ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" лютого 2022 р. м. Рівне Справа № 918/1034/21

Господарський суд Рівненської області у складі судді Романюк Ю.Г. при секретарі судового засідання Рижій А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом виконуючого обов`язків керівника Рівненської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства освіти та науки України до Приватного підприємства - фірма "Алком", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради про скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та припинення права власності

представники:

від прокуратури: Котяй І.В.;

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Троянчук Д.М.;

від третьої особи: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

У листопада 2021 року виконуючий обов`язків керівника Рівненської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства освіти та науки України звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовом до Приватного підприємства - фірма "Алком" , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради про скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та припинення права власності.

Ухвалою суду від 23.11.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. Судове засідання для розгляду справи призначено на "14" грудня 2021 року.

10 грудня 2021 року від представник третьої особи подав через канцелярію суду пояснення в яких просить суд врахувати обставини, викладені Управлінням в письмових поясненнях при розгляді справи та розгляд справи проводити без участі представника третьої особи.

14 грудня 2021 року від представника відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності по справі, оскільки з моменту внесення відомостей про державну реєстрацію права власності, що мало місце 15.03.2013 року, Міністерство освіти і науки України, Верховна рада та Рівненська окружна прокуратура могли дізнатися про порушення своїх прав.

Ухвалою суду від 14.12.2021 року розгляд справи відкладено на 18.01.2022 року.

22 грудня 2021 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву зі змісту якого вбачається, що відповідач заперечує проти задоволення позову з огляду на те, що відповідачем для державного реєстратора надалися всі документи, необхідні для прийняття рішення про реєстрацію прав на нерухоме майно, зокрема, рішення Господарського суду Рівненської області та технічний паспорт на об`єкт нерухомості, тому у державного реєстратора були відсутні підстави зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію або відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень. Щодо посилання в позові на неподання відповідачем документів, передбачених п. 46 Порядку №703, то зазначено про те, що такі документи передбачено подавати у випадку проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно, чого в даному випадку не було. Щодо посилання в позові на п. 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року за №461, то зазначено про те, що Порядок №461 до спірних правовідносин не може застосовуватися, оскільки відсутній факт самочинного будівництва. Будь-яких доказів щодо здійснення і приватизації самочинного будівництва позивачем не надано. Крім того, зазначено про те, що в даному випадку приватизація майна не здійснюється, оскільки відсутні відносини купівлі-продажу, дарування майна, тощо, а тому дія Закон України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" від 07.07.1999 року №847-ХІУ на правовідносини між сторонами не поширюється. Також, зазначено про те, що саме частку (53,1% від загальної площі актового залу, холу, другого та третього ярусу) і було зареєстровано державним реєстратором 15.03.2013 року на праві власності за відповідачем.

30 грудня 2021 року від Рівненської окружної прокуратури надійшла відповідь на відзив відповідача, зі змісту якого вбачається, що саме лише рішення суду не є самостійною підставою реєстрації права власності, останнє враховується під час державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна виключно у сукупності з іншими документами або відомостями, визначеними п.п. 28, 29, 31, 46 Порядку реєстрації, а тому твердження відповідача про відсутність у державного реєстратора підстав для зупинення розгляду заяви про державу реєстрацію або для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень не відповідає дійсності та матеріалам справи. Крім того, зазначено про те, що оскаржуваним рішенням № 915373 від 15.03.2013 року реєстратор державному майну по вул. Замкова, 22-а, в місті Рівне, яке відповідно до Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" не може перебувати в приватній власності, присвоєно приватну форму власності, а тому твердження відповідача про безпідставність застосування прокурором Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" в даний правовідносинах є надуманим та необгрунтованим.

Ухвалою суду від 18.01.2022 року продовжено строк підготовчого провадження у справі № 918/1034/21 на 30 днів - до "21" лютого 2022 року включно. Закрито підготовче провадження у справі 918/1034/21 та призначено справу до судового розгляду по суті на "01" лютого 2022 р. на 15:00 год.

Представник позивача в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, яка наявна в матеріалах справи.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, однак 10.12.2021 року подавав через канцелярію суду пояснення в яких просить суд врахувати обставини, викладені Управлінням в письмових поясненнях при розгляді справи та розгляд справи проводити без участі представника третьої особи.

Прокурор у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві та відповіді на відзиви.

