ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2022 року м. Черкаси справа № 925/1703/21

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Чевгуза О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «НІСА»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЛАСОВ ТРАНС»

про відшкодування збитків у розмірі 78 730,00 грн,

без повідомлення (виклику) сторін,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Черкаської області звернулося з позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «НІСА» (вул. Молодогвардійська, 28А, м. Київ, 03151, ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЛАСОВ ТРАНС» (вул. Петровського, буд. 163, кв. 175, м. Черкаси, 18005, ) про стягнення збитків у розмірі 78 730,00 грн та понесених судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з вини працівника відповідача (водія) був пошкоджений товар - вантаж, переданий позивачем для перевезення, з посиланням на неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору про надання послуг з перевезення вантажів № 13/21 від 11.05.2021 (Договір). Так, водій, без дозволу, за власною ініціативою, почав завантажувати вантаж у транспортний засіб. При цьому, товар впав на землю та був пошкоджений: порушена цілісність пакування, деформовано товар. В результаті позивачу завдані збитки у розмірі 78 730,0 грн (ціна товару). Дії особи, з вини якої заподіяна шкода, зафіксовані актом, складеним свідками, та відеозаписом.

Ухвалою від 17.12.2021 Господарський суд Черкаської області прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі; справу вирішив розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини 4 статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Ухвала про відкриття провадження у справі була надіслана на адреси сторін рекомендованим листом, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення позивачу та відповідачу.

30 грудня 2021 року від відповідача до суду надійшов відзив на позов, відповідно до якого, він визнає, що між сторонами був укладений Договір та позивачем була подана заявка на перевезення товару, яка міститься в матеріалах справи; у задоволені позовних вимог просить відмовити повністю, оскільки:

він є неналежним відповідачем у справі; відповідно до посадових (службових) обов`язків водія автотранспортного засобу, який знаходиться в трудових відносинах з ТОВ «ВЛАСОВ ТРАНС», згідно з «Робочою інструкцією водія автотранспортних засобів» не входить навантаження чи розвантаження товару, він може лише контролювати таке завантаження та розміщення у кузові транспортного засобу;

Договір не може регулювати відносини сторін, оскільки не відбулося завантаження вантажу (передачі перевізникові), перевезення та відповідно не відбулося покладання обов`язків щодо збереження вантажу та відшкодування витрат за його пошкодження; відповідач не порушив господарського зобов`язання перед позивачем, отже відсутні і підстави для відшкодування збитків;

працівник (водій) до пошкодження товару не причетний; жодний доказ, який наявний в матеріалах справи не підтверджує зворотного;

товар, який був пошкоджений - дріт і його падіння на підлогу не може мати наслідком знищення такого товару;

наданні позивачем докази не підтверджують обставин заподіяння шкоди: ким заподіяна шкода, з яких причин, її розмір; є неналежними, не допустимим та недостовірними;

пошкодження товару містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 136 КУпАП;

позов необґрунтований, склад господарського правопорушення - відсутній.

У відзиві наведено орієнтовний розрахунок судових витрат, до яких відповідач включив також витрати на професійну правничу допомогу - 30 000,00 грн.

13 січня 2022 року від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої він не погоджується із запереченнями відповідача.

Так, зауваження відповідача про те, що в посадовій інструкції не зазначено обов`язку ОСОБА_1 (водія) навантажувати товар, на думку позивача, не заслуговують на увагу.

ОСОБА_1 прибув до складу позивача саме як працівник відповідача, виконуючи обов`язки експедитора за Договором. Позивач не ознайомлений і не міг бути ознайомленим з посадовими інструкціями працівників відповідача. Саме ОСОБА_1 відповідач зазначив як фактичного виконавця всіх послуг за узгодженою заявкою, і саме тому позивач надав ОСОБА_1 , як працівнику відповідача, доступ до товару (вантажу).

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Покладення обов`язку відшкодувати шкоду на юридичну або фізичну особу пояснюється тим, що працівник у даному випадку юридично втілює його волю. Тобто юридична або фізична особа реалізує свою цивільну правоздатність, зокрема, деліктоздатність, через дії своїх працівників. Отже, дії працівників юридично сприймаються як дії самої юридичної або фізичної особи. А це означає, що вина за завдану шкоду має розглядатися як вина юридичної особи, з якою працівник перебуває в трудових відносинах.

Позивач відхиляє доводи відповідача про те, що завантаження не відбулось, тому на того не було покладено обов`язку по збереженню товару. Згідно з п. 2.1.2 Договору врегульовано не тільки перевезення, а й навантаження товару.

Отже, відповідальність за пошкодження товару несе ТОВ «Власов Транс», оскільки водій ОСОБА_1 є працівником ТОВ «Власов Транс», що підтверджується наказом про прийняття на роботу.

