ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2022 р. Справа№ 910/2476/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсака В.А.

суддів: Євсікова О.О.

Мальченко А.О.

за участю секретаря судового засідання: Поливач В.Д.,

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 17.01.2022,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Київської міської ради

на рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2021, повний текст рішення складено та підписано 10.06.2021

у справі № 910/2476/21 (суддя Сівакова В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Земельний центр"

до 1. Київської міської ради

2. Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрокомбінат "Хотівський"

про визнання недійсними рішень та договору про внесення змін

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

17.02.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Земельний центр" до Київської міської ради (відповідач-1) та Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрокомбінат "Хотівський" (відповідач-2) про:

- визнання недійсним рішення Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрокомбінат "Хотівський" № 21 від 04.03.2015 про припинення договору оренди земельної ділянки № 79-6-00246 від 29.10.2004;

- визнання недійсним рішення Київської міської ради № 185/2088 від 08.10.2015 "Про розірвання договору оренди земельної ділянки від 29.10.2004 № 79-6-00246 (з урахуванням додаткової угоди про внесення змін і доповнень до договору оренди земельної ділянки від 29.06.2010 № 79-6-00762)";

- визнання недійсним договору про внесення змін і доповнень до договору оренди земельної ділянки № 79-6-00246 від 29.10.2004, який зареєстровано Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про що зроблено запис від 29.06.2010 за № 79-6-00762 у книзі записів державної реєстрації договорів.

В обґрунтування вимог позивач зазначив, що на підставі рішення Київської міської ради № 117/990 від 23.10.2003 між Київською міською радою та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю Агрокомбінат "Хотівський" укладено договір оренди земельної ділянки № 79-6-00246 від 29.10.2004. В подальшому на підставі листа СТОВА "Хотівський" № 21 від 03.04.2015 Київської міською радою прийнято рішення № 185/2088 від 08.10.2015 про розірвання договору оренди земельної ділянки № 79-6-00246 від 29.10.2004. Відповідно до п.9.3 Статуту відповідача-2 до виключної компетенції загальних зборів товариства відноситься прийняття рішень щодо відмови від права оренди та/або права постійного землекористування. Проте даний лист вчинено генеральним директором СТОВА "Хотівський" Шовкун В.В. за відсутності прийнятого загальними зборами відповідного рішення, тобто з перевищенням своїх повноважень. Дана обставина тягне за собою недійсність такого правочину та, відповідно, прийнятого на підставі нього рішення Київради № 185/2088 від 08.10.2015. Позивач зазначає, що договір про внесення змін і доповнень до договору оренди земельної ділянки № 79-6-00246 від 29.10.2004, зареєстрований за № 79-6-00762 від 29.06.2010, було укладено на підставі рішень відповідача-1 № 342/3176 від 01.10.2007, № 352/3186 від 01.10.2007 та № 796/1852 від 09.07.2009. Проте в подальшому рішенням Господарського суду міста Києва № 36/110 від 18.04.2011 було визнано недійсним рішення Київської міської ради № 342/3176 від 01.10.2007, а рішенням Господарського суду міста Києва № 23/70 від 12.04.2011 було визнано недійсним рішення Київської міської ради № 352/3186 від 01.10.2007 (зі змінами, внесеними рішенням Київради № 796/1852 від 09.07.2009). Враховуючи викладене, позивач вказує, що є підстави для визнання вказаного договору недійсним.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Судом першої інстанції позов задоволено повністю.

Визнано недійсним рішення Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрокомбінат "Хотівський" № 21 від 04.03.2015 про припинення договору оренди земельної ділянки № 79-6-00246 від 29.10.2004.

Визнано недійсним рішення Київської міської ради № 185/2088 від 08.10.2015 "Про розірвання договору оренди земельної ділянки від 29.10.2004 № 79-6-00246 (з урахуванням додаткової угоди про внесення змін і доповнень до договору оренди земельної ділянки від 29.06.2010 № 79-6-00762)".

Визнано недійсним договір про внесення змін і доповнень до договору оренди земельної ділянки № 79-6-00246 від 29.10.2004, який зареєстровано Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про що зроблено запис від 29.06.2010 за № 79-6-00762 у книзі записів державної реєстрації договорів.

