ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" лютого 2022 р. Справа№ 910/12247/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Гаврилюка О.М.

Шапрана В.В.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця»

на рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2021 (повне рішення 05.10.2021)

у справі № 910/12247/21 (суддя - Пукшин Л.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лемтранс»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 54 420,77 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Лемтранс» (далі - ТОВ «Лемтранс», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Укрзалізниця», відповідач) про стягнення 54 420,77 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем було прийнято у січні-лютому 2021 та здійснено перевезення порожніх вагонів власності (оренди) позивача, проте відповідачем було допущено прострочення доставки вантажу. Внаслідок чого у позивача виникло право нарахувати до стягнення з відповідача штраф за несвоєчасну доставку вантажу у розмірі 54 420,77 грн.

Короткий зміст оскаржуваного рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.10.2021 у справі № 910/12247/21 позов задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Лемтранс» штраф за несвоєчасну доставку вантажу у розмірі 38 481 грн 64 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 605 грн 15 коп. В іншій частині позову відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем допущено перевищення терміну доставки вантажу за наданими позивачем залізничними накладними, а відтак, наявні підстави для сплати Акціонерним товариством "Українська залізниця" неустойки.

При цьому, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність обґрунтованих підстав для стягнення з відповідача на користь позивача штрафу за прострочення доставки вантажу за залізничними накладними лише у розмірі 38 481,64 грн, оскільки інша частина штрафу, зокрема, на суму 11 946,79 грн була розрахована позивачем помилково, внаслідок невірно визначеного терміну доставки за залізничними накладними: №45008166, №45069283, №45069291, №45071255, №47433016, №47453964, №47615414, №47645585, №47700133, №47758065, №47760319, №47760681, №47791066, №53599866, №53504189, №62316708, №54779558, №59437681 та №61950671. Також суд першої інстанції зазначив, що позивачем було неправомірно нараховано штраф на суму 3 584,61 грн за залізничними накладними №32098766, №40115834, №№40216392 та 40535494, щодо яких останнім було неправильно визначено терміни доставки.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2021 у справі № 910/12247/21 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Скаржник звертає увагу на те, що за спірними накладними порожні власні вагони, оператором яких є позивач, слідували на станцію призначення Кам`янське на адресу ТОВ «Лемтранс», з-під вивантаження у плановий/поточний ремонт, про що зазначено у графі 20 «Найменування вантажу» та з оформленням відповідних повідомлень на ремонт або технічне обслуговування форми, або деповський ремонт ВУ-23 або ВУ-26.

Скаржник стверджує, що порожні власні вагони, які слідують у ремонт - є вагонами неробочого парку і до них не може бути застосований термін «вантаж».

З огляду на зазначені норми, на думку скаржника, позивачем безпідставно застосовуються умови статті 116 Статуту залізниць України до перевезень на порожні власні технічно-несправні вагони.

Скаржник посилається на те, що господарським судом заперечення залізниці не прийняті, стягнуто на користь позивача 38 481,64 грн, посилаючись на те, що порожні власні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою перевізної плати, мають статус «вантажу», які залізниця зобов`язана доставити на станцію призначення у цілості та збереженості і видати їх одержувачу, зазначеному у накладній.

З огляду на вказане, скаржник вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим.

Аналогічний зміст викладено скаржником і у відповіді на відзив на апеляційну скаргу.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 28.10.2021 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» у справі № 910/12247/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Ткаченко Б.О. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), судді: Гаврилюк О.М., Шапран В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.11.2021 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» залишено без руху та надано термін для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме - сплати судового збору у визначеному чинним законодавством розмірі.

29.11.2021 скаржником усунуто недоліки апеляційної скарги - надано суду докази сплати судового збору у визначеному чинним законодавством розмірі.

Відповідно до ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК) України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.11.2021 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/12247/21 та ухвалено здійснювати розгляд апеляційної скарги за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання), витребувано справу № 910/12247/21 у Господарського суду міста Києва.