Представники відповідача заперечив проти задоволення позову в повному обсязі з підстав, зазначених у відзиві на позов. Крім того, просив суд застосувати строки позовної давності з підстав, зазначених в заяві про застосування строків позовної давності.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши присутніх учасників провадження у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

Як зазначає прокурор у справі, Рівненською окружною прокуратурою опрацьовано лист регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях від 10.06.2021 року № 10-04-1889 та інформацію, розміщену в мережі Інтернет щодо дотримання вимог законодавства під час надання у користування та вибуття з державної власності нерухомого майна, розташованого на території міста Рівне (а.с.45-46) в результаті чого встановлено, що 16.05.2001 Рівненським державним центром науково-технічної і економічної інформації (далі - ЦНТЕІ) Приватному підприємству - фірмі "Алком" (далі - відповідач) на підставі договору оренди №4 надано у користування окреме індивідуально визначене майно, а саме: актовий зал та хол площею 617 кв.м. та вартістю 311 879,0 грн., що розташоване на І поверсі лабораторного корпусу будинку ЦНТЕІ, по вул. Замкова, 22-а, в місті Рівне. Майно було надане з метою реконструкції та створення торговельного залу.

У травні 2001 року Рівненським ЦНТЕІ на підставі листа Департаменту економіки та соціального розвитку Міністерства освіти та науки України № 10/2-381 від 12.04.2001 ППФ "Алком" надано дозвіл на здійснення невід`ємних поліпшень, а розпорядженням міського голови від 07.09.2001 року за № 2085-Р надано дозвіл на влаштування другого та третього ярусів в актовому залі будинку ЦНТЕІ, по вул. Замкова, 22-а, в місті Рівне.

В результаті проведеної ППФ "Алком" реконструкції приміщення було здійснено добудову, а саме: другий та тертій яруси в актовому залі лабораторного корпусу будинку Державного ЦНТЕІ вул. Замкова, 22-а, в місті Рівне площами 397,4 кв.м. та 407,9 кв.м. відповідно.

В подальшому, з метою визнання права власності на здійсненні невід`ємні поліпшення та створену в їх результаті нову річ (другий та тертій яруси в актовому залі лабораторного корпусу будинку Державного ЦНТЕІ вул. Замкова, 22-а, в місті Рівне площами 397,4 кв.м. та 407,9 кв.м. відповідно) ППФ "Алком" подано до Господарського суду Рівненської області позовну заяву про визнання права власності на частку в нерухомому майні.

В ході судового розгляду судом було встановлено, що відповідно до висновку експерта від 12.12.2007 року за № 71115/3-ФМ, позивачем було здійснено невід`ємні поліпшення окремого індивідуально визначеного майна: актового залу та холу з влаштованим другим та третім ярусом загальним розміром 1 456,1 кв.м. лабораторного корпусу будинку Державного ЦНТЕІ вул. Замкова, 22-а, в місті Рівне. Крім того, експертом у висновку від 12.12.2007 року за № 71115/3- ФМ вказано, а судом в ході судового розгляду досліджено, що ринкова вартість окремого індивідуального визначеного майна в будинку Державного ЦНТЕІ по вул. Замкова, 22-а, в місті Рівне після проведення невід`ємних поліпшень становить 15 166 300,00 грн.

08 квітня 2009 року Господарським судом ухвалено рішення у справі № 19/9, яким позовну заяву ППФ "Алком" задоволено та визнано право власності на 53,1 % частки індивідуально визначеного нерухомого майна. В свою чергу, згідно вказаного рішення суду, індивідуально визначеним майном судом вказано лише актовий зал та хол з влаштованим другим та третім ярусом загальним розміром 1 456,1 кв.м. Тобто судом визнано право власності на 53,1 % частки від актового залу та холу (а.с. 18-20).

В подальшому, державним реєстратором Реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції Рівненської області Прокоп`юк Р.А. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 915373 від 15.03.2013 року, згідно якого за ППФ "Алком" зареєстровано право спільної часткової власності на 531/1000 на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 1, яким, згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, є вся будівля по вул. Замкова, 22-а, в місті Рівне (а.с. 17, 23-25).

Як зазначає прокурор, підставою для реєстрації права спільної часткової власності ППФ "Алком" на частину будівлі по вул. Замкова, 22-а, в місті Рівне в розмірі 53,1 % стало лише рішення Господарського суду Рівненської області від 08.04.2008. Інші документи, зокрема, технічний паспорт чи документи, які підтверджують введення в експлуатацію об`єкта, в реєстраційній справі відсутні.

Так, рішенням Господарського суду Рівненської області від 08.04.2008 в справі № 19/9 задоволено позовні вимоги ППФ "Алком" та визнано право власності останнього на здійснені ним невід`ємні поліпшення, а саме влаштування другого та третього ярусу в актовому залі лабораторного корпусу будинку Державного центру науково-технічної і економічної інформації за адресою: вул. Замкова, 22-а, вмісті Рівне площами 397,4 кв.м. та 407,9 кв.м. відповідно.

Також, судом вказано, що право власності ППФ "Алком" визнано в частці 53,1% від індивідуально визначеного нерухомого майна, яким як вказувалося раніше є лише актовий зал та хол з влаштованим другим та третім ярусом загальним розміром 1 456,1 кв.м., а не вся будівля загальною площею 6 321,1 кв.м. (згідно виписки з матеріалів інвентаризаційної справи) (а.с. 41).