Стягнуто з Київської міської ради (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, 36, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Земельний центр" (01010, м. Київ, вул. Івана Мазепи, 3, літ. Б, оф. 197, ) 3.405 (три тисячі чотириста п`ять) грн 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Стягнуто з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрокомбінат "Хотівський" (08171, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Хотів, вул. Паширова, 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Земельний центр" (01010, м. Київ, вул. Івана Мазепи, 3, літ. Б, оф. 197, ) 3.405 (три тисячі чотириста п`ять) грн 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Суд першої інстанції дійшов висновку що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підтвердження фактів, викладених в позовній заяві, надано належні та допустимі докази.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Київська міська рада (далі відповідач - 1) подала апеляційну скаргу, в який просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову в позові.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що на підставі рішення Київської міської ради № 117900 від 23.10.2003 між радою та СГ ТОВ "Хотівський" укладено договір оренди земельної ділянки, що зареєстрований 29.10.2004 за № 79-6-00246. У подальшому рішеннями Київської міської ради № 342/3176 від 01.10.2017 та № 352/3186 від 01.10.2007 передано у власність ЖК "Механізатор" та ЖК "Житлосервіс" земельні ділянки площею 50,17 га та 74,05 за рахунок земель, наданих Агрокомбінату "Хотівський", та водночас, пунктом 7 даних рішень вказаний договір оренди земельної ділянки від 02.08.2004, зареєстрований 29.10.2004 за № 79-6-00246, розірвано за згодою сторін з моменту державної реєстрації державного акту на право власності на земельні ділянки за ЖК "Механізатор" та ЖК "Житлосервіс". У вказаній частині рішення прийнято на підставі листів - згоди товариства на припинення права користування земельною ділянкою № 231 від 19.06.2007, № 64 від 16.05.2008, за змістом яких товариство добровільно надало свою згоду на припинення права користування земельними ділянками. В силу норм законодавства правовідносини щодо оренди спірної земельної ділянки між товариством і Київрадою у 2007 році припинилися за згодою товариства та за наявності волевиявлення обох сторін. Товариство добровільно відмовилось від права оренди земельної ділянки, вчинивши дію (відповідний лист-згода), спрямовану на припинення права користування землею. Після припинення права оренди товариства шляхом розірвання договору Київрадою як власником землі не приймалось рішення щодо надання Агрокомбінату "Хотівський" в оренду земельної ділянки. Більш того, рішенням Київської міської ради від 08.10.2015 № 185/2088 договір оренди взагалі розірвано, а відтак з 2015 року договору оренди від 02.08.2004, зареєстрованого 29.10.2004 за № 79-6-00246 взагалі не існує. Рішення Київської міської ради № 185/2088 від 08.10.2015 було прийняте в межах повноважень Київської міської ради на підставі листа-згоди товариства № 21 від 04.03.2015. У зверненні від 04.03.2015 товариство просило припинити договір оренди земельної ділянки за згодою сторін у зв`язку з неможливістю сплати орендної плати товариством. Таким чином, товариство двічі відмовилось від права оренди, що підтверджується листами товариства.

Також апелянт стверджує, що до відзиву подано заяву про застосування строків позовної. При цьому посилається на те, що оскаржуване рішення Київської міської ради було опубліковано в газеті "Хрещатик" № 45 (4815), яка була видана 26.04.2016, що також підтверджується на офіційному сайті газети. Також оскаржуване рішення Київської міської ради було опубліковане на офіційному веб-сайті Київської міської ради, що є загальнодоступним ресурсом інформування населення. Враховуючи вищезазначене, апелянт вважає, що позивач був обізнаний про оскаржуване рішення Київської міської ради, оскільки міг дізнатися про його існування з офіційних джерел публічної інформації, а тому висновки суду першої інстанції щодо відсутності пропуску строку позовної давності не відповідають обставинам справи та нормам матеріального права (ст.ст. 257, 261 Цивільного кодексу України), що регулюють застосування строків позовної давності. Подання позову з порушенням строків позовної давності є підставою для відмови в позові.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.06.2021 справу №910/2476/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Коробенка Г.П. (головуючого судді), суддів Козир Т.П., Кравчука Г.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.07.2021 (колегією суддів у складі: головуючого судді Коробенка Г.П., суддів Кравчука Г.А., Козир Т.П.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Київської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2021 у справі №910/2476/21; розгляд апеляційної скарги у справі призначено на 17.08.2021.

Колегією суддів у складі суддів: головуючого судді Коробенка Г.П., суддів Кравчука Г.А., Козир Т.П. відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 35 Господарського процесуального кодексу заявлено самовідвід від розгляду справи №910/2476/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.08.2021 1. заяву про самовідвід суддів Коробенка Г.П., Кравчука Г.А., Козир Т.П. у справі №910/2476/21 за апеляційною скаргою Київської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2021 задоволено. Справу №910/2476/21 передано для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою відповідно до положень ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.08.2021 справу №910/2476/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Корсак В.А., судді Мальченко А.О., Верховець А.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.09.2021 апеляційну скаргу Київської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2021 у справі №910/2476/21 прийнято до провадження у визначеному складі колегії суддів: головуючий суддя Корсак В.А., судді Мальченко А.О., Верховець А.А. Повідомлено учасників апеляційного провадження про призначення справи до розгляду на 18.10.2021 на 15:00 год.

В подальшому склад колегії суддів змінювався.

