ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" січня 2022 р. Справа№ 910/6418/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Майданевича А.Г.

Суліма В.В.

за участю секретаря судового засідання Безрука Д.Д.,

за участю представників сторін згідно з протоколом судового засідання від 24.01.2022

розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1

на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2021 (повний текст рішення складено 01.11.2021)

за заявою Гаражного автокооперативу «Вікторія»

про винесення додаткового рішення щодо понесених судових витрат

у справі № 910/6418/21 (суддя Трофименко Т.Ю.)

за позовом ОСОБА_1

до Гаражного автокооперативу «Вікторія»

про визнання недійсним рішення загальних зборів,

Розглянувши справу в порядку ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), Північний апеляційний господарський суд,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст заявлених вимог та рух справи

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Гаражного автокооперативу «Вікторія» про визнання недійсним рішення загальних зборів.

Позовні вимоги про визнання недійсним рішення загальних зборів обґрунтовані тим, що позивач не був повідомлений про проведення зборів, не був запрошений на них, внаслідок чого був позбавлений можливості бути присутнім на зборах та брати участь у голосуванні.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.10.2021 вказаний позов залишено без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України.

У жовтні 2021 до суду першої інстанції від Гаражного автокооперативу «Вікторія» надійшла заява про ухвалення додаткового рішення щодо понесених судових витрат, в якій заявник просив стягнути з позивача 6 500 грн.

Заява про ухвалення додаткового рішення мотивована понесенням стороною витрат на правничу допомогу, пов`язаних із розглядом даної справи та необхідністю відшкодування таких витрат іншою стороною.

2. Короткий зміст додаткового рішення суду першої інстанції

Додатком рішенням Господарського суду міста Києва від 01.11.2021 заяву Гаражного автокооперативу «Вікторія» про стягнення судових витрат на правову допомогу у справі № 910/6418/21 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Гаражного автокооперативу «Вікторія» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 250, 00 грн. В іншій частині заяви відмовлено.

Додаткове рішення обґрунтовано тим, що понесені відповідачем витрати підтверджуються додатковою угодою від 18.05.2021 до договору № 05/11 щодо надання правничої допомоги від 05.11.2020, актами приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт) від 09.06.2021 та 08.09.2021, описом наданих послуг, платіжним дорученням № 1586 від 16.08.2021 на суму 6 500, 00 грн.

Водночас суд першої інстанції, враховуючи заперечення позивача проти стягнення понесених відповідачем судових витрат, взяв до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для вирішення спору, дійшов висновку щодо недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт, та, як наслідок, завищення розміру витрат на професійну правничу допомогу та обмежив розмір понесених відповідачем витрат на правову допомогу до 3 250, 00 грн.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2021 щодо понесених позивачем судових витрат та скасувати наказ про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3 250, 00 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2021. Справу призначено до розгляду на 24.01.2022. Надано сторонам час для подачі відзиву на апеляційну скаргу, заяв та клопотань.

24.01.2022 у судове засідання з`явилися представники сторін - позивача та відповідача.

Суд заслухав представників сторін, дослідив докази, з`ясував обставини справи та перевірив їх доказами.

Представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, а додаткове рішення скасувати. Відповідач проти доводів апеляційної скарги заперечив та просив відмовити в її задоволенні.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у них доводів

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення (часткове) заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу з огляду на таке.

Скаржник зазначає, що ним 28.10.2021 на підставі п. 4 ст. 226 ГПК України скеровано до Господарського суду позовну заяву ( ОСОБА_1 до Гаражного автокооперативу «Вікторія») з тими самими вимогами і з тих самих підстав, як і у справі № 910/6418/21, що ухвалою вiд 04.10.2021 була залишена без розгляду. А тому, на переконання скаржника, суд зобов`язаний був зупинити розгляд справи.

Також скаржник вказує, що стягнення з позивача компенсації понесених відповідачем витрат, зокрема, витрат на правничу допомогу, у разі залишення позову без розгляду можливе лише у випадку встановлення необґрунтованості дій позивача. Так, скаржник вказує, що позов було залишено без розгляду за ініціативою відповідача, відповідне клопотання було надано у судовому засіданні 04.10.2021, після чого судом відповідне клопотання було задоволено.

Скаржник також зазначає, що не був присутній у судових засіданнях з розгляду справи по суті у зв`язку з поганим самопочуттям, судову кореспонденцію про відкладення не отримував, а тому, на його переконання, його дії не можна визнати необґрунтованими в розумінні ст. 130 ГПК України.