У матеріалах справи наявні належні докази повідомлення учасників справи про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень.

У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого судді Ткаченка Б.О. повна постанова складена на підписана 01.02.2022.

Стислий виклад позицій учасників справи

Від позивача 10.12.2021 до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить суд у задоволенні апеляційної скарги відмовити у повному обсязі.

В обгрунтування своєї позиції позивач зазначає, що посилання відповідача на те, що вагони з технічною непридатністю до навантаження не підпадають під термін «вантаж на своїх осях» та відсутність підстав щодо застосування ст. 116 Статуту залізниць України, є неправомірними, оскільки усі вагони у позовній заяві відповідають визначенню «власні вантажні вагони».

Посилаючись на ст.130 Статуту залізниць України, позивач зазначає, що залізнична накладна є належним, допустимим та достовірним доказом, що підтверджує факт наявності прострочення строку доставки вантажу.

Позивач зазначає, що згідно залізничних накладних вагони, які прямували до станції призначення Волноваха регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» були доставлені відповідачем після закінчення встановленого строку доставки, про що свідчать відповідні календарні штемпелі на залізничних накладних.

Причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість затримки підтверджуються проставленням відповідної відмітки в графі 49 залізничної накладної «Відмітки залізниці». У залізничних накладних, за якими відповідачем допущено прострочення доставки вантажу, відмітки про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки та тривалість цієї затримки не проставлені, що є свідченням відсутності поважності причин прострочення термінів доставки вантажу одержувачу.

Аналогічний зміст викладено позивачем і у запереченні на відповідь на відзив на апеляційну скаргу.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як встановлено судом першої інстанції, у період з січня по лютий 2021 року АТ "Українська залізниця" було прийнято та здійснено перевезення вантажних вагонів власності (оренди) ТОВ "Лемтранс" за залізничними накладними: №№ 53187084, 53146429, 45069283, 45069291, 40553935, 47758065, 47974902, 32176372, 47586276, 47586268, 47529904, 47586284, 32098766, 40216392, 40352858, 42940536, 40491755, 40470759, 40491763, 47468905, 47615414, 47468913, 47523675, 47523683, 47523691, 47523709, 47467485, 47645585, 47658745, 47786892, 47420880, 47760442, 47760434, 47990940, 45008166, 53200663, 53098232, 47734868, 47652672, 47940291, 47949482, 47949599, 42931550, 47589114, 47560305, 47529110, 47589072, 47617915, 47617915, 47660279, 47655758, 47617915, 47645692, 47760681, 47660303, 47617915, 47700059, 47791066, 47794078, 47760723, 47889688, 47855036, 47889670, 47855200, 47889662, 47988829, 47967237, 53139093, 52808680, 52857430, 52990082, 53003380, 53122529, 53096152, 53128161, 53134144, 53134615, 40535494, 40662280, 47452370, 47452297, 47559950, 45071255, 47564471, 40115834, 47474010, 47662754, 47728530, 47494554, 47700133, 47728506, 47816137, 47816186, 47816178, 52813409, 52841087, 52999430, 52988656, 47534474, 47588223, 47758388, 34981720, 40644536, 40644569, 40728347, 47453964, 47373071, 47433016, 47307038, 47633540, 47675863, 47699137, 47827852, 47522925, 47760319, 47881602, 47817143.

Відповідно до вищевказаних залізничних накладних станцією призначення є станція Кам`янське Придніпровської залізниці (код станції 455806), одержувачем вагонів та вантажу зазначено - ТОВ "Лемтранс".

