РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

31.01.2022Справа № 910/18701/21
Суддя Господарського суду міста Києва Морозов С.М. розглянувши без повідомлення сторін у спрощеному позовному провадженні справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Глуско-Карт Україна", м. Київ

до Комунального підприємства "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Оболонського району" м. Києва, м. Київ

про стягнення 67 729,51 грн, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

16.11.2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Глуско-Карт Україна" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Комунального підприємства "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Оболонського району" м. Києва (відповідач) суми заборгованості, з урахуванням фінансових санкцій, в загальному розмірі 67 729,51 грн, у зв`язку з невиконанням відповідачем умов Договору про закупівлю товару №46/2-ВТ від 04.05.2020 року, в частині розрахунку за поставлений позивачем товар.

Згідно з п. 2 ч. 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються що малозначні справи.

Частиною 1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою суду від 24.11.2021 відкрито провадження у справі №910/18701/21, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, надано відповідачу строк у 15 днів з дати отримання ухвали на подання відзиву.

З метою повідомлення відповідача про розгляд даної справи та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, судом рекомендованим листом з повідомленнями про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань направлялась ухвала суду від 24.11.2020 року.

Відповідач, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №7468 отримав ухвалу суду від 24.11.2021 про відкриття провадження у справі 30.11.2021.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 4 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі (ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України).

Тобто, з урахуванням викладених норм та дати отримання ухвали суду відповідачем, строк для подачі останнім відзиву на позовну заяву встановлено судом до 15.12.2021 року (включно).

16.12.2021 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому ним зазначено, що зведений реєстр складений та підписаний в односторонньому порядку позивачем суперечить вимогам договору. Окрім того, у зведеному реєстрі відображена серія та номер талону, але у видаткових накладних взагалі відсутня така інформація. Також відповідачем зазначено, що у зведеному реєстрі вказано 530 літрів, а необхідна до поставки кількість літрів за Договором складає 1000 літрів. У відзиві наголошено на тому, що бензин А-95 відповідачу бензовозами не поставлено і не відвантажено, у зв`язку з чим відповідач використовувати талони не зміг.

31.12.2021 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій вказано, що позивач належним чином виконав свої зобов`язання за договором, оскільки саме поставка паливних талонів передбачалась умовами Договору. Також позивачем наголошено на тому, що за товар в талонах на бензин А-92 відповідач розрахувався, що суперечить логіці його заперечень у відзиві.

Окрім того, у відповіді на відзив позивач на голосив на тому, що відзив на позовну заяву не відповідає вимогам чинного законодавства, а відтак просить його повернути Комунальному підприємству "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Оболонського району " м. Києва без розгляду.

Ухвалою від 18.01.2022 року відзив Комунального підприємства "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Оболонського району" м. Києва на позовну заяву у справі №910/18701/21 було повернуто без розгляду.

27.01.2022 року від відповідача до суду надійшли заперечення на відзив, в яких зазначено, що зведений реєстр складений та підписаний в односторонньому порядку позивачем суперечить вимогам договору. Окрім того, у зведеному реєстрі відображена серія та номер талону, але у видаткових накладних взагалі відсутня така інформація. Також відповідачем зазначено, що у зведеному реєстрі вказано 530 літрів, а необхідна до поставки кількість літрів за Договором складає 1000 літрів. У відзиві наголошено на тому, що бензин А-95 відповідачу бензовозами не поставлено і не відвантажено, у зв`язку з чим відповідач використовувати талони не зміг.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

У зв`язку з перебуванням судді Морозова С.М. у період з 24.01.2022 року по 28.01.2022 року на лікарняному, суд здійснює розгляд справи, відповідно до статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у перший робочий день після виходу з лікарняного - 31.01.2022 року.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

04.05.2020 року між Комунальним підприємством «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Оболонського району» м. Києва (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Глуско-Карт Україна» (постачальник) укладено Договір про закупівлю товару №46/2-ВТ (надалі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити покупцю товар, зазначений в специфікації (Додаток №1 до Договору), а покупець - прийняти і оплатити такий товар. Товар постачається окремими партіями згідно потреб покупця. Під партією товару розуміється обсяг товару, що вказаний в заявці на поставку.

Пунктом 1.2. Договору встановлено, що предмет закупівлі: код ДК 021:2015-09130000-9 нафта і дистиляти (бензин А-92, бензин А-95) лот №2 - місце поставки товару: паливо наливом постачається на адресу покупця: м. Київ, провулок Куренівський, 15-А - бензовозами постачальника. Паливо за талонами постачається на адресу постачальника: м. Київ, провулок Куренівський, 15-А.