Крім того, скаржник вказує, що у своїх запереченнях щодо винесення додаткового рішення щодо понесених судових витрат від 06.10.2021 у справі № 910/6418/21, звертав увагу суду, що покладення на позивача судових витрат відповідача на професійну правову допомогу в заявлених розмірах становитиме надмірний тягар для сторони, оскільки позивач є людиною похилого віку (74 роки) та щомісячний дохід, який він отримує, складає розмір майже мінімальної пенсії.

5. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та пояснень

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло. Клопотання про продовження строку для його подачі заявлено не було.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

6. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства

Як вбачається з матеріалів справи, у квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Гаражного автокооперативу «Вікторія» про визнання недійсним рішення загальних зборів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.10.2021 вказаний позов залишено без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України, у зв`язку з тим, що позивач (його представник) не з`явився у судове засідання або не повідомив про причини неявки.

За висновками суду першої інстанції, оскільки ані позивач, ані його представник повторно не з`явився у підготовче засідання, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності або про відкладення розгляду справи до початку судового засідання не подав, то наявні підстави, передбачені ч. 4 ст. 202, п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України, для залишення позову без розгляду.

Ухвала Господарського суду міста Києва від 04.10.2021 в апеляційному порядку не оскаржувалася та в силу ст. 235 ГПК України набрала законної сили.

06.10.2021 до суду першої інстанції від Гаражного автокооперативу «Вікторія» надійшла заява про ухвалення додаткового рішення щодо понесених судових витрат, в якій заявник просив стягнути з позивача 6 500 грн.

Заява про ухвалення додаткового рішення мотивована понесенням стороною витрат на правничу допомогу, пов`язаних із розглядом даної справи та необхідністю відшкодування таких витрат іншою стороною.

29.10.2021 до суду першої інстанції від позивача надійшли заперечення на заяву відповідача щодо ухвалення додаткового рішення.

01.11.2021 через загальний відділ діловодства суду відповідача надійшла заява щодо розгляду справи без участі представника.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з ч. 3 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

При цьому акцентування скаржником уваги на те, що додаткове рішення ухвалюється після ухвалення саме рішення відхиляється судом апеляційної інстанції з огляду на положення с. 232 ГПК України, згідно з ч. 1 якої судовими рішеннями є: ухвали, рішення, постанови, судові накази. Тобто ухвала суду також є судовим рішенням.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч. 3 ст. 123 ГПК України).

В силу приписів ч. 1 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

У ст. 130 ГПК України встановлені спеціальні правила, які стосуються окремих випадків розподілу судових витрат, зокрема, залишення позову без розгляду.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 130 ГПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини восьмої статті 129 цього Кодексу.

Аналіз норм процесуального кодексу, якими врегульовано питання розподілу судових витрат (ст. 129 - 130 ГПК України) дає підстави для висновку, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду суд зобов`язаний виходити з положень ч. 5 ст. 130 ГПК України, оскільки вказана норма є спеціальною.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18.06.2019 у справі № 922/3787/17, від 09.07.2019 у справі №922/592/17.

У разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Отже відповідач повинен обґрунтовано заявити про наявність витрат, які виникли у зв`язку із поданням позову до нього і у подальшому з залишенням позову без розгляду.

Тобто, стягнення з позивача компенсації понесених відповідачем витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, у разі залишення позову без розгляду можливе лише у випадку встановлення необґрунтованості дій позивача.

Норми процесуального кодекс не містять норм, які б встановлювали критерії визначення необґрунтованості дій позивача, однак очевидно, що під такими діями можна розуміти таку реалізацію позивачем своїх процесуальних прав, внаслідок якої виникають підстави для закриття провадження або залишення позову без розгляду.

Обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, відповідно до приписів ч. 5 ст. 130 ГПК України для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу необхідно довести, а суду - встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - порушення прав та інтересів відповідача, тощо (аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18.06.2019 у справі № 922/3787/17, від 09.07.2019 у справі № 922/592/17, від 24.03.2021 у справі № 922/2157/20, від 21.01.2020 у справі № 922/3422/18, від 26.04.2021 у справі № 910/12099/17, від 19.04.2021 у справі № 924/804/20).

Надаючи оцінку діям позивача, які призвели до залишення позову без розгляду, на предмет їх обґрунтованості або необґрунтованості в розумінні приписів, що містяться у ч. 5, 6 ст. 130 ГПК України, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що відповідач наділений процесуальним правом на компенсацію судових витрат на підставі ч. 5 вказаної статті.

