СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2022 року м. Харків Справа № 913/515/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Барбашова С.В. , суддя Чернота Л.Ф.

за участю секретаря судового засідання Казакової О.В.

та представників сторін:

позивача - Гамрецький Є.О.,

відповідача - Осика М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх.№3853) на рішення Господарського суду Луганської області від 06.10.2021 (суддя Секірський А.В., повний текст складено 06.10.2021) у справі №913/515/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лаб-Універсум", м. Київ

до фізичної особи-підприємця Бушти Романа Ігоревича, м. Луганськ

про стягнення 129 318 грн 84 коп.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Лаб-Універсум" звернулося до Господарського суду Луганської області з позовною заявою до фізичної особи-підприємця Бушти Романа Ігоревича про стягнення 3% річних в сумі 36 845 грн 85 коп., інфляційних втрат в сумі 92 472 грн 99 коп., всього 129 318 грн 84 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, в порушення умов договору поставки не розрахувався за поставлений відповідачем товар, у зв`язку з чим, за останнім утворилась заборгованість в розмірі 398000 грн., яка підтверджена рішенням Господарського суду Луганської області від 21.10.2013 у справі №913/2351/13. Вказані обставини, як зазначає позивач, є підставою для нарахування відповідачу 3% річних та інфляційних втрат на підставі ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 06.10.2021 у справі №913/515/21 позов задоволено частково. Стягнуто з фізичної особи-підприємця Бушти Романа Ігоревича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лаб-Універсум" 3% річних в сумі 34 478 грн 79 коп., інфляційні втрати в сумі 88 913 грн 20 коп. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Місцевий господарський суд виходив з того, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Судом першої інстанції було встановлено, що здійснений позивачем розрахунок є неправильним, оскільки 3% річних та інфляційних втрат можуть нараховуватись на суму основного боргу, необтяжену іншими нарахуваннями. Натомість, позивачем здійснено нарахування 3% річних та інфляційних втрат на суму 413 934 грн 61 коп., яка окрім суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання в розмірі 398 000 грн. складається із суми 3% річних та судового збору. Крім того, як зазначив місцевий господарський суд, позивачем неправильно визначено період нарахування 3% річних, а при розрахунку інфляційних втрат не застосовані індекси інфляції за грудень 2018-2019 років.

Відповідач із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, просить це рішення скасувати та прийняти нове, яким в позові відмовити.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що рішення Господарського суду Луганської області від 21.10.2013 у справі №913/2351/13 перебувало на примусовому виконанні Артемівського відділу Державної виконавчої служби міста Луганська ГТУЮ у Луганській області; на момент вчинення виконавчих дій відповідач перебував у трудових відносинах з ТОВ «Галіал»; на адресу роботодавця надійшла постанова державного виконавця про здійснення відрахування із доходів боржника на користь стягувача в розмірі 20% щомісячно; крім того, 22.04.2020 на підставі постанов державного виконавця про арешт коштів боржника здійснено списання грошових коштів Бушти Р.І., наявних на рахунках у фінансових установах, зокрема, «Монобанк» та ПАТ КБ «Приватбанк». Вказані обставини, як зазначає апелянт, не були повідомлені позивачем суду першої інстанції під час розгляду справи, у зв`язку з чим, суд при прийнятті оскаржуваного рішення не врахував факт сплати відповідачем боргу 22.04.2020.

Позивач надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому проти доводів відповідача заперечує, вказує на те, що рішення суду у справі №913/2351/13 було фактично виконано 16.07.2021, в день перерахування державним виконавцем грошових коштів в розмірі 413934,61 грн. на рахунок ТОВ "Лаб-Універсум".

Позивач погоджується із здійсненим судом першої інстанції розрахунком 3% річних та інфляційних втрат, зазначає про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Просить залишити рішення місцевого господарського суду без змін, апеляційну скаргу відповідача - без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 21.10.2013 у справі №913/2351/13 позовні вимоги задоволено у повному обсязі та стягнуто з фізичної особи-підприємця Бушти Романа Ігоровича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лаб-Універсум" борг в сумі 398 000 грн, 3% річних в сумі 7 818, 25 грн та судовий збір в сумі 8 116, 36 грн (а.с.16).

Вказаним рішенням у справі №913/2351/13 встановлено, що ТОВ "Лаб-Універсум" (постачальник) на виконання договору, укладеного з ФОП Буштою Р.І. (покупець) поставив останньому товар на загальну суму 398000 грн., що підтверджується належним чином оформленою видатковою накладною №РН-1166 від 24.12.2012 та довіреністю №3 від 19.12.2012.