Відповідно до п. 5.1 Договору, у випадку псування або втрати вантажу з вини виконавця (відповідача), останній відшкодовує замовнику (позивачу) збитки у розмірі дійсної вартості втраченого або відсутнього вантажу, а за псування - в розмірі прямої дійсної шкоди, включаючи втрату товарного виду в термін 30 днів з моменту визначення розміру збитку.

Пошкоджений товар було списано, що підтверджується актом списання, копія акту та наказу про призначення комісії додана до відповіді на відзив.

Позивач заперечив щодо заявленої суми витрат на правничу допомогу, оскільки вона є завищеною, не обґрунтованою та не підтвердженою жодним належним доказом, а, отже, не підлягає стягненню.

21 січня 2022 року від відповідача до суду надійшли письмові заперечення, які головним чином зводяться до того, що:

сторони не погоджували навантаження та/або розвантаження товару перевізником;

відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення;

акт списання не містить даних про членів комісії (тільки прізвище та ініціали);

відсутнє підтвердження характеру пошкодження; позивач списав майно, що унеможливлює визначення дійсної вартості його залишків та придатності чи непридатності такого майна. Наявність деформації дроту дає можливість здійснити його перемотування і виправлення пошкодження, що матиме наслідком відновлення пошкодженого товару. Навіть без проведення таких робіт, сам по собі дріт є матеріальною цінністю (метал + мідь). А при відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Відтак, у випадку ухвалення судом рішення про стягнення з відповідача повної вартості пошкодженого майна, відповідач просить вирішити питання про передачу пошкодженого майна шляхом зобов`язання ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «НІСА» передати у власність ТОВ «ВЛАСОВ ТРАНС» пошкоджене майно.

При цьому, відповідач посилається на висновки ВС України в постанові від 28.01.2015 у справі № 6-229цс14, ВГС України в постанові від 20.09.2017 по справі № 910/20388/16, ВС у постанові від 15.06.2018 по справі № 910/13769/17 про те, що, оскільки пошкоджений товар не був прийнятий до перевезення, то і відповідальність за його збереження перевізник не може нести як і у випадку здійснення чи не здійснення працівником юридичної особи дій, що не входять до трудових (службових) обов`язків такого працівника.

Відповідно до частини 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Оскільки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, у відповідності до ч. 5 ст. 252 ГПК України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до статті 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частина 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд встановив такі обставини.

11 травня 2021 року між ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «НІСА» (довіритель, замовник, позивач) та ТОВ «ВЛАСОВ ТРАНС» (виконавець, відповідач) було укладено договір № 13/21 про надання послуг з перевезення вантажів, за умовами якого виконавець бере на себе зобов`язання з перевезення вантажів (автомобілем), а замовник зобов`язується сплатити виконавцю передбачену даним договором винагороду і відшкодувати витрати, понесені в процесі виконання доручення за цим договором (п. 1.1).

Замовник зобов`язується надати вантаж для навантаження в терміни та обсягах, зазначених у заявках на кожну партію; оформити всі товаросупровідні документи та організувати інформаційний супровід вантажу на всьому шляху слідування; прийняти роботу, виконану виконавцем, відповідно до договору, що підтверджується підписанням акту прийому-передачі виконаних робіт (п. 2.1.1 - 2.1.4).

Виконавець зобов`язується виконати роботу, передбачену договором, додатком до договору та заявкою в термін, своїми засобами (п. 3.1.1); надавати замовнику протягом 10-ти днів всі документи, що підтверджують виконання заявки в тому числі підготувати акт прийому-передачі виконаних робіт (п. 3.1.4).

У випадку псування або втрати вантажу з вини виконавця, останній відшкодовує замовнику збитки у розмірі дійсної вартості втраченого або відсутнього вантажу, а за псування - в розмірі прямої дійсної шкоди, включаючи втрату товарного виду в термін 30 днів, з моменту визначення розміру збитку. У разі недосягнення згоди сторін про розмір заподіяної шкоди, для його визначення залучається незалежна експертиза за рахунок винуватця (п. 5.1).

Договір носить довгостроковий характер, і вступає в силу з моменту підписання його сторонами та діє до 2023 року (п. 8.1).

Позивачем була подана заявка № 45 від 30.09.2021 на транспортно-експедиційні послуги:

Маршрут - Київ - Одеса

Найменування вантажу - зварювальні матеріали 5 палет 1.2x1.2x1.0 вага 5000 кг

Тип кузова, тоннаж, об`єм - крита

Спосіб навантаження, вивантаження - задній

Кількість а/м - 1

Дата навантаження - 01.10.2021 до 18.00

Строк доставки - 04.10.2021 до 17.00 за Київським часом

Адреса навантаження 1 вантажовідправник - ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «НІСА», м. Київ, Молодогвардійська, 28А, Вікторія

Контактна особа, телефон - Вікторія Вікторівна Бесшапочна .