Тобто, згідно рішення господарського суду в справі № 19/9 від 08.04.2008 року, 53,1% частики від індивідуально визначеного нерухомого майна площею 1 456,1 кв.м. становлять лише добудовані другий та третій яруси в актовому залі лабораторного корпусу будинку Державного ЦНТЕІ вул. Замкова, 22-а, в місті Рівне площами 397,4 кв.м. та 407,9 кв.м. відповідно.

Разом з тим прокурор у справі зазначає, що не дивлячись на те що рішенням Господарського суду Рівненської області від 08.04.2008 у справі № 19/9 за ППФ "Алком" визнано право власності лише на 53,1 % частики від індивідуально визначеного майна, а саме: актового залу та холу з влаштованим під час оренди другим та третім ярусом, державним реєстратором зареєстровано право спільної часткової власності на 531/1000 будівлі у розмірі 1 456,1 кв.м.

У зв`язку з чим за державою зареєстровано право власності лише на 469/1000 частки даної будівлі.

Прокурор стверджує, що саме лише рішення суду не є самостійною підставою реєстрації права власності. Останнє враховується під час державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна виключно у сукупності з іншими документами або відомостями, визначеними п.п. 28, 29, 31, 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 №703 (що діяв на момент прийняття державним реєстратором рішення про реєстрацію прав).

Однак, в порушення вказаних вимог, окрім рішення суду по справі № 19/9 від 08.04.2008 року ППФ "Алком" не подано для державної реєстрації жодних інших документів або відомостей, які у сукупності відповідають вимогам Порядку реєстрації та можуть бути підставою для реєстрації права власності, а державним реєстратором, в свою чергу, без отримання усіх необхідних документів, які у сукупності відповідають вимогам Порядку реєстрації, прийнято рішення про реєстрацію права власності ППФ "Алком" на 53,1 % частки в індивідуально визначеному майні.

Отже, державним реєстратором Реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції Рівненської області Прокоп`юк Р.А. рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 915373 від 15.03.2013 року прийнято незаконно, всупереч встановленому Порядку реєстрації та за відсутності усіх необхідних документів та щодо прав, які явно виходять за межі заявлених.

З огляду на вищезазначене, прокурор у справі зазначає, що рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності підлягає визнанню незаконним та скасуванню.

Відповідно до свідоцтва про право власності від 21.09.2000, будівля по вул. Замкова, 22-а, в місті Рівне належить Верховній Раді України в особі Рівненського державного центру науково-технічної і економічної інформації на праві державної власності (а.с. 21).

Прокурор у справі зазначає, що оскаржуваними рішеннями державного реєстратора порушуються інтереси держави в особі Міністерства освіти та науки України в особі Рівненського ЦЦТЕІ, до сфери повноважень якої належить розпорядження спірним держаним майном, зокрема, щодо його приватизації або передачі в оренду тощо.

Отже, органом, уповноваженим здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, є Міністерство освіти та науки України як уповноважений орган управління, до компетенція якого входять повноваження щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними.

Встановивши наявність розбіжностей між інформацією, розміщеною в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Єдиному реєстрі об`єктів державної власності щодо державного майна, розташованого по вул. Замкова, 22-а, в місті Рівне, та з метою усунення даних розбіжностей щодо статусу спірного майна Регіональним відділенням Фонду державного майна по Рівненській та Житомирській областях скеровано лист до Міністерства освіти та науки України, однак відповіді Міністерством освіти та науки України надано не було (а.с. 47).

Окрім того, на виконання вимог ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", Рівненською окружною прокуратурою також було скеровано до Міністерства освіти та науки України лист, яким повідомлено про наявні факти допущених державним реєстратором при порушень реєстрації права власності на спірний об`єкт та необхідність вжиття заходів щодо скасування рішення реєстратора, однак Міністерством освіти та науки України відповіді також надано не було, а тому наявні підстави для представництва виконуючим обов`язків керівника Рівненської окружної прокуратури інтересів держави в особі Міністерства освіти та науки України (а.с. 59-63).

Наведені обставини, які підтверджуються наданими суду та дослідженими у судовому засіданні матеріалами справи, стали причиною звернення виконуючого обов`язків керівника Рівненської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства освіти та науки України до Приватного підприємства - фірма "Алком", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради з даним позовом та є предметом спору у справі, що розглядається.

