ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2022м. ДніпроСправа № 904/6044/21

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Бєлік В.Г. за участю секретаря судового засідання Єпік А.М., розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні справу:

за позовом Селянського (фермерського) господарства "СТРІЛЕЦЬ", с. Поливанівка, Магдалинівський район, Дніпропетровська область

до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, м. Дніпро

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_1 , смт. Магдалинівка, Дніпропетровська область

про скасування наказу та скасування запису в державному реєстрі речового права.

Представники:

від позивача: Салтисюк Ю.В., ордер АЕ № 1077805 від 24.06.2021, адвокат.

від відповідача: не з`явився;

від третьої особи: Гаврилюк Л.В., ордер АР № 1059807 від 30.08.2021, адвокат.

ПРОЦЕДЕРА:

Селянське (фермерське) господарство "СТРІЛЕЦЬ" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, в якій просить суд скасувати наказ № 4-906/15-18-СГ від 26.03.20218 року "Про припинення права постійного користування земельною ділянкою" та скасувати запис про державну реєстрацію припинення іншого речового права - права постійного користування земельною ділянкою кадастровий номер :01:002:0298, площею 51га ОСОБА_2 на підставі державного акту на право постійного користування ДП від 27.10.1998 року, виданого Магдалинівською районною державною адміністрацією, вчинений державним реєстратором Магдалинівської районної державної адміністрації Горобець О.П. 26.06.2018 року, номер запису в спеціальному розділі 27078071.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 29.06.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, та призначено підготовче судове засідання на 19.07.2021 року о 11:45 год.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 29.06.2021 року залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_1 .

Разом з позовною заявою позивачем до канцелярії Господарського суду Дніпропетровської області подано заяву вих. № б/н від 24.06.2021 року про забезпечення позову, шляхом:

- заборони державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень вчиняти будь-які реєстраційні дії, спрямовані на реєстрацію права власності, інших речових прав та припинення права власності щодо земельної ділянки площею 51 га, кадастровий номер :01:002:0298, розташовану на території Приорільської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області;

- заборони державним кадастровим реєстраторам внесення відомостей до Державного земельного кадастру, спрямованих на об`єднання, поділ, зміну цільового призначення, скасування державної реєстрації земельної ділянки, відносно земельної ділянки земельної ділянки площею 51 га, кадастровий номер :01:002:0298, розташовану на території Приорільської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 29.06.2021 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

19.07.2021 року від представника відповідача до канцелярії Господарського суду Дніпропетровської області надійшов відзив на позовну заяву вих. № 9-4-0.61-6084/2-21 від 15.07.2021 року.

У підготовче судове засідання 19.07.2021 року представники сторін не з`явились.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 19.07.2021 року продовжено строк розгляду підготовчого провадження на 30 календаних днів по 29.09.2021 року та підготовче судове засідання відкладено на 13.09.2021 року о 12:15 год.

02.08.2021 року від представника відповідача до канцелярії Господарського суду Дніпропетровської області надійшло клопотання вих. № 9-4-0.61-6084/2-21 від 15.07.2021 року, в якому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду Дніпропетровської області № 1351 від 15.09.2021 року, у зв`язку зі звільненням судді Петренко І.В. , відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, проведено повторний автоматичний розподіл справи по вх. № 4-5724/21 справи № 904/6044/21.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.09.2021 року справу передано для розгляду судді Бєлік В.Г.

Відповідно до ч. 14 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, у разі зміни складу суду на стадії розгляду справи по суті суд повторно розпочинає розгляд справи по суті, крім випадку, коли суд ухвалить рішення про повторне проведення підготовчого провадження.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 20.09.2021 року прийнято справу № 904/6044/21 до свого провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 12.10.2021 року о 10:40 год.

12.10.2021 року електронною поштою від представника позивача до канцелярії Господарського суду Дніпропетровської області надійшло клопотання вих. № б/н від 12.10.2021 року про відкладення судового засідання.

У підготовче судове засідання 12.10.2021 року представники позивача та третьої особи не з`явились.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 12.10.2021 року підготовче судове засідання відкладено на 10.11.2021 року о 11:00 год.

09.11.2021 року електронною поштою від представника відповідача до канцелярії Господарського суду Дніпропетровської області надійшло клопотання вих. № 9-4-0.61-8909/2-21 від 09.11.2021 року про долучення доказів.