Зокрема, на підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 29.10.2021, у зв`язку зі звільненням судді Верховця А.А. рішенням Вищої ради правосуддя від 26.10.2021 р. у відставку, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/2476/21.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями та повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.10.2021 апеляційні скарги передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді Мальченко А.О., Євсіков О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.10.2021 апеляційну скаргу Київської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2021 у справі №910/2476/21 прийнято до провадження у визначеному складі колегії суддів: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Мальченко А.О., Євсіков О.О. Розгляд справи постановлено здійснити в раніше призначеному судовому засіданні 01.11.2021 о 15:40 год.

В подальшому розгляд справи відкладався до 17.11.2021, до 06.12.2021, до 20.12.2021, до 17.01.2022 о 17 год. 00 хв.

17.01.2022 у судовому засіданні позивачем подано заяву про відвід колегії суддів від розгляду справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2022 відмовлено у задоволенні заяви про відвід колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді Мальченко А.О., Євсіков О.О., поданої 17.01.2022 Товариством з обмеженою відповідальністю "Земельний центр" у справі №910/2476/21.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Позивач проти доводів апеляційної скарги заперечив та послався на те, що судом першої інстанції рішення прийнято із дотриманням вимог процесуального та матеріального права, тому просить оскаржене рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідач - 2 також зазначив, що проти апеляційної скарги заперечив, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення а оскаржене рішення залишити без змін.

Явка представників учасників справи.

В судове засідання від 17.01.2022 з`явилися усі учасники справи.

Розгляд клопотань.

У апеляційній скарзі викладено клопотання Київської міської ради про витребування у СГ ТОВ агрокомбінату «Хотівський» протоколів загальних зборів та звітів про діяльність Генерального директора товариства. На думку заявника, ці докази підтвердять обізнаність позивача про прийняття оскарженого рішення Київської міської ради.

Колегія суддів у судовому засіданні від 17.01.2022, розглянувши подане товариством клопотання, дійшла висновку відмовити у його задоволенні за вілсутністю підстав його задоволення. При цьому суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з частиною 1 статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ГПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За приписами частини 4 статті 74 ГПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Статтею 79 ГПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується; обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання (п. 2).

Колегія суддів звертає увагу скаржника на те, що витребування доказів є правом, а не обов`язком суду.

З даного клопотання вбачається, що позивач не надав жодних належних та допустимих доказів та не обґрунтував неможливості самостійно подати відповідні докази. Доказів вчинення самостійних дій щодо отримання відповідних документів також не надав.

Суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення заявленого відповідачем клопотання, оскільки у даному випадку витребувані документи не є необхідні для правильного вирішення даного спору. При цьому суд враховує, що оскільки однією з необхідних умов задоволення клопотання про витребування доказів є неможливість самостійно подати необхідні для розгляду справи докази. Обґрунтування такої неможливості покладається на особу, що заявляє відповідне клопотання.

До того ж відповідно до ч. 3 ст. 269 ГПК України докази які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Також під час судового засідання від 17.01.2022 аналогічне клопотання про витребування доказів було заявлене представником позивача, який просив суд оголосити перерву в судовому засіданні для подання цього клопотання в письмовому вигляді.

Колегія суддів, розглянувши подане клопотання, дійшла висновку залишити його без розгляду, оскільки таке клопотання подано з порушенням строку, встановленого ст. ст. 80, 81, 118 ГПК України. При цьому клопотання про поновлення строку для подання клопотання про витребування доказів позивач не звертався. Таке клопотання позивач у суді першої інстанції не заявляв.

Межі та строк розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

З огляду на зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного апеляційного перегляду справи, розгляд скарги здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутніх учасників справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку апеляційну скаргу задовольнити, оскаржене рішення у даній справі скасувати, виходячи з такого.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

Рішенням Київської міської ради №117/990 від 23.10.2003 "Про оформлення права користування земельними ділянками" (пункт 5) вирішено оформити Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю агрокомбінату "Хотівський", за умови виконання п. 5.1 цього рішення, право довгострокової оренди на 25 років земельних ділянок загальною площею 1108,66 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах Голосіївського району м. Києва за рахунок частини земель, закріплених за сільськогосподарською артіллю імені Мічуріна згідно з державним актом на вічне користування землею колгоспами від 10.01.1953.

29.10.2004 між Київською міською радою (орендодавець, відповідач-1) та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю агрокомбінату "Хотівський" (орендар, відповідач-2) укладено договір оренди земельної ділянки.

Даний договір зареєстровано Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про що зроблено запис від 29.10.2004 за № 79-6-00246 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору орендодавець за актом приймання-передачі передає, а орендар приймає в оренду (строкове платне користування) земельну ділянку (далі - об`єкт оренди або земельна ділянка), визначену цим договором.