Дослідивши матеріали справи, повністю, всесторонньо, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, оцінивши надані сторонами докази та надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи з урахуванням фактичних та правових підстав заявлених вимог учасників судового процесу, дотримуючись принципів об`єктивної істини, добросовісності, розумності та справедливості суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Cудом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, пов`язані з порушенням законодавства щодо державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, регулювання яких здійснюється ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" ГК України, ЦК України тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.04.2009 року Господарським судом ухвалено рішення у справі № 19/9, яким позовну заяву ППФ "Алком" задоволено та визнано право власності на 53,1 % частки індивідуально визначеного нерухомого майна. В свою чергу, згідно вказаного рішення суду, індивідуально визначеним майном судом вказано лише актовий зал та хол з влаштованим другим та третім ярусом загальним розміром 1 456,1 кв.м. Тобто судом визнано право власності на 53,1 % частки від актового залу та холу.

В ході судового розгляду судом було встановлено, що відповідно до висновку експерта від 12.12.07 за № 71115/3-ФМ, позивачем було здійснено невід`ємні поліпшення окремого індивідуально визначеного майна: актового залу та холу з влаштованим другим та третім ярусом загальним розміром 1 456,1 кв.м. лабораторного корпусу будинку Державного ЦНТЕІ вул. Замкова, 22-а, в місті Рівне. Крім того, експертом у висновку від 12.12.07 за № 71115/3- ФМ вказано, а судом в ході судового розгляду досліджено, що ринкова вартість окремого індивідуального визначеного майна в будинку Державного ЦНТЕІ по вул. Замкова, 22-а, в місті Рівне після проведення невід`ємних поліпшень становить 15 166 300 грн.

В подальшому, державним реєстратором Реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції Рівненської області Прокоп`юк Р.А. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 915373 від 15.03.2013 року, згідно якого за ППФ "Алком" зареєстровано право спільної часткової власності на 531/1000 на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 1, яким, згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, є вся будівля по вул. Замкова, 22-а, в місті Рівне.

Підставою для реєстрації права спільної часткової власності стало рішення Господарського суду Рівненської області від 08.04.2008 року.

Пунктом 4 статті 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон) (що діяв на момент прийняття державним реєстратором рішення про реєстрацію прав) визначено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Так, рішенням Господарського суду Рівненської області від 08.04.2008 в справі № 19/9 задоволено позовні вимоги ППФ "Алком" та визнано право власності останнього на здійснені ним невід`ємні поліпшення, а саме влаштування другого та третього ярусу в актовому залі лабораторного корпусу будинку Державного центру науково-технічної і економічної інформації за адресою: вул. Замкова, 22-а, вмісті Рівне площами 397,4 кв.м. та 407,9 кв.м. відповідно.

Також судом вказано, що право власності ППФ "Алком" визнано в частці 53,1 % від індивідуально визначеного нерухомого майна, яким як вказувалося раніше є лише актовий зал та хол з влаштованим другим та третім ярусом загальним розміром 1 456,1 кв.м., а не вся будівля загальною площею 6 321,1 кв.м. (згідно виписки з матеріалів інвентаризаційної справи).

Тобто, згідно рішення господарського суду в справі № 19/9 від 08.04.2008 року, 53,1% частики від індивідуально визначеного нерухомого майна площею 1 456,1 кв.м. становлять лише добудовані другий та третій яруси в актовому залі лабораторного корпусу будинку Державного ЦНТЕІ вул. Замкова, 22-а, в місті Рівне площами 397,4 кв.м. та 407,9 кв.м. відповідно.

Разом з тим встановлено, що не дивлячись на те що рішенням Господарського суду Рівненської області від 08.04.2008 у справі № 19/9 за ППФ "Алком" визнано право власності лише на 53,1 % частики від індивідуально визначеного майна, а саме: актового залу та холу з влаштованим під час оренди другим та третім ярусом, державним реєстратором зареєстровано право спільної часткової власності на 531/1000 будівлі у розмірі 1 456,1 кв.м.

У зв`язку з чим за державою зареєстровано право власності лише на 469/1000 частки даної будівлі.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (що діяв на момент прийняття державним реєстратором рішення про реєстрацію прав) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; реєстраційна дія - це державна реєстрація прав, взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, а також інші дії, що здійснюються державним реєстратором у Державному реєстрі прав, крім надання інформації з цього реєстру.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 5 Закону (що діяв на момент прийняття державним реєстратором рішення про реєстрацію прав), у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 цього Закону.

За змістом частини 1 статті 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (що діяв на час проведення державної реєстрації) державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (ч.2 ст.15 Закону).

Відповідно до пункту 1 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 №703 (що діяв на момент прийняття державним реєстратором рішення про реєстрацію прав) цей Порядок визначає процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Згідно пунктів 4, 12 зазначеного вище Порядку (що діяв на момент прийняття державним реєстратором рішення про реєстрацію прав), під час розгляду заяви про державну реєстрацію і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями. Якщо законодавством встановлено вимогу щодо прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, то державна реєстрація права власності на нього проводиться після прийняття такого об`єкта в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

Окрім того, пунктами 10, 13 Порядку (що діяв на момент прийняття державним реєстратором рішення про реєстрацію прав) визначено, що заявник разом із заявою про державну реєстрацію подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові необхідні для такої реєстрації документи, визначені цим Порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату державного мита.

