ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" лютого 2022 р.м. ХарківСправа № 5023/10655/11 (922/4729/21)

Господарський суд Харківської області у складі:

головуючий суддя Усатий В.О.

судді: Яризько В.О. , Хотенець П.В.

без виклику представників учасників справи,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лозівський ковальсько механічний завод», 64602, Харківська область, м. Лозова, вул. Свободи, 24,
до Державного підприємства «Завод імені В.О. Малишева», 61001, м. Харків, вул. Плеханівська, 126,
про стягнення коштів в межах справи про банкрутство державного підприємства «Завод ім. В.О. Малишева»,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Лозівський ковальсько-механічний завод» звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Державного підприємства «Завод імені В.О. Малишева» про стягнення заборгованості за Договором підряду № 115/436-473дп від 20.06.2018 у розмірі 182153,41 грн, з яких: сума основного боргу у розмірі 123432,00 грн, пеня у розмірі 22167,00 грн, 3% річних у розмірі 10850,60 грн та інфляційні втрати у розмірі 25703,81 грн.

За попереднім (орієнтовним) розрахунком судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, витрати складаються з суми судового збору за подання даного позову до суду у розмірі 2732,30 грн.

В провадженні Господарського суду Харківської області знаходиться справа про банкрутство Державного підприємства «Завод ім. В.О. Малишева», яка розглядається колегією суддів у складі: головуючий суддя Усатий В.О., судді Хотенець П.В. та Яризько В.О.

Відповідно до ч. 2 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною яких є боржник.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, позовна заява (вх. 4729/21 від 01.12.2021) передана на розгляд в межах справи про банкрутство у складі суду: головуючий суддя Усатий В.О., судді Хотенець П.В., Яризько В.О.

Ухвалою суду від 02.12.2021 прийнято позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Лозівський ковальсько механічний завод» (вх. № 4729/21 від 01.12.2021) до розгляду в межах справи № 5023/10655/11 про банкрутство Державного підприємства «Завод ім. В.О. Малишева». Ухвалено розгляд справи № 922/4729/21 здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов 15 днів з моменту отримання копії даної ухвали. Встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив 5 днів з моменту його отримання відповідно до положень статті 251 ГПК України.

21.12.2021 на адресу суду від Державного підприємства «Завод імені В.О. Малишева» надійшов відзив на позовну заяву (вх. 30129), в якому останній просив застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вказаний відзив досліджено судом та приєднано до матеріалів справи.

За висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у справі матеріалами.

Згідно із ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

20.06.2018 між Державним підприємством «Завод імені В.О. Малишева» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лозівський ковальськомеханічний завод» (підрядник) укладено Договір підряду № 115/436-473дп (далі Договір) (а.с. 16-19).

02.07.2018 між вказаними сторонами було укладено Додаткову угоду № 1 до договору підряду № 115/436-473дп від 20.06.2018 (далі Додаткова угода), якою внесено зміни до окремих положень Договору (а.с. 19).

Відповідно до п. 1.1 Договору (в редакції п. 1 Додаткової угоди), підрядник зобов`язується на свій ризик виконати роботи з термічної обробки карток та/або виготовлення деталей з давальницької сировини Замовника, зазначені в Специфікаціях до цього договору, а замовник зобов`язується прийняти якісно виконані роботи та оплатити їх відповідно до умов цього Договору.

Згідно п. 1.2 Договору, з урахуванням змін, встановлених Додатковою угодою, умови, вартість та строки виконання робіт за цим договором вказуються у Специфікаціях до договору.

Пунктом 1.3 Договору, з урахуванням змін, встановлених Додатковою угодою встановлено, що результатом робіт є термічна обробка карток та/або деталі, виготовлені з давальницької сировини замовника.

Відповідно до п. 2.4 Договору в редакції Додаткової угоди, замовник зобов`язаний забезпечити передачу карток для термічної обробки та/або давальницької сировини для виготовлення деталей за відповідним актом приймання-передачі. Картки та/або давальницька сировина передаються із вказанням їх заставної вартості.