Відповідно до п. 3.1. Договору ціна складається з загальної вартості товару, визначеній в специфікації до цього Договору, та становить 371 670,00 грн, у т.ч. ПДВ - 61 945,00 грн, з якої сплачується:

- за кошти місцевого бюджету з рахунків відкритих в Держказначейській службі України, м. Київ УДКСУ у Оболонському районі м. Києва - 223 950,00 грн, у т.ч. ПДВ - 37 325,00 грн;

- за кошти фонду бюджету (СФ інші кошти спеціального фонду) з рахунків відкритих в УДКСУ Оболонського району м. Києва - 00,00 грн;

- за рахунок коштів підприємства - 147 720,00 грн, у т.ч. ПДВ - 24 620,00 грн.

Розрахунки покупця з постачальником здійснюються виключно у національній валюті України на підставі видаткової накладної, підписаної обома сторонами цього Договору, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника з відстроченням платежу до 60 календарних днів з дня отримання товару від постачальника та при наявності бюджетного фінансування. (п. 4.1. Договору).

Пунктом 10.1. Договору передбачено, що Договір набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2020 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань, які виники під час дії цього Договору.

Додатком №1 до Договору сторони погодили Специфікацію товару, відповідно до якої поставці підлягає бензин А-92 (налив) в кількості 17500 л на 249 900,00 грн, бензин А-92 (талон) в кількості 2500 л на 45 450,00 грн та бензин А-95 (талон) в кількості 4000 л на 76 320,00 грн.

В подальшому сторонами вносились зміни до Договору.

Так, Додатковою угодою №1 від 30.06.2020 року до Договору сторони внесли зміни до Специфікації та виклали його наступним чином: поставці підлягає бензин А-92 (налив) в кількості 7970 л на 113 811,60 грн, бензин А-92 (талон) в кількості 2500 л на 45 450,00 грн, бензин А-95 (талон) в кількості 4000 л на 76 320,00 грн та бензин А-92 (налив) в кількості 8988 л на 136 078,32 грн.

Додатковою угодою №3 від 16.11.2020 року до Договору сторони внесли зміни до Специфікації та виклали його наступним чином: поставці підлягає бензин А-92 (налив) в кількості 7970 л на 113 811,60 грн, бензин А-92 (талон) в кількості 2500 л на 45 450,00 грн, бензин А-95 (талон) в кількості 3640 л на 76 221,60 грн та бензин А-92 (налив) в кількості 8988 л на 136 078,32 грн.

Позивачем на виконання умов Договору було поставлено відповідачу товар на підставі накладної №6863 від 20.07.2020 року (бензин автомобільний А-92-Євро5-Е5 (код УТК ЗЕД 2710 12 41 94)) в кількості 2 950,00 грн на суму в розмірі 44 663,00 грн (бензин отримано відповідачем про що свідчить підпис ОСОБА_1 в графі «отримав(ла)» на вказаній накладній).

Відповідно до видаткової накладної №Т-7274 від 02.12.2020 року позивачем поставлено відповідачу бензин А-95 (в талонах) в кількості 100 шт (по 10 л кожний талон - разом 1000 л) на суму в розмірі 20 940,00 грн (талони отримано відповідачем про що свідчить підпис ОСОБА_2 в графі «отримав(ла)» на вказаній видатковій накладній).

Як зазначено в позові, відповідач, взяті на себе зобов`язання в повному обсязі за Договорами не виконав, у зв`язку з чим позивач направив відповідачу претензію (вих. №163/1/2) від 23.04.2021 року про сплату заборгованості, яку останнім отримано 06.05.2021 року, відповідно до відмітки, яка міститься на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення №352.

В подальшому відповідачем здійснено частковий розрахунок з позивачем на суму в розмірі 5 603,00 грн, що підтверджується копією платіжного доручення №273 від 26.05.2021 року, яка міститься в матеріалах справи.

Звертаючись до суду позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 60 000,00 грн, суму 3% річних в розмірі 1 896,54 грн та суму інфляційних втрат в розмірі 5 832,97 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину суд визнає Договір належною підставою, у розумінні норм ст. 11 ЦК України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків та є фактично за своєю правовою суттю договором поставки.

Частиною 1 статті 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 статті 712 ЦК України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Судом встановлено факт передачі позивачем відповідачу товару на загальну суму 65 603,00 грн, що підтверджується зазначеними вище доказами.