З матеріалів справи вбачається, що позов у справі № 910/6418/21 було залишено без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України, оскільки ані позивач ані його представник повторно не з`явилися у підготовче засідання у справі № 910/6418/21, про причини неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи за відсутності позивача або про відкладення розгляду справи до початку судового засідання не подано.

При цьому суд апеляційної інстанції зазначає, що саме позивач був ініціатором судового провадження та, з урахуванням добросовісного користування процесуальними права та дотриманням процесуальних обов`язків, мав цікавитись та приймати участь у судовому розгляді. До того ж, посилання скаржника на необізнаність щодо судових засідань також відхиляються судом апеляційної інстанції з огляду на те, що судова кореспонденція, надіслана на адресу позивача, яку сторона сама зазначила в позовній заяві, поверталася до суду з відміткою: «адресат відсутній за вказаною адресою», що в силу ст. 242 ГПК України вважається днем вручення судового рішення. Представник позивача зверталася до суду з клопотаннями перо залучення третьої особи та залучення заяв свідків, що також свідчить про обізнаність представника про судове провадження.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що неявка представника позивача в судове засідання без повідомлення про причини неявки є самостійною та достатньою підставою для залишення позову без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача не з`являвся у підготовчі засідання у справі 08.09.2021 та 04.10.2021, натомість представник відповідача був присутній у кожному засіданні. Відповідно, останній і заявив клопотання про залишення позову без розгляду. Однак, така обставина не свідчить про те, що ініціатором такої дії був саме відповідач, оскільки до залишення позову без розгляду привели саме дії позивача, а саме його неявка. А тому такі доводи скаржника також відхиляються судом як необґрунтовані.

Зазначені необґрунтовані дії (бездіяльність) позивача мали наслідком безпідставне затягування підготовчого провадження у справі, що призвело до необхідності здійснення відповідачем додаткових витрат на правову допомогу. Наведена обставина не спростована скаржником.

Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За змістом ст. 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Право учасників справи користуватися правничою допомогою передбачено ст. 16 ГПК України.

Положеннями ст. 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Витрати, які підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у встановленому Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» порядку. Дія цього Закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, передбаченому цим Законом.

Визначення договору про надання правової допомоги також міститься в ст. 1 вказаного Закону, відповідно до якої договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ст. 903 Цивільного кодексу України).

Положеннями ст. 632 Цивільного кодексу України врегульовано поняття ціни договору, зокрема, визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

За змістом ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При цьому адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв

Отже, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, необхідно виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу відповідачем надано додаткову угоду від 18.05.2021 до договору № 05/11 щодо надання правничої допомоги від 05.11.2020, акти приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт) від 09.06.2021 та 08.09.2021, опис наданих послуг, платіжне доручення № 1586 від 16.08.2021 на суму 6 500, 00 грн.

В матеріалах справи також наявні копія ордеру на надання правової допомоги серії АІ №1121851 від 18.05.2021 та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС №7400/10 від 01.03.2019.

Суд першої інстанції правомірно виходив з того, що такими доказами та наявними матеріалами справи підтверджується надання адвокатом відповідачеві послуг з професійної правничої допомоги у погодженому між адвокатом та клієнтом розмірі, а також здійснення останнім оплати за ці послуги.

При цьому судом першої інстанції також вірно враховано заперечення позивача проти стягнення понесених відповідачем судових витрат. Суд першої інстанції правомірно взяв до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для вирішення спору, та дійшов обґрунтованого висновку щодо недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт, та як наслідок завищення розміру витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обмеження розміру понесених відповідачем витрат на правову допомогу до 3 250, 00 грн. наведені вище обставини не спростовані скаржником, а тому відхиляються як необґрунтовані. При цьому безпідставними є доводи скаржника щодо покладення на позивача надмірного тягаря, оскільки судом першої інстанції було застосовано критерій співмірності та зменшено розмір заявлених вимог на 50 %.

7. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Отже, Північний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення заяви відповідача про відшкодування витрат на правничу допомогу з огляду на обґрунтованість заявлених вимог щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, з урахуванням принципів розумності та співмірності.

Таким чином, на підставі ст. 2, 4, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 2, 126, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 281 - 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2021 у справі № 910/6418/21 - залишити без задоволення.

2. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2021 у справі № 910/6418/21 - залишити без змін.

3. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 28.01.2022.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді А.Г. Майданевич

В.В. Сулім