Згідно з п. 2.1 договору об`єктом оренди відповідно до цього договору є земельна ділянка з наступними характеристиками:

- місце розташування - в межах Голосіївського району м. Києва;

- розмір - загальна площа складає 1 529 141 кв. м., з них:

земельна ділянка з кадастровим номером - :90:066:0006 - 167151 кв. м;

земельна ділянка з кадастровим номером - :90:184:0003 - 1361990 кв. м;

- цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

загальна площа сільськогосподарських земель становить 436499 кв. м., в тому числі загальна площа сільськогосподарських угідь становить 417546 кв. м;

загальна площа несільськогосподарських угідь - під господарськими шляхами і прогонами становить 18953 кв. м.

Відповідно до п. 3.1 договору він укладений на 25 (двадцять п`ять) років.

Відповідно до п. 6.1 договору передача земельної ділянки здійснюється за актом приймання-передачі об`єкта оренди в день державної реєстрації цього договору.

Згідно акту приймання-передачі земельних ділянок від 29.10.2004 орендодавець передав, а орендар прийняв земельні ділянки, визначені договором.

Пункт 11.4 укладеного між сторонами договору оренди (з врахуванням змін та доповнень) передбачає можливість припинення договору шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін.

Згідно з ч. 3 ст. 31 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін.

Відповідно до п. 11.6 договору розірвання цього договору не потребує укладення додаткової угоди. Договір вважається розірваним з моменту прийняття орендодавцем відповідного рішення, якщо інше не встановлено рішенням.

23.06.2010 на підставі рішень Київської міської ради № 342/3176 від 01.10.2007 "Про передачу Обслуговуючому кооперативу житловому кооперативу "Механізатор", №352/3186 від 01.10.2007 "Про передачу земельних ділянок Обслуговуючому кооперативу житловому кооперативу "Житлосервіс", № 796/1852 від 09.07.2009 "Про внесення змін до рішень Київської міської ради від 01.10.2007 №342/3176 "Про передачу Обслуговуючому кооперативу житловому кооперативу "Механізатор" та від 01.10.2007 № 352/3186 "Про передачу земельних ділянок Обслуговуючому кооперативу житловому кооперативу "Житлосервіс", між орендодавцем та орендарем укладено договір про внесення змін і доповнень до договору оренди земельної ділянки від 29.10.2004 за № 79-6-00246 в частині розміру площ орендованих відповідачем-2 земельних ділянок.

Даний договір зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про що зроблено запис від 29.06.2010 за № 79-6-00762.

18.03.2015 Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю агрокомбінат "Хотівський" (відповідач-2) звернулось до Київської міської ради зі зверненням № 21 від 04.03.2015, в якому керуючись ст. 652 Цивільного кодексу України, просило припинити договір оренди земельної ділянки, зареєстрованим 29.10.2004 за №79-6-00246 зі змінами, внесеними договором про внесення змін і доповнень до договору оренди земельної ділянки, зареєстрований 29.06.2010 за №79-6-00762, шляхом розірвання згідно з п. 11.4 договору - за взаємною згодою сторін. (а.с.13)

Враховуючи зазначене звернення, 08.10.2015 Київською міською радою прийнято рішення №185/2088 "Про розірвання договору оренди земельної ділянки від 29.10.2004 №79-6-00246 (з урахуванням додаткової угоди про внесення змін і доповнень до договору оренди земельної ділянки від 29.06.2010 № 79-6-00762)", пунктом 1 якого вирішено розірвати за умови виконання пункту 2 цього рішення договір оренди земельної ділянки (кадастровий номер :90:184:0003) площею 33,8775 га від 29.10.2004 № 79-6-00246 (з урахуванням додаткової угоди про внесення змін і доповнень до договору оренди земельної ділянки від 29.06.2010 № 79-6-00762), укладений між Київською міською радою та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю агрокомбінатом "Хотівський" для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах Голосіївського району м. Києва на підставі пункту 5 рішення Київської міської ради від 23.10.2003 №117/990 "Про оформлення права користування земельними ділянками" (справа № А-21555).

Матеріали справи свідчать, що діяльність Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю агрокомбінату "Хотівський" на момент вчинення останнім звернення №21 від 04.03.2015 про розірвання договору оренди земельної ділянки №79-6-00246 від 29.10.2004 регулювалась редакцією Статуту, затвердженою протоколом № 20/07 від 20.07.2007 (далі - Статут відповідача-2).

Згідно положень Статуту відповідача-2 Товариство з обмеженою відповідальністю "Земельний центр" володіє часткою в статутному капіталі Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрокомбінат "Хотівський" в розмірі 50%.

Відповідно до п.п. "н" п. 9.3 розділу 9 Статуту відповідача-2 до компетенції Загальних зборів учасників відповідача-2 відносяться й повноваження щодо: прийняття рішення про вчинення правочинів щодо відчуження та заставу нерухомого майна Товариства, а також прийняття рішень про укладення правочинів щодо розпорядження земельними ділянками Товариства, в тому числі, але не обмежуючись, про відчуження земельної ділянки, передачі земельної ділянки в суборенду, відмови від права оренди та/або права постійного землекористування, передачі майнових прав оренди та/або прав постійного землекористування в заставу для забезпечення власних зобов`язань Товариства та/або зобов`язань третіх осіб, вчинення дій, внаслідок яких у третіх осіб можуть виникнути права на земельні ділянки, якими Товариство володіє та користується на праві власності, оренди та/або на праві постійного землекористування.

