає, що суд дає дозвіл особі вчинити процесуальну дію, незважаючи на те, що строк для її вчинення пропущений.

Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду міста Києва від 05.12.2017 року по справі №910/17763/17 відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ "Златобанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Златобанк" Славкіної М.А. до ТОВ "ФК "Фактор Плюс" про визнання недійсним договору. Позовні вимоги третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - НБУ до ПАТ "Златобанк" та ТОВ "ФК "Фактор Плюс" про визнання недійсним договору відступлення права вимоги задоволено повністю. Визнано недійсним з моменту укладення договір відступлення права вимоги від 04.02.2015, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Джуринською Л.В., за реєстровим номером 236, що укладений між ПАТ "Златобанк" та ТОВ "ФК "Фактор Плюс".

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2021 (колегія суддів у складі: Станік С.Р., Дикунська С.Я., Шаптала Є.Ю. ) апеляційну скаргу ТОВ "ФК "Фактор Плюс" на рішення господарського суду міста Києва, в частині задоволення позовних вимог НБУ, як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, - залишено без задоволення. Рішення господарського суду міста Києва залишено без змін.

10.01.2022 року на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2017 року по справі №910/17763/17 було видано Накази.

Як вбачається з наказів від 10.01.2022 року по справі №910/17763/17, рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2017 року по справі № 910/17763/17, залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2021 року, набрало законної сили 16 вересня 2021 року, строк пред`явлення наказів до виконання по 16 грудня 2021 року.

Згідно зі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо справу розглянуто за заявою осіб, визначених частиною третьою статті 4 цього Кодексу, рішення суду, що набрало законної сили, є обов`язковим для особи, в інтересах якої було розпочато справу.

Відповідно до ч.4 статті 327 Господарського процесуального кодексу України протягом п`яти днів після набрання судовим рішенням законної сили виконавчий документ, зазначений в частині третій цієї статті, вноситься до Єдиного державного реєстру виконавчих документів, а його копія (текст), що містить інформацію про веб-адресу такого документа у Єдиному державному реєстрі виконавчих документів, надсилається стягувачу на його офіційну електронну адресу, або, у разі її відсутності, рекомендованим чи цінним листом.

Суд зазначає, що накази по справі №910/17763/17 були видані Господарським судом міста Києва лише після повернення матеріалів справи з суду касаційної інстанції 05.01.2022 року, а не після набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва від 05.12.2017 року по справі №910/17763/17, у зв`язку з ухваленням постанови Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2021 року.

Таким чином, стягувач був позбавлений можливості пред`явити наказ від 10.01.2022 року по справі №910/17763/17 для примусового виконання до органів виконавчої служби в межах встановленого строку пред`явлення до примусового виконання з об`єктивних причин, що не залежали від Національного банку України.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що строк пред`явлення до виконання наказів Господарського суду міста Києва від 10.01.2022 року по справі №910/17763/17 пропущений заявником з поважних причин.

При цьому, Суд звертає увагу, що частиною 1 статті 18 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Крім того, відповідно до частини 1 статті 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно з частиною 1 статті 327 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017р. N2147-VIII виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Вказаним Законом регламентовано порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

При цьому, в п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (заява N 60750/00) суд наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Як вказано у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Глоба проти України" № 15729/07 від 05.07.2012, пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують під час розгляду справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Доказів повного добровільного виконання боржниками рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2017 року по справі №910/17763/17 матеріали справи не містять.

Суд також враховує, що відмова стягувачу в поновленні пропущеного процесуального строку фактично позбавить стягувача права на виконання рішення суду, яке набрало законної чинності, оскільки це суперечило б основоположному принципу обов`язковості виконання судових рішень.

Приймаючи до уваги вищевикладені обставини, Суд приходить до висновку, що заява Національного банку України про поновлення пропущеного строку для пред`явлення наказу до виконання по справі №910/17763/17 є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 233, 234, 235, 329 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву Національного банку України про поновлення пропущеного строку для пред`явлення наказу до виконання по справі №910/17763/17- задовольнити.

2. Поновити строк для пред`явлення наказів Господарського суду міста Києва від 10.01.2022 року на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2017 року по справі № 910/17763/17, залишеного без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2021 року, яке набрало законної сили 16 вересня 2021 року, по 26.04.2022 року.

3. Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її підписання.

Дата підписання та складання повного тексту ухвали: 31 січня 2022 року.

Суддя О.В. Чинчин