У справі №913/2351/13 суд встановив факт невиконання відповідачем зобов`язання з оплати товару, що стало підставою для стягнення з відповідача 398000 грн. основного боргу, а також 3% річних в розмірі 7818,25 грн. за період з 01.01.2013 по 27.08.2013.

Рішення Господарського суду Донецької області Луганської області від 21.10.2013 у справі № 913/2351/13 не оскаржувалося в апеляційному порядку, набрало законної сили.

На виконання вказаного рішення, 05.11.2013 Господарським судом Луганської області видано відповідний наказ (а.с.20).

З матеріалів справи вбачається, що з 2013 наказ Господарського суду Луганської області від 05.11.2013 у справі №913/2351/13 перебував на примусовому виконанні у Артемівському відділі державної виконавчої служби міста Луганська Головного територіального управління юстиції у Луганській області (а.с.47-53).

Постановою державного виконавця від 29.11.2013 відкрито виконавче провадження №40952444 з примусового виконання наказу від 05.11.2013 №913/2351/13.

Постановою державного виконавця Луганського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 17.06.2021 виконавче провадження № 40952444 закінчено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" у зв`язку із сплатою боргу в повному обсязі (а.с.46).

16.07.2021 грошові кошти в розмірі 413 934, 61 грн перераховано Луганським міським відділом державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Лаб-Універсум", що підтверджується банківською випискою АТ «ОТП БАНК» з рахунку стягувача (а.с.44-45).

Оскільки відповідач не своєчасно виконав грошові зобов`язання з оплати поставленого відповідачем товару, позивач звернувся до суду із цим позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача 3% річних за період з 29.07.2018 по 16.07.2021 в розмірі 36845,85 грн. та інфляційні втрати за період з серпня 2018 по червень 2021 в розмірі 92472,99 грн.

Судова колегія враховує наступне.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст.599 Цивільного кодексу України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку процентів річних та інфляційних втрат до повного виконання грошового зобов`язання.

Вказана правова позиція узгоджується з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №916/190/18, а також в постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №914/1033/17, від 11.05.2018 у справі №914/1487/17.

З матеріалів справи вбачається, що у 2012 році відповідач допустив прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати поставленого відповідачем товару на суму 398000 грн.

Вказані обставини встановлені рішенням Господарського суду Луганської області від 21.10.2013 у справі №913/2351/13 та є преюдиціальними у цій справі, відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України.

Зобов`язання з оплати виконано відповідачем 16.07.2021, в день надходження грошових коштів на рахунок стягувача, що підтверджується банківською випискою АТ «ОТП БАНК» (а.с.44-45).

Таким чином, правомірним є нарахування відповідачу 3% річних та інфляційних втрат з 29.07.2018 по 15.07.2021, оскільки день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюються відповідні нарахування.

В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції дійшов висновку про те, що днем фактичного виконання відповідачем судового рішення у справі № 913/2351/13 є дата закінчення виконавчого провадження, тобто 17.06.2021, у зв`язку з чим, здійснив власний розрахунок 3% річних та інфляційних втрат за період з 29.07.2018 по 17.06.2021.

Колегія суддів вважає вказані висновки суду помилковими, оскільки з урахуванням пункту 30.1 статті 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

Враховуючи, що грошові кошти в розмірі 413934,61 грн. за наказом суду №913/2351/13 від 05.11.2013 зараховано на рахунок стягувача 16.07.2021, що підтверджується банківською випискою (а.с.44-45), то вказана дата і є днем фактичного виконання відповідачем зобов`язання з оплати боргу.

Разом із тим, відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції позивачем не оскаржено.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив про те, що погоджується із здійсненим судом першої інстанції розрахунком 3% річних та інфляційних втрат, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

У відзиві на апеляційну скаргу та в судовому засіданні 01.02.2022 представник позивача просив залишити оскаржуване рішення суду без змін, апеляційну скаргу відповідача - без задоволення.

Враховуючи наведене, колегія суддів переглядає справу в межах доводів і вимог апеляційної скарги.

Позивачем нараховано 3% річних та інфляційні втрати на суму боргу - 413934,61 грн., яка включає в себе основний борг в розмірі 398000 грн., а також 3% річних в розмірі 7818,25 грн та судовий збір в розмірі 8116,36 грн., стягнуті за рішенням суду у справі №913/2351/13.