Як наголошує позивач, за даними залізничними накладними мало місце прострочення відповідачем терміну доставки вантажу у вказаних вагонах зі станцій відправлення. Зважаючи на це, позивачем нараховано штраф за несвоєчасну доставку вантажу залізницею у розмірі 54 420,77 грн штрафу на підставі статті 116 Статуту залізниць України.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно із статтею 269 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК) України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду у суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 Господарського кодексу (далі - ГК) України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

За змістом статті 307 ГК України та статті 909 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Відповідно до ст. 920 ЦК України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Статтею 6 Статуту залізниць України визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

В якості доказів на підтвердження позовних вимог позивачем надані копії залізничних накладних, засвідчені позивачем у встановленому законодавством порядку та розрахунок штрафу за несвоєчасну доставку вантажу.

Відповідно до абз. 1 п. 11 Оглядового листа Вищого господарського суду України від 29.11.2007 №01-8/917 «Про деякі питання судової практики застосування Статуту залізниць України, інших норм транспортного законодавства» «приватні» (власні) порожні вагони, які перевозяться залізницею за перевізними документами зі сплатою залізничного тарифу, мають правовий статус «вантажу» (вантаж на колесах).

Згідно з абз. 6 п. 11 вказаного Оглядового листа порожні приватні власні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус «вантажу», і якими залізниця не має права розпоряджатись на свій розсуд, як вона розпоряджається вагонами загального парку залізниць, а зобов`язана доставити ці власні порожні вагони на станцію призначення у цілості та збереженості і видати їх одержувачу, зазначеному в накладній, а одержувач має відносно залізниці права та обов`язки, передбачені Статутом залізниць України, зокрема, право у разі пошкодження або розукомплектування, або втрати частини вагонів із групи - витребувати у залізниці складання комерційного та інших актів та заявити вимоги про відшкодування збитків у встановлених Статутом залізниць України розмірах; право заявити до залізниці вимогу про сплату штрафу за прострочення в доставці вантажу; а також обов`язок отримати їх від залізниці, а у разі несвоєчасного приймання вагонів від залізниці - сплатити плату за користування вагонами, які знаходяться на коліях залізниці, та збір за зберігання у розмірах, встановлених Тарифним керівництвом №1, та інші права та обов`язки, які має одержувач відносно вантажу, що прибув на його адресу.

Згідно з п. 5.4 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 29.01.2015 №17, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.02.2015 за №168/26613 (далі - Правила експлуатації власних вантажних вагонів), перевезення власних вантажних вагонів у завантаженому і порожньому стані в усіх випадках (передислокація, ремонт тощо) оформляється перевізним документом (накладною) в електронному (із накладенням електронного цифрового підпису) або паперовому вигляді згідно з Правилами оформлення перевізних документів.

Згідно п.п. 22, 23 Статуту залізниць України за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату. Відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем.

Згідно ч. 1 ст. 919 ЦК України перевізник зобов`язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України «Про залізничний транспорт» від 04.07.1996 №273/96-ВР (далі по тексту - Закон №273/96-ВР) у разі невиконання (неналежного виконання) зобов`язань за договором про організацію перевезень вантажів перевізники несуть відповідальність за затримання терміну доставки вантажів в межах, визначених Статутом залізниць України.

Виходячи з приписів частини 1 статті 313 ГК України на залізницю, як перевізника, покладено обов`язок доставити вантаж до пункту призначення у строк, передбачений Статутом залізниць України, пунктом 41 якого визначено, що терміни доставки вантажів та правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються правилами, виходячи з технічних можливостей залізниці; обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення.

Пунктами 1.2., 2.10. Правил обчислення термінів доставки вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 (далі - Правила) передбачено, що термін доставки вантажу визначається виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата; вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

Пунктом 37 Правил видачі вантажів визначено, що факт неприбуття вантажу в установлений термін доставки станція (залізниця) зобов`язана засвідчити на пред`явленій одержувачем накладній, оформленій у паперовому вигляді, з проставленням календарного штемпеля станції призначення.

Отже, законодавцем врегульовано терміни доставки вантажів залізницею, виходячи із технічних можливостей залізниці у їх доставці та відстані слідування вантажу від станції відправлення до станції призначення, за яку обчислюється провізна плата.

