РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.01.2022Справа № 910/16305/21

Господарський суд міста Києва у складі: головуючого - судді Лиськова М.О.,

при секретарі судового засідання Свириденко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УБМ-Груп"

вул. Лебединська 2-а, м. Київ, 04209

до Акціонерного товариства "ОТП Банк"

вул.Жилянська,43, м. Київ, 01033

за участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Аркада-Будівництво" (01001, м. Київ, вул. Ольгинська, 3)

за участі у справі, в якості третьої особи на стороні позивача - приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дяченко Євгенія Станіславовича (01054, м. Київ, Бульварно-Кудрявська, 45-Б, оф. 1)

про визнання неправомірними дій та стягнення шкоди

За участі представників учасників справи згідно протоколу судового засідання

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "УБМ-Груп" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "ОТП Банк" (далі - відповідач) про визнання неправомірними дій та стягнення матеріальної шкоди у розмірі 60 884,55 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.10.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання у справі на 03.11.2021 та залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Аркада-Будівництво) (ідентифікаційний код 34882504) та як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дяченко Євгенія Станіславовича (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ).

27.10.2021 від приватного виконавця надійшли письмові пояснення по справі.

Протокольною ухвалою суду від 03.11.2021 відкладено підготовче засідання на 01.12.2021.

Протокольною ухвалою суду від 01.12.2021 відкладено підготовче засідання на 22.12.2021.

Протокольною ухвалою суду від 22.12.2021 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 18.01.2022.

У судове засідання 18.01.2022 з`явився представник позивача та підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити. представник відповідача у судове засідання не з`явився, причин неявки суд не повідомив, хоча про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином.

У судовому засіданні 18.01.2022 на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2020 року по справі №910/11568/20 з Товариства з обмеженою відповідальністю «Аркада-Будівництво» (надалі іменується "боржник") на користь товариства з обмеженою відповідальністю «УБМ-Груп» (надалі іменується "позивач") підлягає стягненню заборгованість в розмірі 363 278 грн. 41 коп.

16.11.2020 року приватним виконавцем було відкрито виконавче провадження №63622265 з примусового виконання наказу № 910/11568/20, виданого 03.11.2020 року Господарським судом міста Києва.

Згідно відповіді на запит до Державної фіскальної служби України від 16.11.2020 року, отриманої на запит приватного виконавця, боржник має відкриті рахунки в: АТ «ОЩАДБАНК», АТ «УКРГАЗБАНК» та АТ АКБ «АРКАДА».

16.11.2020 року приватним виконавцем, відповідно до вимог ст.ст. 48, 52, 56 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову № 63622265 про арешт коштів боржника, якою було накладено арешт на кошти боржника в межах суми заборгованості за наказом, а також основної винагороди та витрат у виконавчому провадженні на загальну суму 399 815,31 грн. Копію постанови було надіслано боржнику та до банківських установ відповідно до п. 9.1 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті затвердженої Постановою Національного банку України № 22 від 21.01.2004 року.

18.11.2020 року приватним виконавцем, відповідно до вимог ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову № 63622265 про арешт майна боржника, якою було накладено арешт на все майно боржника та визначено, що арешт накладено в межах суми заборгованості за наказом, а також основної винагороди та витрат у виконавчому провадженні на загальну суму 399 815,31 грн. Інформацію про арешт майна боржника того ж дня було внесено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Постанова про відкриття виконавчого провадження та всі інші постанови з супроводжувальними листами були направлені боржнику - ТОВ «Аркада-Будівництво» рекомендованим листом з повідомленням про вручення (трек-номер 113), відповідно до вимог ст.ст. 26, 28 Закону України «Про виконавче провадження» та вручені 23 листопада 2020 року представнику боржника за довіреністю.

Згідно відповіді АТ «ОЩАДБАНК» у боржника відсутні кошти на рахунку. Згідно відповіді АТ «УКРГАЗБАНК» залишок коштів на рахунку боржника становить 85,90 грн.

15.12.2020 року приватним виконавцем, відповідно до вимог ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», направлено вимогу до АТ АКБ «АРКАДА» про надання інформації, необхідної для проведення виконавчих дій, а саме відомостей про рух грошових коштів на рахунках боржника (копія вимоги додається до позовної заяви, оригінал знаходиться в матеріалах виконавчого провадження у приватного виконавця).

Згідно відповіді АТ АКБ «АРКАДА» відповідно до постанови Правління Національного банку України № 601-рш від 24 вересня 2020 року, 25 вересня 2020 року прийнято рішення № 1744 «Про початок процедури ліквідації акціонерного товариства акціонерний комерційний банк «АРКАДА» з 25.09.2020 року.

Згідно відповіді на запит до Державної фіскальної служби України від 20.05.2021 року, отриманої на запит приватного виконавця, боржник відкрив 19.05.2021 року нові рахунки в АТ «ОТП БАНК».

21.05.2021 року приватним виконавцем, винесено постанову № 63622265, про арешт коштів боржника, якою було накладено арешт на кошти боржника в межах суми заборгованості за наказом, а також основної винагороди та витрат у виконавчому провадженні на загальну суму 399 815,31 грн. Копію постанови було надіслано боржнику та до АТ «ОТП БАНК».