Зазначені вище повноваження Загальних зборів учасників відповідача-2 належать до їх виключної компетенції і не можуть бути переданими іншим органам відповідача-2.

Підпунктом 10.10.2.1 пункту 10.10 розділу 10 Статутут встановлено, що без рішення Загальних зборів учасників Товариства Генеральний директор Товариства не має права приймати рішення про укладення правочинів щодо розпорядження земельними ділянками Товариства, в тому числі й щодо відмови від права оренди земельних ділянок тощо.

У другому абзаці п.п. 10.10.4 пункту 10.10 розділу 10 Статуту відповідача-2 встановлено, що правочини, зазначені в п. 10.10.2.1 Статуту, укладаються від імені Товариства, повинні бути підписані Генеральним директором Товариства та Фінансовим директором Товариства. Правочини, вчинені від імені Товариства з порушенням цієї вимоги, не створюють для Товариства жодних юридичних наслідків.

Як вбачається з матеріалів справи, лист-звернення відповідача-2 на адресу відповідача-1 за №21 від 04.03.2015 про розірвання договору оренди земельної ділянки №79-6-00246 від 29.10.2004 підписано виключно Генеральним директором відповідача-2 - Шовкун В.В.

Позивач посилається на те, що загальними зборами учасників Товариства приймалося рішення щодо надання згоди Генеральному директору відповідача-2 про розірвання договорів оренди земельних ділянок, генеральний директор підписав лист про розірвання договору з перевищенням своїх повноважень, порушивши вимоги пунктів 9.3, 10.10.21, 10.10.4 статуту товариства, а тому правочин щодо його розірвання слід визнати недійсним. Матеріально-правовою підставою позивачем зазначено ч. 2,3 ст, 203 та ч.1 ст. 215 ЦК України.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Колегія вважає, що позовні вимоги про визнання недійсним рішення Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрокомбінат "Хотівський", оформленого листом № 21 від 04.03.2015 про припинення договору оренди земельної ділянки № 79-6-00246 від 29.10.2004, та визнання недійсним рішення Київської міської ради № 185/2088 від 08.10.2015 "Про розірвання договору оренди земельної ділянки від 29.10.2004 № 79-6-00246 (з урахуванням додаткової угоди про внесення змін і доповнень до договору оренди земельної ділянки від 29.06.2010 № 79-6-00762)" не підлягають задоволенню з наступних підстав.

При вирішенні даного спору підлягають застосуванню загальні приписи ст. ст. 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушено цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Згідно зі ст. 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Положення щодо розірвання договору за взаємною згодою сторін передбачені п.11.4. Відповідно до пункту 11.6 розірвання договору не потребує укладання додаткової угоди. Договір вважається розірваним з моменту прийняття Орендодавцем відповідного рішення.

Таким чином, оскільки сторони мають досягти згоди про розірвання договору, домовленість між ними також за своєю правовою природою являє собою договір, у зв`язку із чим на нього поширюються як загальні правила про умову дійсності правочинів (ст. 203 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України)), так і положення про порядок укладення договору (ст. 638-647 ЦК України).

Укладений між сторонами договір оренди земельної ділянки є двостороннім правочином. Правочин щодо розірвання цього договору за взаємною згодою також належить до категорії двосторонніх правочинів, оскільки він породжує припинення взаємних зустрічних прав та обов`язків сторін цього правочину та волевиявлення обох сторін.

Таким чином, волевиявлення орендаря, яке оформлено листом про розірвання договору, та рішення орендодавця про розірвання договору свідчать про досягнення згоди щодо розірвання договору оренди за взаємною згодою. За своєю правовою природою це двосторонній правочин, який вчинено сторонами договору без оформлення додаткової угоди, що передбачено, як чинним законодавством, так і умовами договору, який було розірвано.

Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивач не є стороною договору оренди та не є стороною двостороннього правочину про розірвання цього договору.

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Створена засновниками юридична особа має свою окрему правоздатність та дієздатність, які реалізуються через органи управління товариством, повноваження яких у свою чергу регламентовані Законом України «Про господарські товариства» від 19 вересня 1991 року № 1576-XII (редакції на час створення товариства) та Законом України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» від 6 лютого 2018 року

№ 2275-VIII.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» органами товариства є загальні збори учасників, наглядова рада (у разі утворення) та виконавчий орган.