10.11.2021 року від представника відповідача до канцелярії Господарського суду Дніпропетровської області надійшло клопотання вих. № 9-4-0.61-8909/2-21 від 09.11.2021 року про долучення доказів.

У відповідності до частини 3 статті 177 Господарського процесуального кодексу України, підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

Також судом враховано, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 10.11.2021 продовжено строк розгляду підготовчого провадження до 20.12.2021 включно та підготовче судове засідання відкладено на 14.12.2021 о 11:00 год.

13.12.2021 електронною поштою від представника відповідача до канцелярії Господарського суду Дніпропетровської області надійшло клопотання вих. № б/н про відкладення розгляду справи.

У підготовче судове засідання 14.12.2021 представник відповідача не з`явився.

14.12.2021 року у підготовчому судовому засіданні представниками позивача та третьої особи зазначено, що ними було надано всі можливі та допустимі докази по справі.

Судом були визначені всі необхідні обставини у справі та зібрані відповідні докази, що є підставою для закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 14.12.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 11.01.2022 о 12:00 год.

У призначеному судовому засіданні з розгляду справи по суті 11.01.2022 оголошено перерив до 20.01.2022 о 15:00 год.

В порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у судовому засіданні 20.01.2022 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд, -

ПОЗИЦІЇ СТОРІН:

Позиція позивача, викладена у позовній заяві

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що спірний наказ, відповідачем прийнято всупереч законодавства, є незаконним та порушує права позивача як належного землекористувача.

Позиція відповідача, викладена у відзиві на позовну заяву

Відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі мотивуючи тим, що 27.10.1998 ОСОБА_2 на підставі розпорядження голови Магдалинівської районної державної адміністрації №356-р від 14.05.1997 видано державний акт на право постійного користування землею площею 51 га на території радгоспу "Пролетарій" Пролетарської сільської ради для ведення селянського господарства серії ДП, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землю за номером МД 504.

23.12.1998 зареєстровано СФГ "Стрілець" засновником та головою якого була ОСОБА_4 .

Наказом №3 від 06.06.2009 ОСОБА_1 призначено головою СФГ "Стрілець".

ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла.

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 14.07.2017 у справі №179/1013/15 визнано за ОСОБА_1 право власності на СФГ "Стрілець".

06.02.2018 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області надійшла заява від ОСОБА_1 щодо скасування права постійного користування земельною ділянкою площею 51 га з кадастровим номером :01:002:0298, розташованою на території Приорільської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, яка перебувала у користуванні його дружини на підставі державного акта на право постійного користування землею серія ДП б/н, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею МД №504 від 27.10.1998 у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 , відсутністю прав на використання даної земельної ділянки та необхідністю ліквідації СФГ "Стрілець".

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 26.03.2018 №4-906/15-18-СГ припинено право постійного користування вищезазначеною земельною ділянкою.

07.11.2018 ОСОБА_1 звертався до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області із заявою про відкликання його попередньої заяви та скасування наказу від 26.03.2018 №4-906/15-18-СГ про припинення права користування земельною ділянкою, на що отримав відповідь (лист від 05.12.2018) про відсутність правових підстав для скасування вищезазначеного наказу.

Рішенням Державного реєстратора прав на нерухоме майно Грендач Т.В. №43785670 від 31.10.2018 зареєстровано за СФГ "Стрілець" право постійного користування на спірну земельну ділянку.

В той же час СФГ "Стрілець", як юридична особа, не позбавлена права на отримання земельної ділянки для ведення фермерського господарства у спосіб та у порядку, передбаченому чинним законодавством України Земельним кодексом України та Законом України "Про фермерське господарство".

Разом з тим відповідач зазначає, що СФГ "Стрілець" не звертався щодо оформлення прав на вказану земельну ділянку до Головного управління Держгеокадастру як до розпорядника земель відповідно до ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України у період 3 01.01.2013 по 27.05.2021.

З огляду на особливий правовий статус фермерського господарства та його сімейно-родинний характер, який випливає зі змісту статей 1 та 3 Закону України "Про фермерське господарство", правовий статус членів фермерського господарства (у тому числі його засновників) пов`язаний з веденням такого господарства та їх статус, як фізичних осіб, які набувають (мають) майнові права є відмінними.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 26.03.2018 №4-906/15-18-СГ припинено право постійного користування вищезазначеною земельною ділянкою.