Документи, необхідні для проведення державної реєстрації, що подані з порушенням вимог, установлених законом, цим Порядком та іншими нормативно-правовими актами, є підставою для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію або відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Зокрема, згідно п. 29 Порядку (що діяв на момент прийняття державним реєстратором рішення про реєстрацію прав), для проведення державної реєстрації права власності на новозбудований чи реконструйований об`єкт нерухомого майна заявник, крім документів, що зазначені у пунктах 27 і 28 цього Порядку, подає органові державної реєстрації прав технічний паспорт на такий об`єкт.

Разом з цим, положеннями п. 46 Порядку (що діяв на момент прийняття державним реєстратором рішення про реєстрацію прав) визначено, що реєстрації державна реєстрація прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно у зв`язку з набуттям права власності на новозбудовані чи реконструйовані об`єкти нерухомого майна заявник, крім документів, що зазначені у пунктах 28, 29 і 31 цього Порядку, подає органові державної реєстрації прав: документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку (крім випадків реконструкції квартири, житлового або нежитлового приміщення); витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (у разі, коли в документі, що посвідчує речове право на земельну ділянку, відсутні відомості про її кадастровий номер); документ, що зазначений у пункті 28 цього Порядку та підтверджує право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці (у разі проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно у зв`язку з набуттям права власності на реконструйований об`єкт нерухомого майна); документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.

Відтак, саме лише рішення суду не є самостійною підставою реєстрації права власності, а тому рішення враховується під час державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна виключно у сукупності з іншими документами або відомостями, визначеними п.п. 28, 29, 31, 46 Порядку реєстрації.

Однак, в порушення вказаних вимог, окрім рішення суду по справі № 19/9 від 08.04.2008 ППФ "Алком" не подано для державної реєстрації жодних інших документів або відомостей, які у сукупності відповідають вимогам Порядку реєстрації та можуть бути підставою для реєстрації права власності, а державним реєстратором, в свою чергу, без отримання усіх необхідних документів, які у сукупності відповідають вимогам Порядку реєстрації, прийнято рішення про реєстрацію права власності ППФ "Алком" на 53,1 % частки в індивідуально визначеному майні.

Водночас, ст.ст. 22, 24 Закону "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (що діяв на момент проведення державної реєстрації), визначено перелік підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, а також перелік підстав для відмови в державній реєстрації прав.

Відповідно до ст. 15 Закону (що діяв на момент прийняття державним реєстратором рішення про реєстрацію прав), порядок проведення державної реєстрації включає перевірку документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень, а також прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав). Разом з тим, державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Таким чином, п.п. 28, 29, 31 та 46 Порядку (що діяв на момент прийняття державним реєстратором рішення про реєстрацію прав) реєстрації визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на новозбудоване нерухоме майно, реєстрація якого здійснюється вперше, і з огляду на закріплені положення у статтях 9, 15, 22, 24, 25 Закону "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, останній приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам та виключно в межах заявлених прав та їх обтяжень.

Отже, державним реєстратором Реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції Рівненської області Прокоп`юк Р.А. рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 915373 від 15.03.2013 року прийнято незаконно, всупереч встановленому Порядку реєстрації та за відсутності усіх необхідних документів та щодо прав, які явно виходять за межі заявлених.

Окрім того, відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Аналогічний висновок щодо обов`язковості визнання, зміни чи припинення рішенням суду речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав) одночасно з ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав міститься у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.06.2020 у справі № 922/3130/19 та від 23.06.2020 у справі № 922/2589/19.

Державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постанові Верховного Суду від 09.12.2020 у справі № 922/476/20.

Таким чином, здійснення державної реєстрації права власності на нерухоме майно не означає припинення правового режиму цього майна.

Оскільки, ППФ "Алком" за рішенням суду по справі № 19/9 від 08.04.2008 набуло право власності на 53,1% частки лише від актового залу та холу, розміщені на першому поверсі лабораторного корпусу будинку Рівненського державного центру науково-технічної і економічної інформації за адресою: м. Рівне, вул. Замкова, 22-а, то на спірний об`єкт, а саме на 53,1% частки усієї будівлі Рівненського державного центру науково-технічної і економічної інформації за адресою: її. Рівне, вул. Замкова, 22-а, ППФ "Алком" в установленому законом порядку не набуло.

Відповідно, відсутні повноваження щодо розпорядження даним майном, як наслідок, здійснення реєстрації права власності на спірне державне майно за ППФ "Алком" суперечить вимогам чинного цивільного законодавства, а рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності підлягають визнанню незаконним та скасуванню.