Статтею 39 цього Закону передбачено, що виконавчий орган товариства здійснює управління поточною діяльністю товариства. До компетенції виконавчого органу товариства належить вирішення всіх питань, пов`язаних з управлінням поточною діяльністю товариства, крім питань, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників та наглядової ради товариства (у разі утворення).

Відповідно до ст. 8.1 статуту Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрокомбінат "Хотівський" виконавчим органом товариства є Дирекція на чолі з Генеральним директором. Відповідно до ст. 10.10.2 Статуту Генеральний директор вирішує всі питання діяльності товариства за винятком тих, що належать до виключної компетенції Загальних зборів учасників. Статтею 12.1 передбачено, що Генеральний директор має право без довіреності представляти інтереси товариства та вчиняти правочини від його імені за умови дотримання вимог, що викладені в абз. 2 ст. 10.10.4 статуту.

Законодавство, яке регулює діяльність органів управління та статут Товариства не передбачають право учасника товариства представляти його інтереси в суді поза межами представництва юридичної особи щодо укладання цією особою угод з третіми особами, оскільки учасник товариства, за своїм правовим статусом не є виконавчим органом товариства, в той же час представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав.

Щодо застосування норм матеріального та процесуального права до аналогічних відносин Верховний Суд зазначає, що на теперішній час сформувалась стала та послідовна судова практика Верховного Суду у спорах учасників товариств про визнання недійсними правочинів, укладених товариствами з третіми особами.

Так, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2019 у справі №916/2084/17, від 15.10.2019 у справі № 905/2559/17, від 03.12.2019 у справі № 904/10956/16, від 07.07.2020 у справі № 910/10647/18 наведено такі правові висновки.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Ця норма права визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 16 Цивільного кодексу України).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення.

З огляду на положення статей 15, 16 Цивільного кодексу України підставою для захисту цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання чи оспорення. Відтак задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем обставин щодо наявності в нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) цього права відповідачем з урахуванням належно обраного способу судового захисту.

Відповідно до статті 167 Господарського кодексу України правомочність учасника (акціонера, члена) на участь в управлінні господарською організацію, зокрема, шляхом участі в загальних зборах, є однією зі складових корпоративних прав. Відтак зазначені права можуть бути визнані порушеними внаслідок недотримання порядку скликання і проведення загальних зборів, якщо учасник не зміг узяти участі у загальних зборах та/або належним чином підготуватися до розгляду питань порядку денного, зареєструватися для участі у загальних зборах тощо, тобто не зміг належним чином реалізувати своє право на участь в управлінні.

Частинами 1, 3 статті 92 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

За положеннями статті 98 Цивільного кодексу України загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що належать до компетенції інших органів товариства. Рішення загальних зборів приймаються простою більшістю від числа присутніх учасників, якщо інше не встановлено установчими документами або законом.

Частиною 2 статті 207 Цивільного кодексу України визначено, що правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Відповідно до статті 116 Цивільного кодексу України учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом брати участь в управлінні товариством у порядку, визначеному в установчому документі; брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину (дивіденди).

З наведених норм права вбачається, що за договором, укладеним товариством, права та обов`язки набуваються самим товариством як стороною договору. При цьому сукупність прав та обов`язків безпосередньо учасників цього товариства укладенням товариством договору ніяк не змінюється.

Повноваження діяти від імені юридичної особи є можливістю створювати, змінювати, припиняти цивільні права та обов`язки юридичної особи (стаття 239 Цивільного кодексу України). Таке повноваження не належить до корпоративних прав учасника юридичної особи.

Згода загальних зборів товариства на укладення договору є згодою органу управління товариства, який діє від його імені. Повноваження органу управління товариства (на надання зазначеної згоди), який діє від імені товариства, не можна ототожнювати з корпоративними правами його учасників, які діяти від імені товариства не мають права.

Укладення спірних правочинів є не прямим порушенням прав позивача на участь у товаристві та управлінні ним, а наслідком господарської діяльності товариства та результатом розпорядження юридичною особою орендованим майном.

Підписання виконавчим органом товариства договору з іншою особою без передбаченої статутом згоди учасників цього товариства може свідчити про порушення прав та інтересів самого товариства у його відносинах з іншою особою - стороною договору, а не корпоративних прав його учасника, оскільки директор діяв саме від імені товариства, а не його учасника.

Таким чином, виходячи із зазначених положень, позовні вимоги щодо визнання недійсним двостороннього правочину про розірвання договору оренди, який оформлено за взаємною згодою сторін рішенням Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрокомбінат "Хотівський", оформленим у листі № 21 від 04.03.2015 про припинення договору оренди земельної ділянки № 79-6-00246 від 29.10.2004, та рішенням Київської міської ради № 185/2088 від 08.10.2015 "Про розірвання договору оренди земельної ділянки від 29.10.2004 № 79-6-00246 (з урахуванням додаткової угоди про внесення змін і доповнень до договору оренди земельної ділянки від 29.06.2010 № 79-6-00762)" задоволенню не підлягають, оскільки обраний спосіб захисту не є належним, а позов подано учасником товариства щодо визнання недійсною угоди, укладеної цим товариством з третьою особою, поза межами представництва.