Згідно п. 2.6 Договору в редакції Додаткової угоди, приймання підрядником карток та/або давальницької сировини за цим договором здійснюватиметься ВТК підрядника.

Пунктом 3.1 Договору в редакції Додаткової угоди визначено, що ціна договору складає сумарну вартість робіт відповідно до Специфікацій цього договору.

У відповідності до п. 5.2 Договору в редакції Додаткової угоди, замовник здійснює попередню оплату у розмірі 100% від вартості робіт у п`ятиденний строк з моменту підписання відповідної специфікації, якщо інші умови оплати не передбачені у відповідній специфікації.

Згідно п. 7.1 Договору, за порушення умов даного договору винна сторона зобов`язана відшкодувати збитки відповідно до діючого законодавства України та цього договору.

Положеннями п. 7.2 Договору визначено, що замовник за даним договором несе наступну відповідальність: у випадку порушення строків оплати замовник сплачує підрядникові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу.

Пунктами 6.1, 6.2 Договору встановлено, що даний договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 31.12.2018. Сплив строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення зобов`язань, що мали місце на момент припинення дії Договору.

В наступному, між Державним підприємством «Завод імені В.О. Малишева» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лозівський ковальськомеханічний завод» (підрядник) підписано та скріплено печатками Специфікацію № 3 від 01.08.2018 (далі специфікація № 3) (а.с. 25).

Специфікацією № 3 погоджено виконання робіт на суму 9000,00 грн.

У відповідності до п. п. 1, 2 Специфікації № 3, для виготовлення деталей згідно специфікації № 3 замовник передає виконавцю за актом приймання-передачі давальницьку сировину, у номенклатурі та кількості згідно додатку до специфікації № 3. Передача повинна бути здійснена у строк, що не перевищує 5 робочих днів з моменту підписання сторонами цієї специфікації.

Як зазначено вище, умовами договору в редакції Додаткової угоди замовник здійснює попередню оплату у розмірі 100% від вартості робіт у п`ятиденний строк з моменту підписання відповідної специфікації, якщо інші умови оплати не передбачені у відповідній специфікації.

Таким чином, відповідач повинен був остаточно розрахуватись з позивачем до 06.08.2018 (включно).

Згідно матеріалів справи, сторонами було складено та підписано акт № ЗТ-7086 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 25.09.2021 (а.с. 44).

Зі вказаного акту вбачається, що ТОВ «Лозівський ковальсько-механічний завод» були проведені, а ДП «Завод ім. В.О. Малишева» прийняті роботи на загальну суму 119022,00 грн, які складаються, в тому числі, з робіт, визначених в специфікації № 3 на суму 9000,00 грн.

Крім того, між Державним підприємством «Завод імені В.О. Малишева» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лозівський ковальськомеханічний завод» (підрядник) підписано та скріплено печатками Специфікацію № 7 від 16.10.2018 (далі специфікація № 7) (а.с. 33).

Специфікацією № 7 погоджено виконання робіт на суму 114 432,00 грн.

У відповідності до п. 1 Специфікації № 7, для виконання робіт замовник за актом-приймання передачі передає виконавцю давальницьку сировину, матеріал спецсталь «71».

Умовами специфікації № 7 встановлено здійснення виконавцем оплати згідно п. 5.2 договору.

Відповідно до п. 3 Специфікації № 7, склад комплект визначений та погоджений сторонами в додатку № 1 до специфікації № 7.

Враховуючи, що п. 5.2 Договору в редакції Додаткової угоди встановлено, що замовник здійснює попередню оплату у розмірі 100% від вартості робіт у п`ятиденний строк з моменту підписання відповідної специфікації, відповідач повинен був остаточно розрахуватись з позивачем до 22.10.2018 (включно).

Вказані роботи за специфікацією № 7 та додатком № 1 до специфікації № 7 на загальну суму 114 432,00 грн були виконані позивачем та прийняті відповідачем про що свідчить акт № ЗТ-7117 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 07.12.2018 (а.с. 46).