Адреса розвантаження - Ленінградське шосе 27

Вантажоодержувач - ТОВ « Укратлантік»

Контактна особа - Юрій

Контактні телефони

Норм. простій на вантажно-розвантажувальні роботи - 48 годин

Порядок та форма сплати - 5 000 грн за фактом вивантаження.

Відповідно до заявки, та прийнята та погоджена ТОВ «ВЛАСОВ ТРАНС», наданий автомобіль РЕНО НОМЕР_1 , водій ОСОБА_1 НОМЕР_2 .

Позивач зазначає, що 01.10.2021 визначений відповідачем працівник ОСОБА_1 , на зазначеному в заявці автомобілі, прибув до складу позивача для навантаження та перевезення товару.

Навантаження товару, зазначеного в заявці, ОСОБА_1 почав робити особисто. При цьому, він не впорався з навантажувачем та впустив одну палету з товаром вагою 1 000 кг, внаслідок чого товар було деформовано.

Відповідно до наказу № 18/2-С/П від 01.10.2021 було створено тимчасову комісію щодо визначення непридатності, оцінки та списання товарно-матеріальних цінностей підприємства у складі: голова комісії Безшапочна В.В. - комерційний директор, члени комісії: ОСОБА_2 - головний бухгалтер, ОСОБА_3

01 жовтня 2021 року було складено акт про пошкодження майна, за змістом якого: « 01 жовтня 2021 року о 14 год. 05 хв. водій транспортного засобу RENAULT PREMIUM 12-15 т, державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_1 , без дозволу, за власною ініціативою, почав завантажувати товар (дріт OK AUTROD 12.51 1.0 mm 250 kg арт. у кількості одна тонна) у транспортний засіб. З вини ОСОБА_1 при завантажуванні товар впав на землю та був пошкоджений.

Розрахунок розміру збитків: 1 000 кг * 78,73 грн (ціна з ПДВ) = 78 730,00 грн.

Пошкоджене майно: Дріт OK AUTROD 12.51 1.0 mm 250 kg арт. у кількості одна тонна.

Завдані ушкодження: порушення цілісності пакування, деформація товару.

Товар не придатний для подальшого використання».

Акт складено та підписано комерційним директором ОСОБА_4 , свідками: ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3

01 жовтня 2021 року комісія, призначена наказом по підприємству від 01 жовтня 2021 року, здійснила перевірку матеріалів, що зробилися непридатними внаслідок падіння при завантажені та встановила, що дріт підлягає списанню та вилученню з обліку. Було складено акт списання № 01/10.

Отже, позивач зазначає, що відповідальність за пошкодження товару несе ТОВ «Власов Транс», оскільки водій ОСОБА_1 є працівником ТОВ «Власов Транс», що підтверджується наказом № 15-ВК від 22.03.2018 про прийняття його на роботу, та відповідно до п. 5.1 Договору повинен відшкодувати замовнику (позивачу) збитки у розмірі прямої дійсної шкоди, включаючи втрату товарного виду.

Крім того, позивачем надано диск із відеозаписом події.

06 жовтня 2021 року позивач надсилав претензію відповідачу з проханням відшкодувати завдані працівником останнього збитки у сумі 78 730,00 грн до 20.10.2021 включно.

Претензія залишилася без відповіді.

На підтвердження позовних вимог позивач надав копії Договору, заявки від 30.09.2021, наказу № 18/2-С/П від 01.10.2021 про створення тимчасової комісії, акту пошкодження майна від 01.10.2021, акту списання № 01/10 від 01.10.2021, наказу № 15-ВК від 22.03.2018 про прийняття на роботу ОСОБА_1 , товаротранспортну накладну № 1520 від 12.10.2021, за якою ТОВ «Укратлантік» купує товар у ТОВ «Торговий Дім «НІСА» за вказаною ціною, CD-диск, що містить електронний доказ - відеозапис.

Вказане стало підставою для звернення до суду.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності, керуючись своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що у задоволені позовних вимог належить відмовити з таких підстав.

Предметом спору є вимога позивача про відшкодування збитків внаслідок пошкодження відповідачем товару, через що подальше його виконання стало неможливим.

Підставами позовних вимог позивач вказав укладення 11.05.2021 між сторонами Договору.

Правовими підставами позивач визначив ст. 22, 526, 623, 1172 Цивільного кодексу України, ст. 224 Господарського кодексу України.

Позивач вказав, що протиправна поведінка відповідача полягає в тому, що працівник ТОВ «ВЛАСОВ ТРАНС» без дозволу, за власною ініціативою почав завантажувати товар, який належить позивачу, та пошкодив його, чим спричинив збитки останньому, а саме пошкодив пакування товару та деформував сам товар, зробивши його непридатним для подальшого використання.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення перевізник зобов`язаний доставити довірений йому відправником вантаж в пункт призначення і видати його уповноваженій на отримання вантажу особі.