Однак, базою (основою) для нарахування 3% річних та інфляційних втрат, згідно з вимогами ст.625 ЦК України, є сума основного боргу, необтяжена іншими нарахуваннями (аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 12.03.2018 у справі №914/712/16).

Враховуючи наведене, суд першої інстанції правомірно здійснив розрахунок 3% річних та інфляційних втрат на суму основного боргу в розмірі 398000 грн.

Здійснений судом першої інстанції розрахунок 3% річних та інфляційних втрат є арифметично правильним.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних в сумі 34 478, 79 грн та інфляційних втрат в сумі 88 913, 20 грн.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що на момент вчинення державним виконавцем виконавчих дій він перебував у трудових відносинах з ТОВ «Галіал»; на адресу роботодавця надійшла постанова державного виконавця про здійснення відрахування із доходів боржника на користь стягувача в розмірі 20% щомісячно; крім того, 22.04.2020 на підставі постанов державного виконавця про арешт коштів боржника здійснено списання грошових коштів Бушти Р.І. , наявних на рахунках у фінансових установах, зокрема, «Монобанк» та ПАТ КБ «Приватбанк».

Вказані обставини, як зазначає апелянт, не були повідомлені позивачем суду першої інстанції під час розгляду справи, у зв`язку з чим, судом не було враховано факт виконання боржником рішення суду 22.04.2020.

З цього приводу судова колегія зазначає наступне.

Так, згідно відповіді Пенсійного фонду України про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, боржник - Бушта Р.І. працює в ТОВ «Галіал» (вказана інформація міститься в листі Луганського міського відділу Державної виконавчої служби ГТУЮ у Луганській області №4945/16.1-41 від 27.04.2016, а.с.34).

Відповідно до інформації про виконавче провадження (а.с.47), 05.03.2020 державний виконавець прийняв постанову про передачу виконавчого документу на виконання до підприємства - ТОВ «Галіал» для здійснення відрахувань із доходів боржника.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту надходження від Товариства з обмеженою відповідальністю "Галіал" утриманих коштів із заробітної плати боржника на відповідний рахунок виконавчої служби.

Докази списання 22.04.2020 грошових коштів із рахунків Бушти Р.І. в «Монобанк» та ПАТ КБ «Приватбанк» в межах виконавчого провадження матеріали справи також не містять.

Судова колегія зазначає, що рівність усіх учасників судового процесу, диспозитивність, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості є одними з основних засад судочинства, закріпленими у статті 124 Конституції України, статтях 2, 7, 13, 14 ГПК України.

Позивач як особа, яка вважає, що її право порушено, самостійно визначає докази, які, на його думку, підтверджують заявлені вимоги.

Відповідач вправі подати суду докази, які спростовують заявлені вимоги.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах сторін.

Позивач, звертаючись до суду з позовом, надав докази на підтвердження обставин щодо сплати відповідачем боргу, зокрема, банківську виписку про перерахування 16.07.2020 державною виконавчою службою грошових коштів в розмірі 413 934, 61 грн на рахунок ТОВ "Лаб-Універсум" згідно наказу суду №913/2351/13.

Водночас, відповідач, зазначаючи про те, що рішення суду у справі №913/2351/13 ним виконувалось щомісячно шляхом відрахування із заробітної плати 20%, а також шляхом списання грошових коштів 22.04.2020 з його рахунків у банківських установах, не надав суду першої інстанції жодних доказів на підтвердження цих обставин.

Враховуючи наведене, та з урахуванням принципу змагальності сторін, обставини, на які посилається відповідач є недоведеними, не повідомлялися ним суду першої інстанції та відповідно не могли бути враховані під час розгляду справи.

Крім того, судова колегія звертає увагу, що обставина часткової оплати боргу впливає на порядок нарахування 3% річних та інфляційних втрат, проте, не є підставою для відмови в позові, як про це просить відповідач в апеляційній скарзі.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги відповідача є непідтвердженими та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Приймаючи до уваги всі наведені обставини в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що є підставою для залишення апеляційної скарги відповідача без задоволення, а рішення господарського суду Луганської області від 06.10.2021 року у справі №913/515/21 - без змін.

З урахуванням приписів статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.270, п.1 ч.1 ст. 275, ст.ст.276, 282, Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Луганської області від 06.10.2021 року у справі №913/515/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку ст.ст.287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 07.02.2022р.

Головуючий суддя О.Є. Медуниця

Суддя С.В. Барбашова

Суддя Л.Ф. Чернота