Зазначені висновки також є підставою для відмови в задоволенні позову про визнання недійсним договору про внесення змін і доповнень до договору оренди земельної ділянки № 79-6-00246 від 29.10.2004, який зареєстровано Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про що зроблено запис від 29.06.2010 за №79-6-00762 у книзі записів державної реєстрації договорів

Крім того, позовні вимоги про визнання недійсним договору про внесення змін і доповнень до договору оренди земельної ділянки задоволенню не підлягають, оскільки договір оренди земельної ділянки № 79-6-00246 від 29.10.2004, в який було внесено зміни, розірвано за згодою сторін.

Доводи позивача про те, що у даному випадку напряму були порушені його права як учасника товариства, а обраний ним спосіб захисту є належним та таким, що призведе до їх відновлення, колегія вважає недостатньо обґрунтованими.

Надаючи правову оцінку всім фактам, які підлягають встановленню при розгляді цього спору, колегія додатково звертає увагу на таке.

Дії учасників господарських відносин щодо захисту їх прав повинні бути послідовними, логічними, та вчинятись у передбачений чинним законодавством спосіб своєчасно та розумно, а обраний позивачем спосіб захисту повинен бути належним, тобто таким, що повністю відновить порушені права саме позивача, а не іншої юридичної особи.

На захист прав третіх осіб, які вступають у правовідносини з юридичними особами, в тому числі й укладають із юридичними особами договори різних видів, ч. 3 ст. 92 ЦК України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Питання визначення обсягу повноважень виконавчого органу товариства та добросовісність його дій є внутрішніми відносинами між юридичною особою та її органом, тому сам лише факт учинення виконавчим органом товариства протиправних, недобросовісних дій, перевищення ним своїх повноважень не може слугувати єдиною підставою для визнання недійсними договорів, укладених цим органом від імені юридичної особи з третіми особами.

Частинами 1 та 3 ст. 237 ЦК України передбачено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Статтею 241 ЦК України встановлено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

Отже, вказана стаття презумує наявність у представника певного обсягу повноважень, належним чином та у встановленому порядку наданих йому особою, яку він представляє, а також встановлює випадки й умови набуття чинності правочином, вчиненим від імені довірителя його представником, коли останній перевищив обсяг наданих йому повноважень.

В даному випадку, аналізуючи поведінку позивача, пов`язану із захистом своїх прав, колегія суддів встановила, що правочин щодо розірвання договору, який було вчинено у 2015 році, виконано сторонами у повному обсязі. Орендована земельна ділянка повернута орендодавцю, а орендні відносини фактично припиненні з 2015 року. Ці обставини не заперечувались сторонами. Позивач, маючи у власності значну частку статутного капіталу Товариства, мав безумовну можливість та повинен був своєчасно та регулярно отримувати інформацію щодо діяльності товариства, у тому числі щодо укладання або розірвання договору оренди земельної ділянки.

Стаття 10 цього Закону України «Про господарські товариства» (в редакції на момент розірвання договору) передбачає, що учасники товариства мають право:

а) брати участь в управлінні справами товариства в порядку, визначеному в установчих документах, за винятком випадків, передбачених цим Законом;

б) брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди). Право на отримання частки прибутку (дивідендів) пропорційно частці кожного з учасників мають особи, які є учасниками товариства на початок строку виплати дивідендів;

в) вийти в установленому порядку з товариства;

г) одержувати інформацію про діяльність товариства. На вимогу учасника товариство зобов`язане надавати йому для ознайомлення річні баланси, звіти товариства про його діяльність, протоколи зборів;

д) здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, в порядку, встановленому законом.

Учасники можуть мати також інші права, передбачені законодавством і установчими документами товариства.

Стаття 11 Закону визначає обов`язки учасників товариства:

а) додержувати установчих документів товариства і виконувати рішення загальних зборів та інших органів управління товариства;

б) виконувати свої зобов`язання перед товариством, в тому числі і пов`язані з майновою участю, а також вносити вклади (оплачувати акції) у розмірі, порядку та засобами, передбаченими установчими документами;

в) не розголошувати комерційну таємницю та конфіденційну інформацію про діяльність товариства;

г) нести інші обов`язки, якщо це передбачено цим Законом, іншим законодавством України та установчими документами.

Законом України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» від 06.02.2018 № 2275-VIII, визначено права учасників товариства: брати участь в управлінні товариством у порядку, передбаченому цим Законом та статутом товариства; отримувати інформацію про господарську діяльність товариства; брати участь у розподілі прибутку товариства; отримати у разі ліквідації товариства частину майна, що залишилася після розрахунків з кредиторами, або його вартість (стаття 5).

