ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2022 Справа № 914/3570/21

м. Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Матвіїва Р.І. за участю секретаря судового засідання Зубкович Д.С., розглянув матеріали

за позовом: Фізичної особи - підприємця Іванової Марти Романівни, м. Львів,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Тепло Буд Експерт", м. Львів, м. Винники, Львівська область,

предмет позову: стягнення 103 855,00 грн.,

підстава позову: збереження безпідставно набутого майна,

за участю представників:

позивача: Вошик Володимир Богданович - адвокат, ордер серії ЛВ № 180410 від 13.07.2021,

відповідача: не з`явився.

ПРОЦЕС

25.11.2021 на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Фізичної особи - підприємця Іванової Марти Романівни до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тепло Буд Експерт» про стягнення 103 855,00 грн. вартості безпідставно набутого майна. Ухвалою суду від 30.11.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Відводів складу суду сторонами не заявлено.

Хід судових засідань відображено в ухвалах суду та протоколах судових засідань.

У судове засідання 26.01.2022 з`явився представник позивача. Відповідач повторно явку представника в судове засідання не забезпечив.

Так, згідно з відстеженням поштового відправлення за трек-кодом 528 відправлення не вручене під час доставки: інші причини - 19.01.2022, а за трек-кодом 715 - з 20.01.2022 відправлення знаходиться у точці видачі. Суд зауважує, що повідомлення відповідача про судові засідання здійснювалося відповідно до приписів ст. 120 Господарського процесуального кодексу України у спосіб надіслання поштової кореспонденції на юридичну адресу сторони - м. Львів, м. Винники, вул. Винна Гора, буд. 26, оф. 43, та на зазначену в актах надання послуг іншу адресу - м. Львів, вул. В. Великого, 46/84. Інших адрес суду не повідомлено. Кореспонденцію суду відповідач не отримує з незалежних від суду причин.

Суд зазначає, що конверт з ухвалою суду про відкриття провадження у справі повернувся від відповідача з поштовою відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до п. п. 4, 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Суд враховує, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно зі ст. 2 Господарського процесуального кодексу України основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи судом.

Враховуючи наведене, суд зазначає, що ним вжито всі заходи для повідомлення відповідача про розгляд даної справи, проте відповідач не отримує кореспонденцію з незалежних від суду причини, враховуючи, що відповідно до приписів ст. 242 Господарського процесуального кодексу України сторона вважається такою, що отримала ухвалу про відкриття провадження, беручи до уваги принцип розумності строків розгляду справи, суд не вважає повторну неявку представника відповідача такою, що перешкоджає розгляду справи по суті в даному судовому засіданні, та не вбачає підстав для повторного відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 26.01.2022 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

СУТЬ СПОРУ ТА ПРАВОВА ПОЗИЦІЯ СТОРІН

Позивач стверджує, що надавав відповідачу послуги з перевезення вантажів та робіт спецтехніки. Загальна вартість послуг 359 960,00 грн., з яких оплачено 260 000,00 грн. Не оплаченими залишились послуги, вартістю 103 855,00 грн. Тому позивач просить стягнути їх в судовому порядку з відповідача як безпідставно набуті.

Відповідач відзиву на позовну заяву не подав.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ІЗ МАТЕРІАЛІВ СПРАВИ

Фізичною особою - підприємцем Дмитришин Мартою Романівною (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , дівоче прізвище - Дмитришин) і Товариством з обмеженою відповідальністю "Тепло Буд Експерт" підписано акти здачі-прийняття робіт (надання послуг):

№ ОУ-000038 від 26.11.2018 на суму 71 120,00 грн.,

№ ОУ-000039 від 30.11.2018 на суму 42 400,00 грн.,

№ ОУ-000041 від 17.12.2018 на суму 57 360,00 грн.,

№ ОУ-000042 від 21.12.2018 на суму 29 920,00 грн.,

№ ОУ-000040 від 10.12.2018 на суму 54 880,00 грн.,

№ ОУ-000043 від 27.12.2018 на суму 41 200,00 грн.,

№ ОУ-000001 від 02.01.2019 на суму 30 960,00 грн.,

№ ОУ-000002 від 09.01.2019 на суму 38 560,00 грн.,

№ ОУ-000003 від 15.01.2019 на суму 25 320,00 грн.,

№ ОУ-000004 від 21.01.2019 на суму 84 520,00 грн.,

№ ОУ-000020 від 27.08.2019 на суму 13 400,00 грн., тобто всього на суму 489 640,00 грн.

Відповідачем здійснено такі оплати за транспортні послуги і за послуги будівельної техніки:

11.12.2018 на суму 30 000,00 грн.,

21.12.2018 на суму 95 785,00 грн.,

18.01.2019 на суму 50 000,00 грн.,

07.02.2019 на суму 30 000,00 грн.,

20.02.2019 на суму 30 000,00 грн.,

06.03.2019 на суму 20 000,00 грн.,

18.03.2019 на суму 30 000,00 грн.,

17.05.2019 на суму 20 000,00 грн.,

30.10.2019 на суму 30 000,00 грн.,

19.02.2020 на суму 25 000,00 грн.,

16.03.2020 на суму 25 000,00 грн., тобто всього на суму 385 785,00 грн.

10.11.2021 відповідачу надіслано претензію-вимогу від 09.11.2021 про сплату грошових коштів як повернення безпідставно набутого майна в сумі 103 855,00 грн.