Згідно відповіді АТ «ОТП БАНК» від 24.05.2021 року у боржника відсутні кошти на рахунках. Також відсутні договори про зберігання цінностей. Індивідуальний банківський сейф, що охороняється банком, в майновий найм (оренду) не надавався. Відповідно до виписки наданій АТ «ОТП БАНК», на вимогу приватного виконавця, за 20.05.2021 року по рахунку НОМЕР_2 , боржник отримав на рахунок 70 000 грн. та витратив 60 884,55 гри. на власні потреби. Решту суми в розмірі - 9 115,45 грн. було стягнуто приватним виконавцем в рахунок погашення боргу.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач вказує, що на день відкриття розрахункового рахунку в АТ «ОТП БАНК», було наявне обтяження рухомого майна щодо боржника в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, тобто відповідач повинен був зупинити проведення видаткових операцій з такого рахунку на суму обтяження та повідомити приватного виконавця про відкриття рахунку.

Таким чином позивач стверджує, що відповідач в порушення вимог ст. 6 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», положень підпункту 3 пункту 16 розділу І Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і - нерезидентів, затвердженої постановою правління Національного банку України від 12.11. 2003 року № 492, не повідомив приватного виконавця про відкриття рахунку юридичної особи, відносно якої в наявності є обтяження рухомого майна та дозволив боржнику проведення вихідних фінансових операцій до належного реагування приватного виконавця, як обтяжувача майна.

Позивач стверджує, що внаслідок неправомірної бездіяльності АТ «ОТП БАНК» щодо безпідставного проведення видаткових операцій з рахунку боржника на суму обтяження та неповідомлення приватного виконавця про відкриття рахунку, позивачем було понесено збитки в розмірі 60 884,55 грн. неотриманих коштів, в зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з АТ «ОТП БАНК» 60 884,55 матеріальної шкоди, завданої неправомірними діями банку.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно з приписами ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків ті інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За загальними положеннями, наведеними у статті 1166 ЦК, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, а також вини.

У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не наступає.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 920/715/17.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої особи. Слід довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - наслідком такої протиправної поведінки.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Цивільного кодексу відшкодування збитків розглядається як один із способів відшкодування майнової шкоди, яка, на вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи може відшкодовуватися. Тобто залежно від виду шкоди, умов та чинників, що її спричинили, обставин справи передбачена можливість застосування різних способів та порядку відшкодування шкоди.

Згідно з частиною 2 статті 224 Господарського кодексу України (далі - ГК України) під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною (стаття 225 ГК України).

Судом встановлено, що виконавче провадження № 63622265 є відкритим, в рамках якого здійснюються заходи примусового виконання рішення суду, спрямовані на фактичне стягнення грошових коштів на користь позивача. Виконати рішення суду можливо за рахунок коштів боржника або будь-якого іншого майна.

Таким чином, у даному випадку сума заборгованості за рішенням Господарського суду міста Києва від 12.10.2020 у справі № 910/11568/20 не може вважатися майновою шкодою або збитками в розумінні статей 22, 1166 ЦК України, зважаючи на те, що зазначена сума підлягає стягненню на користь позивача в порядку виконання судового рішення, оскільки відсутні законні підстави вважати, що можливість виконання зазначеного судового рішення втрачена.

Тобто, в даному випадку відсутній причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою Акціонерного товариства "ОТП Банк" та збитками позивача (шкодою).

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він безповоротно втратив право та можливість на отримання належних йому сум за вказаним виконавчим документом.

Суд приходить до висновку, що покладення відповідальності на Акціонерне товариство "ОТП Банк" є фактичним намаганням здійснити виконання судового рішення замість боржника.

Суд відзначає, що в разі задоволення позовних вимог позивач може отримати кошти в подвійному розмірі, шляхом стягнення за рахунок Акціонерного товариства "ОТП Банк" шкоди, а потім задовольнити свої вимоги за виконавчим документом за рахунок стягнення заборгованості з боржника у справі № 910/11568/20.

З огляду на вказане, позивачем не доведено наявності шкоди та, відповідно причинного зв`язку між неправомірними діями і заподіяною шкодою, а позовні вимоги за вказаних обставин, є такими, що не підлягають задоволенню.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд зазначає, що обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, за змістом положень статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/1131/18, від 26.02.2019 у справі №914/385/18, від 10.04.2019 у справі № 04/6455/17, від 05.11.2019 у справі №915/641/18.

При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності.

Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 зі справи № 902/761/18, від 20.08.2020 зі справи № 914/1680/18).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Вимоги, як і заперечення на них, за загальним правилом обґрунтовуються певними обставинами та відповідними доказами, які підлягають дослідженню, зокрема, перевірці та аналізу. Все це має бути проаналізовано судом як у сукупності (в цілому), так і кожен доказ окремо, та відображено у судовому рішенні.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Надаючи оцінку доводам всіх учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 ГПК України).

Відповідно до п.3 ч.4 ст.238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Щодо інших аргументів сторін суд зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №127/3429/16-ц.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд зазначає, що позивачем не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою Акціонерного товариства "ОТП Банк" та збитками позивача (шкодою).

Таким чином, позивач не довів належними та допустимими доказами свою правову позицію.

З огляду на встановлені судом обставини, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими та не доведеними належними доказами у справі, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст. 254, 256, 257 ГПК України.

Дата складання та підписання повного тексту рішення 03.02.2022

Суддя М.О. Лиськов