Щодо тверджень відповідача у відзиві про відсутність у державного реєстратора підстав для зупинення розгляду заяви про державу реєстрацію або відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, то слід зазначити про те, що даний висновок відповідача не відповідає дійсності, з огляду на наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (що діяв на час проведення державної реєстрації) державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (ч.2 ст.15 Закону).

Відповідно до пункту 1 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 №703 (що діяв на момент прийняття державним реєстратором рішення про реєстрацію прав, далі - Порядок) цей Порядок визначає процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна

Згідно пунктів 4, 12 зазначеного вище Порядку (що діяв на момент прийняття державним реєстратором рішення про реєстрацію прав), під час розгляду заяви про державну реєстрацію і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями. Якщо законодавством встановлено вимогу щодо прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, то державна реєстрація права власності на нього проводиться після прийняття такого об`єкта в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

Крім того, пунктами 10, 13 Порядку (що діяв на момент прийняття державним реєстратором рішення про реєстрацію прав) визначено, що заявник разом із заявою про державну реєстрацію подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові необхідні для такої реєстрації документи, визначені цим Порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату державного мита.

Пунктом 4 Порядку встановлено заборону державної реєстрації права власності не введеного в експлуатацію об`єкта нерухомого майна. Зокрема вказано, що у разі коли законодавством встановлено вимогу щодо прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація права власності на нього проводиться після прийняття такого об`єкта в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

Документи, необхідні для проведення державної реєстрації, що подані з порушенням вимог, установлених законом, цим Порядком та іншими нормативно-правовими актами, є підставою для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію або відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Зокрема, згідно п. 29 Порядку (що діяв на момент прийняття державним реєстратором рішення про реєстрацію прав), для проведення державної реєстрації права власності на новозбудований чи реконструйований об`єкт нерухомого майна заявник, крім документів, що зазначені у пунктах 27 і 28 цього Порядку, подає органові державної реєстрації прав технічний паспорт на такий об`єкт.

Крім того, положеннями п. 46 Порядку (що діяв на момент прийняття державним реєстратором рішення про реєстрацію прав) визначено, що реєстрації державна реєстрація прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно у зв`язку з набуттям права власності на новозбудовані чи реконструйовані об`єкти нерухомого майна заявник, крім документів, що зазначені у пунктах 28, 29 і 31 цього Порядку, подає органові державної реєстрації прав: документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку (крім випадків реконструкції квартири, житлового або нежитлового приміщення); витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (у разі, коли в документі, що посвідчує речове право на земельну ділянку, відсутні відомості про її кадастровий номер); документ, що зазначений у пункті 28 цього Порядку та підтверджує право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці (у разі проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно у зв`язку з набуттям права власності на реконструйований об`єкт нерухомого майна); документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.

Таким чином, п.п. 28, 29, 31 та 46 Порядку (що діяв на момент прийняття державним реєстратором рішення про реєстрацію прав) реєстрації визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на новозбудоване нерухоме майно, реєстрація якого здійснюється вперше, і з огляду на закріплені положення у статтях 9, 15, 22, 24, 25 Закону "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, останній приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам та виключно в межах заявлених прав та їх обтяжень.

Відтак, саме лише рішення суду не є самостійною підставою реєстрації права власності. Останнє враховується під час державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна виключно у сукупності з іншими документами або відомостями, визначеними п.п. 28, 29, 31, 46 Порядку реєстрації.

Враховуючи викладене, твердження відповідача про відсутність у державного реєстратора підстав для зупинення розгляду заяви про державу реєстрацію або для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень не відповідає дійсності та матеріалам справи, а тому не заслуговує на увагу.

Крім того, пунктом 4 статті 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон) (що діяв на момент прийняття державним реєстратором рішення про реєстрацію прав) визначено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Так, рішенням Господарського суду Рівненської області від 08.04.2008 в справі № 19/9 задоволено позовні вимоги ППФ "Алком" та визнано право власності останнього на здійснені ним невід`ємні поліпшення, а саме влаштування другого та третього ярусу в актовому залі лабораторного корпусу будинку Державного центру науково-технічної і економічної інформації за адресою: вул. Замкова, 22-а, вмісті Рівне площами 397,4 кв.м. та 407,9 кв.м. відповідно.

Також судом вказано, що право власності ППФ "Алком" визнано в частці 53,1 % від індивідуально визначеного нерухомого майна, яким як зазначалося вище є лише актовий зал та хол з влаштованим другим та третім ярусом загальним розміром 1 456,1 кв.м., а не вся будівля загальною площею 6 321,1 кв.м. (згідно виписки з матеріалів інвентаризаційної справи).