Даний наказ було прийнято на підставі заяви ОСОБА_1 від 06.02.2018 № В-1154/0/21-18 щодо скасування права постійного користування земельною ділянкою площею 51 га з кадастровим номером :01:002:0298, розташованою на території Приорільської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, яка перебувала у користуванні його дружини на підставі державного акта на право постійного користування землею серія ДП б/н, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею МД №504 від 27.10.1998 у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 , відсутністю прав на використання даної земельної ділянки та необхідністю ліквідації СФГ "Стрілець".

Відповідач зазначає, що відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань керівником юридичної особи є Лук`яненко Юлія Олегівна , 19.09.2018 - керівник Дудка Сергій Володимирович та вважає дані особи не уповноважені звертатися від імені третьої особи - ОСОБА_1 до суду щодо скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 26.03.2018 №4-906/15-18-СГ Держгеокадастру "Про припинення права постійного користування земельною ділянкою", прийнятого за результатами заяви ОСОБА_1 від права постійного користування від 06.02.2018.

Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області вважає, що позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права, оскільки відсутнє обґрунтування процесуального та правового зв`язку між Позивачем та Третьою особою, оскільки оскаржується рішення розпорядника земель сільськогосподарського призначення державної власності, станом на 2018 рік, прийняте за результатами відмови від права постійного користування Третьої особи. Це є порушення норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУТЬ

27.10.1998 року фізичній особі ОСОБА_2 на підставі розпорядження голови Магдалинівської районної державної адміністрації №356-р від 14.05.1997 видано державний акт на право постійного користування землею площею 51 га на території радгоспу Пролетарій Пролетарської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, для ведення селянського господарства серії ДП. який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землю за номером МД 504.

Земельна ділянка була передана ОСОБА_2 на праві постійного користування, виключно для мети подальшого створення селянського (фермерського) господарства та здійснення відповідної господарської діяльності.

23.12.1998, ОСОБА_2 , одноособово, було створено та у встановленому законом порядку зареєстровано Селянське (фермерське) господарство "СТРІЛЕЦЬ" (далі за текстом - СФГ "СТРІЛЕЦЬ"), код за , дата перенесення запису до електронного Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 08.07.2009 р., номер запису: 0000604.

Згідно даних Державного земельного кадастру, вищевказана земельна ділянка в подальшому була зареєстрована в Державному земельному кадастрі за кадастровим номером :01:002:0298, з зазначенням цільового призначення: 01.02 - для ведення фермерського господарства, категорія земель: землі сільськогосподарського призначення, форма власності державна, будь яких обмежень та обтяжень не зареєстровано.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла.

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 14.07.2017 у справі №179/1013/15 задоволено позов ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно по праву спадкування за законом та визнано за ОСОБА_1 право власності на селянське (фермерське) господарство "Стрілець", код ЄДРПОУ - 30242216, номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про заміну свідоцтва про державну реєстрацію: 1 000604.

26.03.2018 року Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області винесено наказ №4-906/15- 18-СГ "Про припинення права постійного користування земельною ділянкою", яким припинено право постійного користування земельною ділянкою державної власності сільськогосподарського призначення площею 51 га. розташованою на території Приорільської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області (за межами населеного пункту) згідно з державним актом на право постійного користування землею серія ДП від 27.10.1998, виданим ОСОБА_2 для ведення селянського господарства на підставі розпорядження голови райдержадміністрації Магдалинівського району Дніпропетровської області від 14.05.1997 №356-р, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею МД №504 та переведено до земель запасу.

26.06.18 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0298. до спеціального розділу було внесено запис №27078071 про припинення іншого речового права - права постійного користування земельною ділянкою площею 51 га ОСОБА_2 на підставі державного акту на право постійного користування ДП від 27.10.1998. виданого Магдалинівською районною державною адміністрацією.

Позивач вважає вищезазначені накази ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області такими, що винесені в супереч вимогам чинного законодавства, що як наслідок призвело до вчинення незаконного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, про припинення права постійного користування земельною ділянкою, та в сукупності призвело до порушення прав Позивача.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ

Згідно із ч. 1 ст. 51 Земельного кодексу України (у редакції Закону від 22.06.1993, на момент створення СФГ "СТРІЛЕЦЬ") громадяни, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство (включаючи й тих, хто переїздить з іншої місцевості), для одержання земельної ділянки у власність або користування подають до сільської, селищної, міської, районної Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки заяву, яку підписує голова створюваного селянського (фермерського) господарства.