Статтею 6 цього Закону передбачено обов`язки учасників товариства: дотримуватися статуту; виконувати рішення загальних зборів учасників товариства. Учасники можуть мати обов`язки, встановлені законом та статутом товариства.

Відповідно до ч. 3 ст. 46 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» від 06.02.2018 № 2275-VIII визначено, що до відносин щодо схвалення значного правочину застосовується також правило абзацу другого частини третьої статті 92 Цивільного кодексу України.

Частиною третьою статті 92 Цивільного кодексу України визначено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Відповідно до ст. 9.3 Статуту Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрокомбінат «Хотівський», позивач, як власник частки цього Товариства в розмірі 50 % мав право та можливість, як учасник вищого органу управління товариством - загальних зборах товариства, своїм голосуванням приймати рішення щодо затвердження річних звітів діяльності товариства, включаючи його дочірні підприємства, звітів та висновків ревізійної комісії, порядку розподілу прибутку, визначати форми контролю за діяльністю виконавчого органу, винесення рішень про притягнення до майнової відповідальності посадових осіб органів управління товариством, а також інші організаційні повноваження.

Пунктами 11.1, 11.2 Розділу 11 Статуту СГ ТОВ агрокомбінату «Хотівський» передбачено, що ревізійна комісія Товариства здійснює контроль за діяльністю генерального директора, яка створена Загальними Зборами Учасників з їх числа. Ревізійна комісія складає висновок по річним звітам та балансам.

Положення зазначеного Закону та Статуту Товариства свідчать про те, що позивач не був обмежений та мав всі необхідні правові засоби дізнатися про діяльність товариства, отримати висновки по річним звітам та балансам, а також отримати інформацію щодо орендних відносин. Доказів того, що у нього були для цього перешкоди, суду не надано. Генеральний директор СГ ТОВ агрокомбінату «Хотівський» Шовкун В.В., який підписав лист №21 від 04.03.2015, працює на цій посаді до теперішнього часу, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань. (а.с. 57)

Крім того, колегія враховує, що рішення Київської міської ради є оприлюдненим для загального доступу у газеті "Хрещатик" № 45 (4815) 26.04.2016, на сайті газети "Хрещатик" та сайті Київської міської ради, що є загальнодоступним ресурсом інформування населення.

На підставі сукупності зазначених доказів колегія вважає необґрунтованими посилання відповідача-2 на те, що він як учасник Товариства з розміром частки 50 відсотків статутного капіталу протягом більше п`яти років не мав можливості дізнатися про стан та результати господарської діяльності цього Товариства, його доходи та відсутність витрат на оренду земельної ділянки, яка була передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і загальна площа якої складає 1 529 141 (один мільйон п`ятсот двадцять дев`ять тисяч сто сорок один) кв. м.

Враховуючи викладене, колегія прийшла до висновку, що розірвання договору оренди земельної ділянки відбувалось у відкритому, загальнодоступному режимі із опублікуванням інформації про розірвання в засобах масової інформації та, враховуючи права та обов`язки учасника товариства, передбачені Статутом та діючим законодавством, позивач об`єктивно та не обмежено будь-якими перешкодами мав можливість дізнатися про порушення свого права з моменту розірвання договору оренди земельної ділянки, тобто з березня 2015 року.

При цьому з боку орендодавця факти повного виконання угоди про розірвання договору, припинення орендних відносин з 2015 року по теперішній час, тобто тривалий період, відсутність претензій (вимог) з боку орендаря розумно та обґрунтовано можуть розцінюватися як такі, що угода про розірвання договору оренди погоджена у встановленому діючим законодавством порядку, цей правочин сторонами договору оренди не заперечується та відповідає закону.

Позивач як власник частки статутного капіталу Товариства (орендаря) у даному випадку обрав неналежний спосіб захисту свого порушеного права та не врахував, що у разі порушення його права як учасника Товариства він не позбавлений права подати позов в інтересах цього Товариства до її посадової особи про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи. Такий спір належить до предметної та суб`єктної юрисдикції господарських судів, що передбачено пунктом 12 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу Україні.

На підставі викладеного колегія вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі.

З приводу висвітлення всіх доводів скаржника суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України", no. 4241/03 від 28.10.2010 Суд повторює, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

В той же час усі доводи та міркування скаржника, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги, всім встановленим обставинам, які мають значення для правильного вирішення спору, надана належна правова оцінка.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, за результатом апеляційного перегляду даної справи, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що при прийнятті оскарженого рішення мало місце неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, неправильна правова кваліфікація обставин і невірне застосування матеріального права, а тому оскаржене рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2021 у справі №910/2476/21 скасувати та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити у повному обсязі.

3. Матеріали справи повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови суду складено та підписано - 01.02.2022, після входу судді Євсікова О.О. з відпустки.

Головуючий суддя В.А. Корсак

Судді О.О. Євсіков

А.О. Мальченко