Як передбачено п. 4.1. Договору розрахунки покупця з постачальником здійснюються виключно у національній валюті України на підставі видаткової накладної, підписаної обома сторонами цього Договору, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника з відстроченням платежу до 60 календарних днів з дня отримання товару від постачальника та при наявності бюджетного фінансування.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Статтею 538 Цивільного кодексу України визначено, що виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту. Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов`язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону. У разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі. Якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Договір купівлі-продажу є оплатним, відтак одним із основних обов`язків покупця є оплата ціни товару. Ціна - грошове відображення вартості товару за його кількісну одиницю. Ціна товару, як правило, визначається у договорі за згодою сторін.

Відповідно до статі 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначено у ч. 4 п. 1 інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-06/928/2012 від 17.07.2012, підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар і строк виконання відповідного грошового зобов`язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України (аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 21.04.2011 у справі №9/252-10).

При цьому слід зазначити, що вимоги Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні щодо правильності оформлення первинних документів передбачають наявність в документах такого реквізиту, як інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції лише альтернативно такому обов`язковому реквізиту, як особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 19.04.2016 у справі №21-4985а15.

Як зазначалося вище, товар прийнятий відповідачем про міститься відповідні підписи на вказаних накладних.

Матеріали справи не містять доказів наявності у відповідача претензій щодо якості та/або комплектності переданого за Договорами товару, тому, оскільки між сторонами не погоджувалися інші строки оплати, то відповідно до статті 692 ЦК України відповідач повинен був оплатити вартість товару протягом 60 календарних днів з дати отримання товару.

Матеріалами справи підтверджується проведення відповідачем оплати товару на суму в розмірі 5 603,00 грн.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

При вирішенні спору суд виходить з того, що з огляду на положення ст. ст. 6, 627 - 628, 638 Цивільного кодексу України, ст. ст. 42, 180 Господарського кодексу України, з яких випливає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства, зважаючи на факт виконання сторонами зобов`язань по договору, про що сторонами не заперечується, суд дійшов до висновку про укладення між сторонами договору з погодженням всіх його умов, які обумовлюються.

Згідно ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Відповідно до ст. 253 та ч. 5 ст. 254 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Отже, враховуючи, що відповідачем не здійснено оплату поставленого позивачем товару, суд дійшов до висновку, що у встановлений законом, статтею 692 ЦК України, строк, заборгованість за поставлений товар в розмірі 60 000,00 грн, погашена не була та залишається непогашеною на даний час; позивачем належним чином відповідно до статей 525, 526, 655, 712, 901, 903 ЦК України та статей 181, 193 ГК України доведена, документально підтверджена і відповідачем не спростована.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Враховуючи те, що загальна сума основного боргу відповідача в розмірі 60 000,00 грн, підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і підприємство відповідача на момент прийняття рішення не надало документи, які свідчать про повне погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача до відповідача про стягнення вказаної суми основного боргу, у зв`язку з чим позов у цій частині підлягає задоволенню.

Щодо заявленої позовної вимоги про стягнення з відповідача 1 896,54 грн суми 3% річних та 5 832,97 грн суми інфляційних втрат, то суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення відсотків річних та інфляційних втрат є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційної складової суми заборгованості, наданий позивачем до позовної заяви, суд встановив, що він є вірним, а тому, позовні вимоги в цій частині є такими, що підлягають задоволенню на суму в розмірі 1 896,54 грн 3% річних та 5 832,97 грн інфляційних втрат.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено обґрунтованість заявленого позову, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума основного боргу в розмірі 60 000,00 грн, сума 3% річних в розмірі 1 896,54 грн та сума інфляційних втрат в розмірі 5 832,97 грн.

Судовий збір, у розмірі 2 270,00 грн, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Оболонського району" м. Києва (, адреса: 04073, м. Київ, пров. Куренівський, буд. 15-А) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Глуско-Карт Україна» (, місцезнаходження: 03110, м. Київ, вул. Солом`янська, буд. 11) суму основного боргу в розмірі 60 000,00 грн (шістдесят тисяч гривень 00 копійок), суму 3% річних в розмірі 1 869,54 грн (одна тисяча вісімсот дев`яносто шість гривень 54 копійки), суму інфляційних втрат в розмірі 5 832,97 грн (п`ять тисяч вісімсот тридцять дві гривни 97 копійок) та суму судового збору в розмірі 2 270,00 грн (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 копійки).

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С. МОРОЗОВ