Відповідно до положень ст. 7 Земельного кодексу України (у редакції Закону від 22.06.1993, на момент створення СФГ "СТРІЛЕЦЬ") користування землею може бути постійним або тимчасовим. Постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку. У постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності, громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства.

У відповідності до ч. 1 ст. 23 Земельного кодексу України (у редакції Закону від 22.06.1993, на момент створення СФГ "СТРІЛЕЦЬ") право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

З наведеного нормативного регулювання вбачається, що на момент надання земельної ділянки ОСОБА_2 , земельна ділянка на праві постійного землекористування для мети подальшого створення СФГ та здійснення відповідної господарської діяльності, надавалась не як громадянину України, а як спеціальному суб`єктові - голові створюваного селянського (фермерського) господарства.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 9 Закону України від 20.12.1991 №2009-XII "Про селянське (фермерське) господарство" (у редакції Закону від 23.07.1993 №3312-XII, на момент створення СФГ "СТРІЛЕЦЬ"; втратив чинність 29.07.2003 - з моменту набрання чинності Законом України від 19.06.2003 №973-IV "Про фермерське господарство") після одержання Державного акта на право приватної власності на землю, Державного акта на право постійного користування землею або укладення договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, селянське (фермерське) господарство підлягає у 30-денний термін державній реєстрації у Раді народних депутатів, що передала у власність чи надала у користування земельну ділянку, тобто за місцем розташування земельної ділянки. Після відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання Державного акта на право приватної власності на землю, Державного акта на право постійного користування або укладення договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, та державної реєстрації селянське (фермерське) господарство набуває статусу юридичної особи.

Отже законодавством, чинним на момент створення СФГ "СТРІЛЕЦЬ", було передбачено одержання земельної ділянки як обов`язкової умови для набуття правосуб`єктності СФГ як юридичної особи. Водночас одержання громадянином державного акта, яким посвідчувалося право на земельну ділянку для ведення СФГ, зобов`язувало таку фізичну особу в подальшому подати необхідні документи до відповідної місцевої ради для державної реєстрації СФГ. Тобто закон не передбачав права громадянина використовувати земельну ділянку, надану йому в користування для ведення СФГ, без створення такого СФГ.

19.06.2003 було прийнято Закон України №937-IV "Про фермерське господарство" (далі - Закон №937-IV), яким Закон України "Про селянське (фермерське) господарство" №2009-XII визнано таким, що втратив чинність.

Фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону ( ст. 1 Закону №937-IV).

Згідно із ч. 1 ст. 5, ч. 1 ст. 7 Закону №937-IV право на створення фермерського господарства має кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку та виявив бажання створити фермерське господарство. Надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому Земельним кодексом України.

Фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, за умови набуття громадянином України або кількома громадянами України, які виявили бажання створити фермерське господарство, права власності або користування земельною ділянкою (ст. 8 Закону № 937-IV).

Виходячи з наведених норм права, що діють наразі, можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) такій фізичній особі земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства.

Фермерське господарство (у будь-якій його формі) ініціюється для подальшої діяльності з виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках, з метою отримання прибутку, що відповідає наведеному у ст. 42 Господарського кодексу України визначенню підприємництва як самостійної, ініціативної, систематичної, на власний ризик господарської діяльності, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Формування програми діяльності, залучення матеріально-технічних, фінансових та інші види ресурсів, використання яких не обмежено законом, є складовими елементами здійснення підприємницької діяльності в розумінні ст. 44 Господарського кодексу України. При цьому можливість реалізації громадянином права на здійснення підприємницької діяльності у вигляді фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) громадянину земельних ділянок відповідного цільового призначення.

Ураховуючи законодавчі обмеження у використанні земельної ділянки іншим чином, ніж це передбачено її цільовим призначенням, а також правові наслідки використання чи невикористання земельної ділянки не за її цільовим призначенням, надана громадянину у встановленому порядку для ведення фермерського господарства земельна ділянка в силу свого правового режиму є такою, що використовується виключно для здійснення підприємницької діяльності, а не для задоволення особистих потреб. Суб`єктом такого використання може бути особа - суб`єкт господарювання за ст. 55 Господарського кодексу України.