Дані факти матеріалами справи підтверджуються, доказами не спростовувались.

ВИСНОВКИ СУДУ

Дослідивши представлені суду докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає позовні вимоги підставними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю, з огляду на таке.

Так, відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 звернула увагу, що кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 2 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15).

Для кондикційних зобов`язань характерним є приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідносин і їх юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України. Вказані правові висновки висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17 та від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17.

Із поданих позивачем судових рішень, зокрема, у господарській справі № 914/3310/20 за позовом Фізичної особи - підприємця Іванової Марти Романівни до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тепло Буд Експерт» про стягнення заборгованості за договором про надання послуг в розмірі 338 540,00 грн. вбачається, що в задоволенні позовних вимог відмовлено. Зокрема, відповідно до змісту рішення суду відповідач заперечував надання йому позивачем послуг у спірному періоді, а частина актів здачі - прийняття робіт (надання послуг) не підписані зі сторони відповідача. Суд критично оцінив «наданий відповідачем договір і вважає що сторонами не досягнуто згоди зі всіх істотних умов, щоб вважати його укладеним. Крім того, зазначені акти приймання -передачі не містять посилання на договір, а складені на підставі рахунків, які не долучені позивачем до матеріалів справи»; «Поданий відповідачем примірник договору, на який не посилається в позовній заяві позивач, не містить всіх істотних умов, передбачених для такого роду договорів, а відтак є неукладеним». Крім цього, суд зазначив, що у актах відсутні порядок та строки оплати наданих послуг, а звернення позивача до відповідача шляхом направлення претензії з вимогою про оплати вартість наданих послуг в матеріалах справи відсутнє.

Тобто, підставою для відмови у позові про стягнення не була виключно і саме та обставина, що договір визнано неукладеним. Більше того, не ідентифіковано такого договору, а підставою звернення до суду в справі № 914/330/20 не було зазначено договір у класичному вигляді, у формі єдиного документа. Тому суд оцінює наявні у справі, що розглядається, обставини та подані на їх підтвердження докази і зазначає таке.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 Цивільного кодексу України ).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 184 Господарського кодексу України укладення договору на основі вільного волевиявлення сторін може відбуватися у спрощений спосіб або у формі єдиного документа, з додержанням загального порядку укладення договорів, встановленого статтею 181 цього Кодексу.

Статтею 181 Господарського кодексу України передбачено, що господарський договір укладається в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 180 Господарського кодексу України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 ЦК України).

Згідно з поданими позивачем доказами, а саме підписаними актами здачі-приймання робіт (надання послуг) та платіжними дорученням про оплату таких послуг, суд доходить висновку, що сторонами укладено договір про надання послуг (транспортних, автокрана, екскаватора) у спрощеній формі. Тобто, сторонами погоджено та визнано обсяг наданих позивачем послуг, їх прийняття відповідачем, їх вартість, що не може свідчити про відсутність правової підстави вчинення таких дій обома сторонами. Водночас, у наданих суду документах відсутня погоджена умова про строк оплати наданих позивачем послуг. Разом з тим, 10.11.2021 відповідачу скеровано претензію про повернення грошових коштів в сумі 103 855,00 грн. Сума заборгованості підтверджується різницею між сумою підписаних актів та здійсненими відповідачем оплатами. Суд зауважує, що позивач у позовній заяві стверджує про підписані акти на загальну суму 359 960,00 грн. та здійснені відповідачем на суму 260 000,00 грн., тоді як поданими в матеріали справи актами підтверджується вартість наданих послуг в сумі 489 640,00 грн., а оплати на суму 385 785,00 грн. Разом з тим, в обох випадках сума заборгованості, визначена позивачем і заявлена до стягнення, становить 103 855,00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Тобто 17.11.2021 було сьомим днем виконання вимоги. Докази виконання такої відсутні.

Суд зазначає, що у постанові Верховного Суду від 21.10.2020 у справі № 911/1317/19 встановлено відсутність укладеного між сторонами договору на момент спірної поставки, у зв`язку з чим до правовідносин застосували положення ст. 1212 Цивільного кодексу України. Проте, при аналізі обставин справи № 914/3570/21 суд дійшов інших висновків - про укладення договору у спрощений спосіб шляхом підписання та обміну актами та платіжними дорученнями. Висновків суду у справі № 914/3310/20 стосовно неукладеності договору саме за актами, які є підставою позову в даній справі, що розглядається, немає.

Суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, наведені у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, про те, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19). Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору (аналогічну правову позицію викладено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 761/6144/15-ц (провадження № 61-18064св18).

Як вбачається з матеріалів справи, у матеріалах справи немає доказів оплати відповідачем вартості наданих позивачем послуг, вартістю 103 855,00 грн. Крім цього, відсутня будь-яка позиція відповідача як після отримання грошових коштів від позивача, так і після отримання претензії від позивача.

Враховуючи встановлені обставини, суд доходить висновку, що право позивача на повернення безпідставно сплачених коштів на даний час є порушеним та підлягає судовому захисту у спосіб стягнення грошових коштів з відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 74, 76-80, 126, 129, 237, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тепло Буд Експерт" (ідентифікаційний код юридичної особи 39012254, 79495, м. Львів, м. Винники, вул. Винна Гора, буд. 26, оф. 43) на користь Фізичної особи - підприємця Іванової Марти Романівни (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) 103 855,00 грн. боргу та 2 270 грн. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 04.02.2022.

Суддя Матвіїв Р.І.