Тобто, згідно рішення господарського суду в справі № 19/9 від 08.04.08, 53,1 % частики від індивідуально визначеного нерухомого майна площею 1 456,1 кв.м. становлять лише добудовані другий та третій яруси в актовому залі лабораторного корпусу будинку Державного ЦНТЕІ вул. Замкова, 22-а, в місті Рівне площами 397,4 кв.м. та 407,9 кв.м. відповідно.

В свою чергу державним реєстратором Реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції Рівненської області Прокоп`юк Р.А. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 915373 від 15.03.2013, згідно якого за ППФ "Алком" зареєстровано право спільної часткової власності на 531/1000 на об`єкт нерухомого майна "будівля" з реєстраційним номером 1, яким, згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, є вся будівля по вул. Замкова, 22-а, в місті Рівне.

У зв`язку з чим, рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 915373 від 15.03.2013 прийнято незаконно, всупереч встановленому Порядку реєстрації та за відсутності усіх необхідних документів та щодо прав, які явно виходять за межі заявлених, а тому підлягає визнанню незаконним та скасуванню.

Щодо твердження відповідача, що між сторонами відсутні правовідносини, на які поширюється дія Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", то слід відзначити те, що відповідно до свідоцтва про право власності від 21.09.2000, будівля по вул. Замкова, 22-а, в місті Рівне належить Верховній Раді України в особі Рівненського державного центру науково-технічної і економічної інформації на праві державної власності.

В свою чергу, Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" Державне підприємство "Рівненський ЦНТЕІ" не підлягало приватизації, тобто відчуженню чи вибуттю з державної власності у будь-якій іншій формі.

Крім того, відповідно до статуту "Рівненського державного центру науково-технічної і економічної інформації", затвердженого наказом Міністерства освіти та науки України від 22.06.2000 року, центр заснований на державній власності і підпорядкований Міністерству освіти та науки України. Майно Рівненського ЦНТЕІ є державною власністю і закріплюється за останнім на праві повного господарського відання. Відчуження (вибуття) засобів виробництва, що є державною власністю і закріплені за центром, здійснюється за погодженням з Міністерством освіти та науки України у порядку, встановленому чинним законодавством.

Тобто, вказаний закон надає спірному майну статусу такого, що не підлягає приватизації за жодних умов, не залежно від правовідносин між сторонами.

В свою чергу, оскаржуваним рішенням № 915373 від 15.03.2013 року реєстратор державному майну по вул. Замкова, 22-а, в місті Рівне, яке відповідно до Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" не може перебувати в приватній власності, присвоєно приватну форму власності.

Відповідно твердження відповідача про безпідставність застосування прокурором Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" в даний правовідносинах є необгрунтованим.

Враховуючи вищевикладене, рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності підлягає визнанню незаконним та скасуванню.

Також, в позовній заяві прокурор у справі просив суд поновити строк для звернення до суду, оскільки про наявність підстав для вжиття заходів представницького характеру Рівненській окружній прокуратурі стало відомо лише 10.06.2021 року, після отримання листа Регіонального відділення Фонду державного майна по Рівненській та Житомирській областях № 10-04-1889 про наявні розбіжності у відомостях, що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Єдиному реєстрі об`єктів державної власності щодо державного майна, розташованого по вул. Замкова, 22-а, в місті Рівне. Зокрема в листі йшлося що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно внесено запис про право спільної часткової власності приватної юридичної особи на будівлю по вул. Замкова, 22-а, в місті Рівне, яка відповідно Єдиного реєстру об`єктів державної власності є державною власністю, а уповноважений орган управління даним державним майном - Міністерство освіти та науки України самоусунулося від виконання своїх обов`язків. У зв`язку з чим, Регіональне відділення Фонду державного майна по Рівненській та Житомирській областях просило Рівненську окружну прокуратуру вжити заходи представницького характеру

Поряд з тим, як відзначалось судом, 14.12.2021 року від представника відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності по справі, оскільки з моменту внесення відомостей про державну реєстрацію права власності, що мало місце 15.03.2013 року, Міністерство освіти і науки України, Верховна рада та Рівненська окружна прокуратура могли дізнатися про порушення своїх прав.

Відповідно до статті 256, частини 3 статті 267 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Статтею 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою № 14902/04 у справі відкрите акціонерне товариство "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, №22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

У Цивільному кодексі України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). До спірних правовідносин застосовується загальний трирічний строк позовної давності (ст. 257 ЦК України).