Аналогічні висновки Великої Палати Верховного Суду викладені в постанові від 01.04.2020 у справі №320/5724/17 (провадження №14-385цс19).

З аналізу приписів ст.ст. 1, 5, 7, 8 Закону №937-IV випливає, що після отримання земельної ділянки фермерське господарство має бути зареєстроване у встановленому законом порядку і з дати реєстрації набуває статусу юридичної особи. З цього часу обов`язки землекористувача здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому надавалася відповідна земельна ділянка для ведення фермерського господарства.

Верховний Суд України, застосовуючи приписи ст.ст. 9, 11, 14, 16, 17, 18 Закону України "Про селянське (фермерське) господарство" №2009-XII, який був чинним до 29.07.2003, та ст.ст. 1, 5, 7, 8, 12 Закону №937-IV, який набрав чинності 29.07.2003, визначив, що після укладення договору тимчасового користування землею, у тому числі на умовах оренди, фермерське господарство з дати державної реєстрації набуває статусу юридичної особи, та з цього часу обов`язки землекористувача земельної ділянки здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалась (ухвали Верховного Суду України від 24.10.2007 у справі №6-20859св07, від 10.10.2007 у справі №6-14879св07, від 30.01.2008 у справі №6-20275св07).

Така практика застосування норм права щодо фактичної заміни у правовідносинах користування земельними ділянками орендаря й переходу обов`язків землекористувача земельних ділянок до фермерського господарства з дня його державної реєстрації є сталою та підтримується Великою Палатою Верховного Суду (аналогічні висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постановах від 13.03.2018 у справі №348/992/16-ц, від 20.06.2018 у справі №317/2520/15-ц, від 22.08.2018 у справі №606/2032/16-ц, від 31.10.2018 у справі №677/1865/16-ц, від 21.11.2018 у справі №272/1652/14-ц, від 12.12.2018 у справі №704/29/17-ц, 16.01.2019 у справі №695/1275/17 та у справі №483/1863/17, від 27.03.2019 у справі №574/381/17-ц, від 03.04.2019 у справі №628/776/18).

Згідно із ч. 1 ст. 92 Земельного кодексу України (у редакції Закону від 25.10.2001) право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Право постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають підприємства, установи та організації, що належать до державної або комунальної власності; громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об`єднання), установи та організації (ч. 2 ст. 92 цього Кодексу).

З наведеного вбачається, що з 01.01.2002 (момент набрання чинності названим Земельним кодексом України) право громадян та приватних юридичних осіб на використання земельних ділянок на підставі права постійного користування законодавством не передбачено.

Пунктом 6 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України (у редакції Закону від 25.10.2001), який діяв з 01.01.2002 (момент набрання чинності названим Земельним кодексом України) до 22.09.2005, було встановлено, що громадяни та юридичні особи, які набули земельні ділянки на праві постійного користування до 01.01.2002, але згідно з Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 01.01.2008 переоформити право постійного користування на право власності або право оренди.

Проте Конституційний Суд України Рішенням N5-рп/2005 від 22.09.2005 визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення пункту 6 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення.

Таким чином, юридичні особи, які до 01.01.2002 отримали у постійне користування земельні ділянки, правомочні використовувати отримані раніше земельні ділянки на підставі цього правового титулу без обов`язкового переоформлення права постійного користування на право власності на землю чи на право оренди землі.

З моменту державної реєстрації селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства) та набуття ним прав юридичної особи таке господарство на основі норм права набуває як правомочності володіння і користування, так і юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що у відносинах, а також спорах з іншими суб`єктами, голова фермерського господарства, якому була передана у власність, постійне користування чи оренду земельна ділянка, виступає не як самостійна фізична особа, власник, користувач чи орендар земельної ділянки, а як представник (голова, керівник) фермерського господарства. У таких правовідносинах їх суб`єктом є не фізична особа - голова чи керівник фермерського господарства, а фермерське господарство як юридична особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі №615/2197/15-ц (провадження №14-533цс18).

Право користування земельною ділянкою може бути припинено лише з певних підстав, закріплених у законодавстві.