Згідно матеріалів справи, позивач направляв відповідачу претензію за вих. № 16/457П від 07.07.2021 про прострочення оплати за Договором № 115/436-473дп від 20.06.2018 та додатковою угодою № 1 від 02.07.2018 (а.с 47).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач на зазначену претензію направив листа за вих. 002-16/013/4519 від 26.08.2021, в якому із зазначеними ТОВ «Лозівський ковальсько-механічний завод» обґрунтуванням заборгованості не погодився та просив уточнити підстави виникнення зазначеної заборгованості (а.с. 48).

Позивач зазначає, що станом на день звернення до суду, відповідачем заборгованість за специфікацією № 3 у розмірі 9000,00 грн та специфікацією № 7 у розмірі 114 432,00 грн не погашено.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, а також нарахування відповідачу:

1. За специфікацією № 3 пені у розмірі 1625,57 грн, 3 % річних у розмірі 843,29 грн, інфляційних втрат у розмірі 2065,59 грн;

2. За специфікацією № 7 пені у розмірі 20 541,33 грн, 3% річних у розмірі 10 007,31 грн, інфляційних втрат у розмірі 23 638,22 грн.

Відповідач в свою чергу заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Вказує, що позивачем, на підтвердження своїх позовних вимог, які ґрунтуються на специфікації № 3 у розмірі 9000,00 грн не надано акту приймання-передачі робіт з виготовлення деталей з давальницької сировини за вказаною специфікацією на визначену в ній суму. На думку відповідача, у зв`язку з тим, що в акті здачі-приймання робіт включено, крім робіт передбачених специфікацією № 3 й інші роботи, а роботи в загальній сукупності виконано на суму, що перевищує розмір встановлений специфікацією № 3, вимоги позивача за специфікацією № 3 на суму 9000,00 грн є необґрунтованими. Також. відповідач зазначає, що повивачем не надано доказів виконання п. п.п 4.1 4.2 Договору, а саме сертифікатів якості з відмітками ВТК підрядника та 85 ВП МОУ.

Крім того, відповідач заявляє про застосування строків позовної давності до заявлених вимог щодо стягнення суми борги, пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

За приписами ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до статті 173 Господарського кодексу України , господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 ГК України).

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Укладений між сторонами Договір № 115/436-473дп від 20.06.2018 за своєю правовою природою є договором підряду, за яким одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно зі статтею 846 Цивільного кодексу України, строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Відповідно до ч. 1 статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Приписами ч. 1 статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 статті 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Щодо доводів відповідача про те, що позивачам на підтвердження позовних вимог які ґрунтуються на Специфікації № 3 не надано акту приймання-передачі робіт з виготовлення деталей з давальницької сировини на суму 9000,00 грн.

Суд критично оцінює вказані доводи відповідача, оскільки в даному випадку обов`язком позивача було вчинити на користь відповідача певну дію (виконати роботи визначені Специфікацією № 3), а обов`язком відповідача сплати грошові кошти за такі виконані робіт.

Матеріалами справи підтверджується, що перелік робіт передбачених Специфікацією № 3 було виконано, виконані роботи передані відповідачу та прийняті останнім, а сума зазначених виконаних робіт, яка вказана в акті здачі-прийняття робіт, не перевищує розміру погодженого сторонами в Специфікації № 3 (акт № ЗТ-7086 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 25.09.2018).

Суд зазначає, що включення позивачем в перелік виконаних робіт й інших, не передбачених відповідною специфікацію робіт, не спростовує факту виготовлення деталей з давальницької сировини на суму 9000,00, передбаченою Специфікацією № 3.

Також, відповідач просить відмовити у задоволенні позову, оскільки позивачем не надано доказів виконання п. п. 4.1 4.2 Договору, а саме сертифікатів якості з відмітками ВТК підрядника та 85 ВП МОУ.

Суд не приймає вказані доводи відповідача, оскільки сертифікати якості з відмітками ВТК підрядника та 85 ВП МОУ є документами, які в даному випадку підтверджують відповідність виконаних робіт вимогам якості.

