УХВАЛА

07.02.2022Справа № 910/5217/20
Суддя Господарського суду міста Києва Трофименко Т.Ю., розглянувши матеріали

за заявою Заступника Генерального прокурора

про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами

у справі

за позовом Першого заступника керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради

до 1. Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрокомбінат "Хотівський"

2. Державного реєстратора Комунального підприємства "Реєстратор" Нікітіної Юлії Володимирівни

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Національного музею народної архітектури та побуту України

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів Комунального підприємства "Реєстратор"

про скасування рішення про державну реєстрацію речових прав та запису про речове право,

УСТАНОВИВ:

Перший заступник прокурора міста Києва звернувся в інтересах держави в особі Київської міської ради до Господарського суду міста Києва з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрокомбінат "Хотівський" та державного реєстратора Комунального підприємства "Реєстратор" Нікітіної Юлії Володимирівни, в якому з урахуванням поданих уточнень, просив:

- скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства "Реєстратор" Нікітіної Юлії Володимирівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 44742292 від 20.12.2018 про реєстрацію за Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю Агрокомбінат "Хотівський" права оренди земельної ділянки площею 16,0345 га (кадастровий номер :79:107:0002) по вул. Академіка Заболотного у місті Києві;

- скасувати державну реєстрацію права оренди Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрокомбінат "Хотівський", оформлену записом, вчиненим 20.12.2018 державним реєстратором Комунального підприємства "Реєстратор" Нікітіною Юлією Володимирівною за №29569710 про право оренди Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрокомбінат "Хотівський" на земельну ділянку площею 16,0345 га (кадастровий номер :79:107:0002) по вул. Академіка Заболотного у місті Києві.

Позовні вимоги прокурора мотивовані тим, що відповідачем 1 у 2018 році було зареєстровано за собою право користування земельною ділянкою площею 16,0345 га (кадастровий номер :79:107:0002) по вул. Академіка Заболотного у місті Києві на підставі договору оренди землі від 21.10.2004 №79-6-00249, який припинив свою дію шляхом розірвання за згодою сторін ще у 2008 році, внаслідок чого Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю Агрокомбінат "Хотівський" втратило таке право оренди спірної земельної ділянки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва (суддя Босий В.П.) від 20.01.2021 закрито провадження у справі №910/5217/20 за позовом Першого заступника керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрокомбінат "Хотівський" та Державного реєстратора Комунального підприємства "Реєстратор" Нікітіної Юлії Володимирівни, треті особи - Національний музей народної архітектури та побуту України та Комунальне підприємство "Реєстратор". Стягнуто з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрокомбінат "Хотівський" на користь Київської міської прокуратури судовий збір у розмірі 5 105,00 грн.

Вказана ухвала мотивована тим, що станом на момент розгляду даної справи предмет спору відсутній, оскільки рішення від 20.12.2018 №44742292, прийняте державним реєстратором Комунального підприємства "Реєстратор" Нікітіною Юлією Володимирівною, - скасовано, а право оренди Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрокомбінат "Хотівський" на земельну ділянку площею 16,0345 га (кадастровий номер :79:107:0002) по вул. Академіка Заболотного у місті Києві припинено, про що внесено відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У зв`язку з наведеним, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність предмету спору у даній справі та необхідність закриття провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2022 ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.01.2021 у справі №910/5217/20 залишено без змін.

25.01.2022 до Господарського суду міста Києва надійшла заява Заступника Генерального прокурора про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Господарського суду міста Києва від 20.01.2021 у справі № 910/5217/20.

У зв`язку з перебуванням судді Босого В.П. у відпустці здійснено повторний автоматизований розподіл заяви за нововиявленими обставинами, за наслідками якого вказану заяву передано для розгляду судді Трофименко Т.Ю.

Однак, суд вважає необхідним заявити самовідвід від розгляду зазначеної заяви у справі № 910/5217/20, з огляду на таке.

При цьому, у зв`язку з перебуванням судді Трофименко Т.Ю. у відпустці 26.01.2022 та подальшим перебуванням на лікарняному з 27.01.2022 по 05.02.2022, вказана процесуальна дія здійснюється після виходу судді з лікарняного.

У частинах 1, 9 ст. 39 Господарського процесуального кодексу України вказано, що питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про самовідвід судді вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

За приписами ч. 1 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Частиною 3 статті 38 Господарського процесуального кодексу України визначено, що відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

За приписами статті 39 Господарського процесуального кодексу України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Питання про самовідвід судді вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

Слід зазначити, що згідно ч. 1 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами ст. 9 Конституції України, статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» і статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами документів, ратифікованих законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи.

Згідно Європейської Хартії «Про закон «Про статус суддів» судді при виконанні своїх обов`язків повинні бути доступними та виявляти повагу по відношенню до осіб, які до них звертаються; повинні турбуватися про підтримання високого рівні компетентності, необхідного рівня вирішення справ в кожному конкретному випадку, оскільки від рішень судді залежить гарантія прав особи.