У пункті 7.27 постанови від 05.11.2019 у справі №906/392/18 (провадження №12-57гс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених у статті 141 Земельного кодексу України, перелік яких є вичерпним.

Так, статтею 141 Земельного кодексу України (у редакції Закону від 29.12.2015, на момент смерті ОСОБА_2 ) передбачено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є: добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; систематична несплата земельного податку або орендної плати; набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 27 Земельного кодексу України (у редакції Закону від 18.12.1990), яка діяла до 01.01.2002, право користування земельною ділянкою або її частиною припиняється у разі: 1) добровільної відмови від земельної ділянки; 2) закінчення строку, на який було надано земельну ділянку; 3) припинення діяльності підприємства, установи, організації, селянського (фермерського) господарства; 4) систематичного невнесення земельного податку в строки, встановлені законодавством України, а також орендної плати в строки, визначені договором оренди; 5) нераціонального використання земельної ділянки; 6) використання земельної ділянки способами, що призводять до зниження родючості ґрунтів, їх хімічного і радіоактивного забруднення, погіршення екологічної обстановки; 7) використання землі не за цільовим призначенням; 8) невикористання протягом одного року земельної ділянки, наданої для сільськогосподарського виробництва, і протягом двох років - для несільськогосподарських потреб; 9) вилучення земель у випадках, передбачених статтями 31 і 32 цього Кодексу.

З викладеного вбачається, що підставою припинення права постійного користування земельною ділянкою, наданою громадянину для ведення фермерського господарства, є припинення діяльності такої юридичної особи як селянське (фермерське) господарство (фермерське господарство). У земельному законодавстві (як чинному на момент створення СФГ "СТРІЛЕЦЬ", так і з 01.01.2002 й до сьогодні) така підстава припинення права постійного користування фермерським господарством земельною ділянкою, як смерть громадянина - засновника СФГ відсутня.

Правове становище СФГ як юридичної особи та суб`єкта господарювання, в тому числі його майнова основа, повинні залишатися стабільними незалежно від припинення участі в його діяльності засновника такого господарства як в силу об`єктивних причин (смерті, хвороби тощо), так і на підставі вільного волевиявлення при виході зі складу фермерського господарства.

Таким чином, одержання громадянином - засновником правовстановлюючого документа на право власності чи користування земельною ділянкою для ведення СФГ є необхідною передумовою державної реєстрації та набуття СФГ правосуб`єктності як юридичної особи. Підставою припинення права користування земельною ділянкою, яка була отримана громадянином для ведення СФГ і подальшої державної реєстрації СФГ як юридичної особи, виступає припинення діяльності відповідного фермерського господарства.

Звідси у разі смерті громадянина - засновника СФГ відповідні правомочності та юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки, яка була надана засновнику саме для ведення фермерського господарства, зберігаються за цією юридичною особою до часу припинення діяльності фермерського господарства у встановленому порядку.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.06.2020 у справі №922/989/18 не погодилась з цими правовими висновками, викладеними в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.03.2019 у справі №922/3312/17, у зв`язку з чим вважає за необхідне відступити від них та зазначає, що з моменту створення селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства) до фермерського господарства переходять правомочності володіння і користування та юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки його засновника.

У постанові Верховного Суду від 24.04.2019 у справі №922/2103/17 та у постановах Верховного Суду України від 23.11.2016 у справі №657/731/14-ц, від 23.11.2016 у справі №6-3113цс15 та від 05.10.2016 у справі №6-2329цс16 зазначено, що право користування земельною ділянкою, що виникло в особи лише на підставі державного акта, припиняється зі смертю особи, якій належало таке право і не входить до складу спадщини.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.06.2020 у справі №922/989/18 відступила від цієї правової позиції та зазначила, що у разі смерті громадянина - засновника селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства) право постійного користування земельною ділянкою, наданою для ведення фермерського господарства його засновнику, не припиняється зі смертю цієї особи, а зберігається за фермерським господарством до якого воно перейшло після створення фермерського господарства. Звідси право постійного користування земельною ділянкою саме через перехід його до селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства) не входить до складу спадщини. Спадкувати можна права померлого засновника (члена) щодо селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства), а не земельну ділянку, яка перебуває в користуванні такого господарства.