Вказані сертифікати, згідно приписів встановлених Договором мали передаватись відповідачеві та перевірятись останнім в процесі здачі-прийняття виконаних робіт.

Наявність сертифікатів якості з відмітками ВТК підрядника та 85 ВП МОУ не доводять факту виконання чи невиконання таких робіт, прийняття чи не прийняття робіт, такі сертифікати гарантують якість виконаної роботи; в даному випадку факт здачі-прийняття робіт підтверджуються актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) від № З-7086 від 25.09.2018 та № ЗТ-7117 від 07.12.2018, які додані позивачем до заяви. В актах приймання-передачі відсутні зауваження замовника щодо якості та обсягу виконаних робіт.

Обов`язок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт негайно про них заявити (у тому числі шляхом мотивованої відмови від підписання акта виконаних робіт) законом і договором покладений саме на Замовника (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 24.10.2018 у справі №910/2184/18, від 16.09.2019 у справі №921/254/18, від 15.10.2019 у справі №921/262/18, від 05.02.2020 у справі №904/2082/19).

Натомість, в матеріалах справи містяться акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), з яких вбачається, що позивачем виконані, а відповідачем прийняті передбачені специфікаціями роботи.

Таким чином, враховуючи відсутність доказів сплати відповідачем коштів за укладеними специфікаціями № 3 та № 7, наведене свідчить про порушення ДП "Завод ім. В.О. Малишева" умов Договору та виникнення у останнього обов`язку з оплати виконаних позивачем робіт у розмірі 9000,00грн за Специфікацією № 3 та у розмірі 114 432,00 грн за Специфікацією № 7. Отже, наявність порушеного права ТОВ «Лозівський ковальськомеханічний завод».

Разом з тим, відповідачем у справі заявлено клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності. Розглянувши заявлене відповідачем клопотання, суд зазначає про наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою №14902/04 у справі відкрите акціонерне товариство «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №№ 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Встановлення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і застосування норм матеріального права, і правила обчислення позовної давності, і захист порушеного права.

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в ст. 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого ст. 74 ГПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Як свідчать матеріали справи та встановлено судом, відповідач повинен був остаточно розрахуватись з позивачем за специфікацією № 3 до 06.08.2018 (включно), а за специфікацією № 7 до 22.10.2018 (включно). Тобто граничними днями для виконання грошових зобов`язань відповідачем за специфікацією № 3 було 06.08.2018, а за специфікацією № 7 - 22.10.2018.

Проте, з відповідним позовом до суду позивач звернувся лише 30.11.2021 (що підтверджується відміткою поштового відділення на конверті, в якому позов надійшов до суду), тобто з пропуском встановленого законом трирічного строку позовної давності.

Позовна давність застосовується у разі встановлення судом наявності порушеного права. Як встановлено та зазначено вище, суд дійшов висновку про наявність порушеного права ТОВ «Лозівський ковальськомеханічний завод», на захист якого ним подано відповідний позов до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду із позовом з вимогою про стягнення заборгованості з оплати виконаних робіт за Договором підряду № 115/436-473дп від 20.06.2018 в редакції додаткової угоди № 1 від 02.07.2018 та Специфікацією № 3 від 01.08.2018, Специфікацією № 7 від16.10.2018 до вказаного договору підряду.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову про стягнення основної заборгованості у загальному розмірі 123432,00 грн.

Оскільки в позові про стягнення основної заборгованості за договором відмовлено, також не підлягає задоволенню позов в частині стягнення пені, інфляційних та 3 % річних, які є похідними від вимог про стягнення основного боргу.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, керуючись ст. 129 ГПК України, судові витрати по сплаті судового збору суд покладає на позивача, оскільки, за наслідками розгляду справи у позові відмовлено повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7, 8 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. ст. 4, 12, 46, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 232-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено та підписано 01.02.2022. (29.01.2022, 31.01.2022 - вихідні, 31.01.2022 головуючий суддя Усатий В.О. перебув у відрядженні).

Головуючий суддя Суддя Суддя В.О. Усатий П.В. Хотенець В.О. Яризько