Відповідно до п. 12 Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів, передбачено, що незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає, на здатність судді приймати незалежні рішення. У цьому випадку незалежність судової влади є втіленням загального принципу: «Ніхто не може бути суддею у власній справі». Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси певної сторони у будь-якій суперечці. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Одночасно, ст. 15 Кодексу суддівської етики також визначено, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Положення зазначеної коментованої статті випливають з принципу об`єктивності, визначеному у Бангалорських принципах поведінки суддів, відповідно до якого об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.

Відповідно до Бангалорських принципів поведінки суддів, які схвалено Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27.07.2006р. №2006/23 від 19.05.2006р., незалежність судових органів є передумовою забезпечення правопорядку та основною гарантією справедливого вирішення справи в суді. Отже, суддя має відстоювати та втілювати в життя принцип незалежності судових органів в його індивідуальному та колективному аспектах.

Пунктом 1.1 Бангалорських принципів поведінки суддів передбачено, що суддя повинен здійснювати свою судову функцію незалежно, виходячи виключно з оцінки фактів, відповідно до свідомого розуміння права, незалежно від стороннього впливу, спонукання, тиску, загроз чи втручання, прямого чи опосередкованого, що здійснюється з будь-якої сторони та з будь-якою метою. Одночасно, вказаними Принципами унормовано, що об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.

Згідно п.п. 2.1, 2.2 Бангалорських принципів поведінки суддів при виконанні своїх обов`язків суддя вільний від будь-яких схильностей, упередженості чи забобонів. Поведінка судді в процесі засідання та за стінами суду має сприяти підтримці та зростанню довіри суспільства, представників юридичної професії та сторін у справі до об`єктивності суддів та судових органів.

Відповідно до п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Означеним пунктом до таких випадків віднесено, зокрема, те, що у судді склалося реальне упереджене ставлення до якоїсь зі сторін або судді з його власних джерел стали відомі певні докази чи факти стосовно справи, яка розглядається.

У справі «П`єрсак проти Бельгії» (Piersack v. Belgium) від 1 жовтня 1982р. Європейський суд з прав людини, встановивши порушення положень частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначив, що будь-який суддя, стосовно неупередженості якого є законні сумніви, повинен вийти зі складу суду.

У п. 132 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гарабін проти Словаччини» (Harabin v. Slovakia) від 20 лютого 2013 року зазначено, що існування національних процедур для забезпечення неупередженості, а саме правил, що регулюють відвід судді, є важливим фактором. Такі правила виявляють особливу увагу національного законодавства до усунення всіх обґрунтованих сумнівів у неупередженості судді чи суду і є спробою забезпечити неупередженість, усуваючи причини таких сумнівів. На додаток до забезпечення відсутності упередженості як такої, ці правила спрямовані на усунення будь-яких проявів упередженості і таким чином слугують зміцненню довіри громадськості до суду.

Головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначає, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду».

Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного».

У випадку ж самовідводу сам суддя повинен бути переконаним, що є достатньо фактів, які свідчать про його безсторонність.

Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими» (рішення ЄСПЛ від 09 листопада 2006 року у справі «Білуха проти України» (Belukha v. Ukraine), заява № 33949/02).

Як вбачається із поданої заяви Заступника Генерального прокурора про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Господарського суду міста Києва від 20.01.2021 у справі № 910/5217/20, такою нововиявленою обставиною заявник вказує скасування Північним апеляційним господарським судом наказу Міністерства юстиції України від 24.07.2020 № 2544/5 у постанові від 15.12.2021 у справі № 910/3520/21.

Оскільки рішення у вказаній господарській справі № 910/3520/21 про відмову у задоволенні позову було прийнято 04.08.2021 Господарським судом міста Києва в особі судді Трофименко Т.Ю., то в аспекті суб`єктивного критерію у стороннього спостерігача може виникнути сумнів щодо наявності у судді особистого переконання чи інтересу щодо розгляду заяви про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Господарського суду міста Києва від 20.01.2021 у справі № 910/5217/20.

Отже, з метою усунення будь-яких можливих сумнівів учасників справи щодо об`єктивності та неупередженості судового складу під час розгляду справи № 910/5217/20, суддя Трофименко Т.Ю., керуючись ч. 1 ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, вважає за необхідне та доцільне заявити самовідвід від розгляду заяви Заступника Генерального прокурора про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Господарського суду міста Києва від 20.01.2021 у справі № 910/5217/20.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Господарського процесуального кодексу України у разі задоволення заяви про відвід судді, який розглядає справу одноособово, справа розглядається в тому самому суді іншим суддею, який визначається у порядку, встановленому статтею 32 цього Кодексу.

Ураховуючи викладене, керуючись статтями 32, 35, 37, 38, 39, 40, 233-235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Задовольнити самовідвід судді Трофименко Т.Ю. від розгляду заяви Заступника Генерального прокурора про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Господарського суду міста Києва від 20.01.2021 у справі № 910/5217/20.

2. Відвести суддю Трофименко Т.Ю. від розгляду заяви Заступника Генерального прокурора про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Господарського суду міста Києва від 20.01.2021 у справі № 910/5217/20.

3. Матеріали заяви за нововиявленими обставинами у справі № 910/5217/20 передати уповноваженій особі для вирішення питання про повторний автоматичний розподіл справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання 07.02.2022 та оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Ю. Трофименко