Після отримання громадянином - засновником Державного акта на право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації, останнім засновано СФГ "СТРІЛЕЦЬ", яке зареєстроване як юридична особа. Тобто у правовідносинах користування спірною земельною ділянкою з дня державної реєстрації СФГ воно набуло права та обов`язки землекористувача (близький за змістом правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2018 у справі №348/992/16-ц (провадження №14-5цс18), від 13.06.2018 у справі №474/100/16-ц (провадження №14-161цс18), від 12.12.2018 у справі №704/26/17-ц (провадження №14-495цс18), від 13.02.2019 у справі №666/1188/16-ц (провадження №14-629цс18).

Отже, зі смертю ОСОБА_2 , якій спірна земельна ділянка була надана на праві постійного користування згідно з Державним актом на право постійного користування землею, таке право не є таким, що припинилось.

Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на час розгляду справи СФГ «Стрілець» є зареєстрованим, в стані припинення не знаходиться.

Доказів, що господарська діяльність з виробництва сільськогосподарської продукції позивачем не ведеться, або земельна ділянка використовується не за призначенням до матеріалів справи не надано.

Доводи відповідача, що користування земельною ділянкою незаконно передано іншим особам є безпідставними, оскільки зміна засновників та директора СФГ «Стрілець» не тягне за собою перехід права користування замельною ділянкою до іншої фізичної або юридичної особи.

Належних та допустимих доказів на підтвердження передачі позиваче6м права користування спірною земельною ділянкою іншим особам відповідачем ненадано.

Щодо позовної вимоги про скасування наказу Головного управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області № 4-906/15-18-СГ від 26.03.20218 року "Про припинення права постійного користування земельною ділянкою", слід зазначити наступне.

За приписами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15, визначено, що Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (далі - Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №5 "Про утворення територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру" ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області є територіальним органом Держгеокадастру.

Відповідно до пункту 3 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, затвердженого наказом Держгеокадастру від 23.12.2021 №603 завданням Головного управління є реалізація повноважень Держгеокадастру на території Дніпропетровській області.

Згідно з підпунктом 17 пункту 4 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області до компетенції останнього належить розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку в межах, визначених Земельним кодексом України на території області.

Звідси ГУ Держгеокадастру наділене повноваженнями з передачі у власність або в користування для всіх потреб земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, розташованих у межах Дніпропетровської області.

Право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених статтею 141 Земельного кодексу України, перелік яких є вичерпним. Дії органів державної влади, спрямовані на припинення права користування земельною ділянкою поза межами підстав, закріплених у земельному законодавстві, є такими, що порушують право користування земельною ділянкою.

Як уже зазначалося, з моменту створення селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства) виникають відповідні правомочності та юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки цим господарством. Такі правомочності набувають сталого юридичного зв`язку саме з фермерським господарством, стають частиною його майна.

Конституція України закріплює, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні, яка є соціальною і правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права (ст.ст. 1, 3 та 8).

Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону (ч. 3 ст. 41 Конституції України).

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (ст. 1 Першого протоколу до Конвенції).

Поняття "майно" в розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації певного блага у внутрішньому праві країни. Згідно з Конвенцією, інші права та інтереси є активами, тому можуть вважатися "правом власності", а відтак і "майном".

Звідси право користування земельною ділянкою, отриманою громадянином - засновником для ведення селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства), є майном у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції, право на яке підпадає під її захист.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три правила: 1) у першому реченні першого абзацу - загальне правило, що фіксує принцип мирного володіння майном; 2) друге речення того ж абзацу охоплює питання позбавлення майна й обумовлює таке позбавлення певними критеріями; 3) другий абзац визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друге та третє правила, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, мають тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного у першому правилі (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014 (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява №19336/04), пункти 166-168).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.

Втручання держави у право мирного володіння майном повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, а останнє - характеризуватися доступністю для заінтересованих осіб, чіткістю, наслідки його застосування мають бути передбачуваними.

Якщо можливість втручання у право мирного володіння майном передбачена законом, то Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів.

Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах "Рисовський проти України" від 20.10.2011 (Rysovskyy v. Ukraine, заява №29979/04), пункт 68, "Кривенький проти України" від 16.02.2017 (Kryvenkyy v. Ukraine, заява №43768/07), пункт 45).