Прострочення залізниці у доставці вантажу до станції призначення має наслідком застосування до неї відповідальності у вигляді штрафу, що стягується на користь одержувача у розмірі, передбаченому пунктом 116 Статуту залізниць України, і розраховується у відсотковому співвідношенні до суми провізної плати, що підлягає сплаті за перевезення простроченого у доставці вантажу з урахуванням кількості діб затримки.

Відповідно до п. 24 Статуту залізниць України залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

На станції відправлення відповідача здійснено перевірку відомостей у вказаних накладних (у тому числі графи 29 «Відправка»), підтверджено правильність їх заповнення відправником та проставлено електронні цифрові підписи у графі 38 «Підпис» вказаних накладних, тобто, станція підтвердила приймання вантажу до перевезення.

У відповідності до п. 2.9 Правил у разі затримки вантажу в процесі перевезення термін доставки збільшується на термін: виконання митних та інших адміністративних правил; тимчасової перерви в перевезенні, яка трапилася не з вини залізниці; необхідний для ветеринарного огляду та напування тварин; вивантаження зайвої маси, виправлення навантаження або упаковки, а також на перевантаження, які трапилися з вини відправника; інших затримок, які трапились з вини відправника чи одержувача. Про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції.

Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки (п. 2.10 Правил).

За приписами пункту 8 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2000 року за № 862/5083, оформлення видачі вантажу засвідчується календарним штемпелем станції у відповідній графі накладної і дорожньої відомості. Датою фактичної видачі вантажу вважається дата його вивозу з території станції в разі вивантаження засобами залізниці, або дата подачі вагона під вивантаження, якщо вона здійснюється одержувачем на місцях загального або не загального користування.

Як вірно встановлено судом першої інстанції (в частині, в якій оскаржується рішення суду першої інстанції), вантаж, що прямував за залізничними накладними, доданими до матеріалів справи, відповідачем доставлено та видано вантажоодержувачу вже після закінчення встановленого терміну доставки, про що свідчать календарні штемпелі прибуття вантажу у графі 51 та видачі вантажу у графі 52, а відтак - відповідач допустив прострочення доставки вантажу.

Будь - яких відміток про причини затримки вантажу (за накладними, за якими відповідачем оскаржується нарахування штрафних санкцій), які дають право відповідачу на збільшення терміну доставки та тривалість цієї затримки, спірні залізничні накладні не містять та відповідачем докази наявності таких причин не наведені, що вказує на відсутність поважних причин прострочення термінів доставки вантажу, які мають бути враховані при визначенні термінів прострочення доставки вантажу.

Отже, відповідно до спірних залізничних накладних, вантаж було фактично доставлено на станції призначення із простроченням, тобто після закінчення терміну доставки визначеного ст. 41 Статуту залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажу.

У разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (Статутами) (ст. 920 ЦК України).

Згідно з п. 116 Статуту залізниць України за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам-суб`єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі: 1) 10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби; 2) 20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби; 3) 30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб.

Зазначений штраф не сплачується, якщо вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу або якщо в цей же термін одержувач не розкредитує перевізні документи на вантаж, що прибув. Відповідно до п.1.2 Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, плата за перевезення вантажу вноситься відправником під час оформлення перевезення. Плата може вноситися іншим платником, з яким залізницею укладено договір.

Таким чином, сума штрафу за несвоєчасну доставку вантажу залізницею обчислюється, виходячи із даних щодо суми провізної плати, зазначеної у конкретній залізничній накладній (графа 31), на підставі якої здійснювалося перевезення вантажу залізничним транспортом, що узгоджується з приписами частини 3 статті 313 ГК України, пунктів 6, 23 Статуту залізниць України, пункту 1.2. Правил оформлення перевізних документів, пункту 1.2. Правил обчислення термінів доставки вантажів, залежно від кількості днів прострочення у доставці вантажу. (Вказаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №910/1524/19).