Відповідно до ч. 2 статті 914 Цивільного кодексу України за довгостроковим договором перевізник зобов`язується у встановлені строки приймати, а власник (володілець) вантажу - передавати для перевезення вантаж у встановленому обсязі. У довгостроковому договорі перевезення вантажу встановлюються обсяг, строки та інші умови надання транспортних засобів і передання вантажу для перевезення, порядок розрахунків, а також інші умови перевезення.

Відповідно до статті 917 Цивільного кодексу України:

1. Перевізник зобов`язаний надати транспортні засоби під завантаження у строк, встановлений договором.

Відправник вантажу має право відмовитися від наданого транспортного засобу, якщо він є непридатним для перевезення цього вантажу.

2. Відправник повинен пред`явити у встановлений строк вантаж, який підлягає перевезенню, в належній тарі та (або) упаковці; вантаж має бути також замаркований відповідно до встановлених вимог.

3. Перевізник має право відмовитися від прийняття вантажу, що поданий у тарі та (або) упаковці, які не відповідають встановленим вимогам, а також у разі відсутності або неналежного маркування вантажу.

Відповідно до статті 918 Цивільного кодексу України:

1. Завантаження (вивантаження) вантажу здійснюється організацією, підприємством транспорту або відправником (одержувачем) у порядку, встановленому договором, із додержанням правил, встановлених транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

2. Завантаження (вивантаження) вантажу, що здійснюється відправником (одержувачем) вантажу, має провадитися у строки, встановлені договором, якщо такі строки не встановлені транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно з ч. 1-2 статті 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 920 Цивільного кодексу України обумовлено, що у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно з ч. 1-3 ст. 314 Господарського кодексу України зазначено, що перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. У транспортних кодексах чи статутах можуть бути передбачені випадки, коли доведення вини перевізника у втраті, нестачі або пошкодженні вантажу покладається на одержувача або відправника. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає; у разі пошкодження вантажу - в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість; у разі втрати вантажу, зданого до перевезення з оголошенням його цінності, - у розмірі оголошеної цінності, якщо не буде доведено, що вона є нижчою від дійсної вартості вантажу.

Згідно ч. 2 ст. 308 Господарського кодексу України, відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України, у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Статтею 224 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом (ч. 1 ст. 225 ГК України).

Отже збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у не одержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.

А відповідальність у вигляді відшкодування збитків може бути покладено на особу за наявності в її діях складу цивільного правопорушення. На позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок між такою поведінкою із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Враховуючи викладені положення Кодексу, а також зміст правовідносин сторін, суд зазначає, що до предмету доказування та відповідно дослідження у даній справі, поміж іншого, відноситься обставина прийняття товару та погодження сторонами здійснення його навантаження.

Враховуючи зміст п. 2.1.2, 2.1.3 Договору, заявки на транспортно-експедиційні послуги, вищевикладені обставини, відсутність в матеріалах справи доказів, які б підтверджували погодження сторонами завантаження вантажу, визначення ввіреної особи на такі дії, зокрема й доказів, які б підтверджували протилежне, суд приходить до висновку, що подія (пошкодження вантажу) сталася в період часу не охопленого стадією перевезення (експедирування) вантажу.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З викладеного слідує, що відповідач не може нести відповідальність за виконання зобов`язання, яке сторонами у Договорі за ним не визначено.

Надані позивачем відеоматеріали з місця завантаження вантажу не засвідчують обов`язку перевізника завантаження товару, факту самовільного (за власною ініціативою) завантажування товару відповідальною особою відповідача.

При цьому суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Таким чином, оскільки позивачем не доведено факту вчинення відповідачем господарського правопорушення, а саме - не доведено той факт, що пошкодження вантажу відбулась під час виконання ним визначеного умовами Договору зобов`язання, у суду відсутні підстави вважати, що поведінка відповідача була протиправною та призвела до понесення позивачем збитків. Окрім того, позивачем не доведено наявність вини відповідача у завданні збитків позивачу, а також причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та наслідками у вигляді збитків. Крім того, не подано суду обґрунтованого розрахунку понесених збитків.

Відповідач не є суб`єктом відповідальності за вказане правопорушення.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін, суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довод. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З наведено слідує, що суд не зобов`язаний надавати оцінку кожному аргументу, наведеному сторонами.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Витрати зі сплати судового збору за подання позову згідно п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України покладаються на позивача у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Черкаської області

ВИРІШИВ:

У задоволені позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили після прийняття судом апеляційної інстанції судового рішення. Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Чевгуз