Отже, як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах зазначеної особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється однаково - з моменту, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Важливе значення має визначення початкового моменту перебігу позовної давності, оскільки від нього залежить і правильне обчислення строку давності і в кінцевому підсумку - захист порушеного матеріального права.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що прокурор здійснює представництво органу, в інтересах якого він звертається до суду, на підставі закону (процесуальне представництво), а тому положення закону про початок перебігу строку позовної давності поширюється і на звернення прокурора до суду із позовом про захист інтересів держави, у цій справі - в особі Міністерства освіти і науки України.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

Визначення початку відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини 1 цієї статті, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Аналіз положень статті 261 ЦК України дає підстави для висновку, що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у заінтересованої сторони права на позов.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення відповідного права можна було отримати раніше (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі №907/50/16).

Початок перебігу строку позовної давності обчислюється за правилами статті 261 Цивільного кодексу України, частина перша якої пов`язує його з днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться в статті 261 Цивільного кодексу України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти.

При цьому, за змістом зазначеної норми (статті 261 Цивільного кодексу України) законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Якщо встановити день, коли особа довідалась про порушення права або про особу, яка його порушила, неможливо, або наявні докази того, що особа не знала про порушення права, хоч за наявних умов повинна була знати про це, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа повинна була довідатися про порушення свого права.

Під можливістю довідатись про порушення права або про особу, яка його порушила, в цьому випадку слід розуміти передбачувану неминучість інформування особи про такі обставини, або існування в особи певних зобов`язань, як міри належної поведінки, в результаті виконання яких вона мала б змогу дізнатись про відповідні протиправні дії та того, хто їх вчинив.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.03.2018 у справі №57/314-6/526-2012.

Також, Верховний суд акцентує увагу на необхідності аналізу добросовісної поведінки позивача, обов`язку цікавитися станом своїх справ.

Згідно з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року (справа № 6-48цс15), початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Отже, право звернення до суду, обумовлено моментом отримання інформації про порушене право або наявністю об`єктивних обставин, котрі вказують на можливість довідатись про таке порушення, також кореспондує процесуальним можливостям звернення до суду, що обов`язково супроводжується виконання процесуального порядку подачі позову.

Також, у постанові від 13 лютого 2018 року Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №910/9452/17 зазначено, що в розумінні статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність є часовою межею подання особою позову, тобто звернення з вимогою про прийняття рішення про захист конкретного порушено права.

В даній справі слід виходити з того, що відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є офіційними, публічними та загальнодоступними (ст. ст., 1, 3 Закону України "Про Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Наявна у державному реєстрі інформація містить відомості про внесення запису про право власності на підставі рішення суду, отже дозволяла скористатися правом на судовий захист.

Тобто, з моменту внесення відомостей про державну реєстрацію права власності, що мало місце 15.03.2013 року, Міністерство освіти і науки України, Верховна Рада та Рівненська окружна прокуратура могли дізнатися про порушення своїх прав.

На підставі ст. 262 ЦК України, заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Враховуючи встановлену можливість довідатись про порушення свої прав починаючи з 15.03.2013 року, строк позовної давності щодо вимог про скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно сплинув 15.03.2016 року.

Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 18.11.2021 року, тобто після спливу трьох річного строку.

На підставі ч. 5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Слід врахувати, що вказані обставини повинні існувати у період перебігу строку позовної давності, а не після його спливу, а тому безпідставним є посилання в.о. керівника Рівненської обласної прокуратури на лист Регіонального відділення Фонду державного майна по Рівненській та Житомирській областях №10- 04-1889 від 10.06.2021 року, як доказ поважності пропуску строку звернення до суду, з огляду на те, що позивачем не надано пояснень стосовно обмежень отримати такі відомості до 15.03.2016 року, наявності перешкод витребувати таку інформацію в ході ініційованого судового провадження, а оскільки отримання даної інформації мало місце після спливу трирічного строку позовної давності, тому відсутні підстави для визнання поважними причин його пропуску.

Суд зауважує, що за змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення ст. 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України).

Відповідачем заявлено про сплив позовної давності і господарським судом встановлено, що право та охоронюваний законом інтерес позивача дійсно порушені, однак позовна давність спливла.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

За змістом п. 2.2 постанови Пленуму ВГСУ №10 від 29.05.2013 року "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішення господарських спорів" позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом ч.5 ст. 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності. Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Поважності причин пропуску строку позовної давності прокурор у справі не навів.

Отже, суд дійшов висновку про застосування позовної давності, що є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги виконуючого обов`язків керівника Рівненської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства освіти та науки України до Приватного підприємства - фірма "Алком", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради про скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та припинення права власності - не підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати за позовом залишаються за позивачем в розмірі 5 540,00 грн.

Керуючись статтями 13, 73-80, 86, 123, 129, 196, 202, 231, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову виконуючого обов`язків керівника Рівненської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства освіти та науки України до Приватного підприємства - фірма "Алком", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради про скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та припинення права власності - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.uа

Повний текст рішення складено та підписано 08 лютого 2022 року.

Суддя Романюк Ю.Г.