ЄСПЛ констатує порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо хоча б один із зазначених критеріїв сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном не буде дотриманий. І навпаки - встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

Втручання держави у право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися на підставі закону, під яким розуміється нормативно-правовий акт, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм.

ЄСПЛ у рішенні "Щокін проти України" від 14.10.2010 (Shtokin v. Ukraine, заяви №23759/03 та №37943/06, пункти 50 та 51) зазначив, що позбавлення власності можливе тільки при виконанні певних вимог. Суд вказує у своєму рішенні, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки "на умовах, передбачених законом", а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення "законів". Говорячи про "закон", ст. 1 Першого протоколу до Конвенції посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях Конвенції. Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні.

Вирішуючи спори про припинення права власності на земельну ділянку чи права користування нею, суди ураховують, що орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про це лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених статтями 140-149 Земельного кодексу України (пункт 7.28 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.11.2019 у справі №906/392/18 (провадження №12-57гс19).

З оспорюваного наказу ГУ Держгеокадастру в Дніпропетровської області вбачається, що його було видано із посиланням на ст.ст. 15-1, 122 Земельного кодексу України, які регламентують повноваження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин; право постійного користування земельною ділянкою; повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування. Тобто ці приписи земельного законодавства України не містять підстав припинення права постійного користування земельною ділянкою.

Як уже зазначалося, підстави припинення права користування земельною ділянкою закріплені ст. 141 Земельного кодексу України (у редакції Закону від 29.12.2015, на момент смерті ОСОБА_2 ), серед яких добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; систематична несплата земельного податку або орендної плати; набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

За таких обставин оспорюваний наказ не може вважатися таким, що виданий на підставі закону, оскільки діяльність СФГ "СТРІЛЕЦЬ" на момент видачі спірного наказу не припинилася. Інші законодавчо встановлені підстави припинення права постійного користування земельною ділянкою також були відсутні.

Отже, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, видаючи наказ № 4-906/15-18-СГ від 26.03.20218 року "Про припинення права постійного користування земельною ділянкою", діяло всупереч вимогам закону, а саме ст. 141 Земельного кодексу України, так як відсутні законодавчо визначені підстави для позбавлення СФГ "СТРІЛЕЦЬ" права використання земельної ділянки його засновника внаслідок припинення права постійного користування цією земельною ділянкою.

Виданням оспорюваного наказу всупереч вимогам земельного законодавства відповідач втрутився у право позивача на мирне володіння своїм майном на порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, що є підставою для визнання його недійсним.

Вказаної правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.06.2020 у справі №922/989/18.

Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст.74 Господарського процесуального кодексу України).

Належними у розумінні ч.1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно з ч.2 ст.76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами ч. 1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування (ч.1 ст.79 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Судом були досліджені всі документи, які надані сторонами по справі, аргументи сторін та надана їм правова оцінка. Решта доводів та заперечень сторін судом до уваги не береться, оскільки не спростовують наведених вище висновків.

За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Щодо судового збору

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 270,00 грн. покладаються на відповідача.

Керуючись ст.2, 7, 8, 11, 14, 18, 20, 73-79, 129, 233, 236-238, 240-241, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Селянського (фермерського) господарства "СТРІЛЕЦЬ" до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про скасування наказу та скасування запису в державному реєстрі речового права. - задовольнити у повному обсязі.

Визнати недійсним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області № 4-906/15-18-СГ від 26.03.20218 року "Про припинення права постійного користування земельною ділянкою".

Скасувати запис про державну реєстрацію припинення іншого речового права - права постійного користування земельною ділянкою кадастровий номер :01:002:0298, площею 51га ОСОБА_2 на підставі державного акту на право постійного користування ДП від 27.10.1998 року, виданого Магдалинівською районною державною адміністрацією, вчинений державним реєстратором Магдалинівської районної державної адміністрації Горобець О.П. 26.06.2018 року, номер запису в спеціальному розділі 27078071.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області (49006, м. Дніпро, вул. Філософська, буд. 39-А; ) на користь Селянського (фермерського) господарства "СТРІЛЕЦЬ" (51100, Дніпропетровська область, Магдалинівський район, с. Поливанівка, вул. Садова, буд. 115; ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 270,00 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у відповідності до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано - 31.01.2022.

Суддя В.Г. Бєлік