Відповідно до Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-06/420/2012 від 04.04.2012 нарахування штрафу за несвоєчасну доставку вантажу здійснюється в залежності від кількості повних прострочених діб, але не менш ніж двох діб. Встановлений пунктом 116 Статуту залізниць України штраф застосовується у разі прострочення доставки вантажу на дві доби (більше ніж на 48 годин), на три доби (більше ніж на 72 години) і на чотири доби (більше ніж на 96 годин). Якщо прострочення доставки вантажу допущено залізницею менш як на дві доби (не більше 48 годин), що обчислюється з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення, то підстави для нарахування передбаченого статтею 116 Статуту залізниць України штрафу відсутні.

Згідно з абз. 2 п 8 Правил датою фактичної видачі вантажу вважається дата його вивозу з території станції в разі вивантаження засобами залізниці або дата подачі вагона під вивантаження, якщо воно здійснюється одержувачем на місцях загального або не загального користування. Календарними штемпелями на залізничних накладних, доданих до позовної заяви, підтверджується, що вантаж відповідачем доставлено позивачу з порушенням встановленого терміну доставки, визначеного ст. 41 Статуту залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажу.

Сума штрафу, нарахована та заявлена позивачем до стягнення в частині, задоволеній судом першої інстанції відповідає вимогам зазначених вище норм законодавства та є арифметично вірною.

При цьому, посилання скаржника на те, що вагони, які слідують у ремонт, не мають статус «вантажу», а, відтак, відсутні підстави щодо застосування ст. 116 Статуту залізниць України, є помилковими з огляду на наступне.

В Оглядовому листі Вищого господарського суду України від 29.11.2007 р. № 01-8/917 «Приватні» (власні) порожні вагони, які перевозяться залізницею за перевізними документами зі сплатою залізничного тарифу, мають правовий статус «вантажу» (вантаж на колесах).

Відповідно до п. 1.1. Правил експлуатації власних вантажних вагонів власні вантажні вагони - вантажні вагони, які мають загальномережеву нумерацію, що нанесена на вагони відповідно до альбому-довідника 632-2011 ПКТБ ЦВ «Знаки и надписи на вагонах грузового парка колеи 1520 мм», затвердженого Радою із залізничного транспорту держав-учасниць СНД 25 квітня 2001 року, та мають ознаку в АБД ПВ «власний вагон». У графі 20 залізничних накладних вказується «Власний вагон».

Як зазначено у п. 11 Оглядового листа Вищого господарського суду України № 01-8/91 від 29.11.2007 "Про деякі питання судової практики застосування Статуту залізниць України, інших норм транспортного законодавства" порожні приватні власні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус "вантажу", і якими залізниця не має права розпоряджатись на свій розсуд, як вона розпоряджається вагонами загального парку залізниць, а зобов`язана доставити ці власні порожні вагони на станцію призначення у цілості та збереженості і видати їх одержувачу, зазначеному в накладній.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України № 904/3013/16 від 17.01.2017.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ч. 1 ст. 73 ГПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 74 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст.ст. 76, 77 ГПК належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Доводи, викладені у апеляційній скарзі, про порушення і неправильне застосування судами першої інстанцій норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного судового рішення не знайшли свого підтвердження та не спростовують обставин справи, на які посилався суд як на підставу для часткового задоволення позовних вимог, ґрунтуються на переоцінці доказів, зібраних у справі, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення у справі не вбачається.

Поряд з тим Північний апеляційний господарський суд погоджується з доводами, наведеними у відзиві на апеляційну скаргу, як такими, що узгоджуються із встановленими судами обставинами справи та нормами матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2021 у справі №910/12247/1 прийняте з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

Розподіл судових витрат

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, згідно ст.129 ГПК України судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 76-79, 86, 129, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського кодексу України Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» - залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2021 у справі № 910/12247/21 залишити без змін.

2. Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця».

3. Матеріали справи № 910/12247/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених у п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді О.М. Гаврилюк

В.В. Шапран