ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"08" лютого 2022 р. Справа № 924/1192/21

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Заверухи С.В., за участю секретаря судового засідання Тлусти У.О., розглянувши у залі судового засідання № 205 справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Ареал Офіс", м. Рівне

до державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", м. Київ в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", м. Нетішин Хмельницької області

про стягнення 287841,29 грн основної заборгованості, 6044,66 грн інфляційних втрат, 160,50 грн 0,3% річних,

представники сторін:

позивача: Теперик О.В. - представник згідно ордера;

відповідача: не з`явився.

У судовому засіданні 08.02.2022р. відповідно до ст. 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

Процесуальні дії по справі.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 13.12.2021р. відкрито провадження у справі № 924/1192/21 в порядку розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання по справі, надано строк для подання відзиву та відповіді на відзив.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 18.01.2022р. судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ареал Офіс" звернулося з позовом до суду про стягнення з державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" 287841,29 грн основної заборгованості, 6044,66 грн інфляційних втрат, 160,50 грн 0,3% річних на підставі договору поставки № 17740/53-124-13-21-14855 від 18.06.2021р. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що на виконання договору поставки № 17740/53-124-13-21-14855 від 18.06.2021р., укладеного між позивачем та державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція", специфікації № 1 (додаток № 1 до договору), технічної специфікації (додаток № 2 до договору), видаткової накладної № 673 від 13.07.2021р. позивач 13.07.2021р. поставив відповідачу за адресою: м. Нетішин, вул. Енергетиків, 36 товар (секційні лотки та канцелярське приладдя), загальна вартість якого склала 287841,29 грн. Однак, відповідач, незважаючи на відстрочення платежу на термін до 60-ти календарних днів після здійснення поставки (п. 5 договору), свої зобов`язання з оплати вартості поставленого товару не виконав Таким чином, сума заявленої до стягнення заборгованості за поставлений товар становить 287841,29 грн. Окрім того, позивачем на суму основної заборгованості нараховано відповідачу 6044,66 грн інфляційних втрат за період вересень-жовтень 2021 року, 160,50 грн 0,3% річних за період з 11.09.2021р. по 18.11.2021р.

У листі від 24.12.2021р. представником позивача зазначено, що він звернувся із позовною заявою до господарського суду Хмельницької області, оскільки замовником товару згідно договору поставки від 18.06.2021р. було державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діяв відокремлений підрозділ "Хмельницька атомна електрична станція", при цьому товар було поставлено за адресою місцезнаходження відокремленого підрозділу: 30100, м. Нетішин, вул. Енергетиків, 36.

08.02.2022р. представником позивача подано до суду відповідь на відзив, у якому із посиланням на норми цивільного та господарського законодавства, а також правову позицію Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 05.07.2019р. по справі № 905/600/18, від 20.11.2020р. по справі № 910/1307/19 вказав, що позивач має повне право на звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів шляхом заявлення вимоги про стягнення боргу з врахуванням індексу інфляції та штрафу, що визначений договором.

Представником позивача подано клопотання про зменшення позовних вимог від 07.02.2022р., оскільки 26.01.2022р. на рахунок позивача надійшла часткова оплата від відповідача на суму 119500,00 грн. Отже, сума основного боргу перед позивачем станом на 07.02.2022р. становить 168341,29 грн. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача 168341,29 грн основної заборгованості, 6044,66 грн інфляційних втрат, 160,50 грн штрафу. Також позивач просить суд вирішити питання щодо повернення позивачу з Державного бюджету різниці між фактично сплаченим судовим збором та сумою збору, що підлягає сплаті з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог на суму 1790,10 грн.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та заявив усні клопотання про продовження процесуальних строків для надання відповіді на відзив та зменшення позовних вимог.

Представником відповідача надіслано на адресу суду відзив на позов від 29.12.2021р., у якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своїх заперечень відповідач вказав, зокрема, на скрутне фінансове становище, спричинене законодавчими змінами в енергетичному просторі країни, наявність заборгованості контрагентів перед відповідачем у розмірі 18807,95 млн грн, складною епідеміологічною ситуацією. Також відповідач зауважив про невірне нарахування позивачем штрафних санкцій, оскільки строк оплати згідно умов договору починається протягом 60 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатний товар згідно з СОУ НАЕК 038:2021 "Управління закупівлями продукції організація вхідного контролю продукції для ВП Компанії".

Суд, розглянувши клопотання позивача про зменшення позовних вимог, зазначає наступне.

Положення п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України передбачають те, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи те, що представником позивача подано клопотання про зменшення позовних вимог після закінчення підготовчого засідання (ухвалою суду від 18.01.2022р. було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті), а усне клопотання, заявлене у судовому засіданні 08.02.2022р., про поновлення процесуального строку на подання клопотання про зменшення позовних вимог позивачем не обґрунтовано у відповідності до приписів ст. 119 ГПК України, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання представника позивача про зменшення позовних вимог.

07.02.2022р на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача, у якому просить поновити (продовжити) строк на подачу доказів, а саме платіжного доручення від 26.01.2022р. № 934 на суму 119500,00 грн, що підтверджує часткову оплату основної заборгованості. Таким чином, як відзначає відповідач, з урахуванням часткової проплати сума заборгованості перед позивачем становить 168341,29 грн. Суд задовольняє дане клопотання, як і клопотання позивача щодо продовження строку для подання відповіді на відзив.

Представник відповідача в судове засідання не з`явися.

Перелік обставин, які є предметом доказування; та доказів, якими сторони підтверджують або спростовують наявність даних обставин.

18.06.2021р. між державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Хмельницька атомна електрична станція" (покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Ареал Офіс" (постачальник) укладено договір поставки № 17740/53-124-13-21-14855, відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупцю в передбачені цим договором строки товар, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити даний товар згідно з найменуванням, асортиментом, кількістю, ціною, які зазначаються в специфікації № 1 (додаток № 1 до договору), та є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до п. 1.2. договору предмет поставки по даному договору є товар: код 39260000-2 згідно ДК 021:2015 Секційні дотки та канцелярське приладдя.

Згідно п. 1.3. договору місцем виконання даного договору є місто Нетішин, Хмельницької області.

У відповідності до п. 3.2. договору поставка товару здійснюється транспортом і за рахунок постачальника на умовах DDP згідно ІНКОТЕРМС 2020 на склад вантажоодержувача за адресою: Хмельницьке відділення ВП "Складське господарство" / склад № 6, вул. Енергетиків, 36, м. Нетішин, Хмельницька область, 30100.

Як передбачено п. 3.5. договору, датою поставки товару є дата підписання видаткової накладної вантажоодержувачем.

Пунктом 4.1. договору передбачено, що ціна товару по договору становить 287841,29 грн.

Ціна за одиницю товару, кількість та загальна ціна товару по договору визначається специфікацією № 1 (додаток 1 до договору) (п. 4.2. договору).

Відповідно до п. 5.1. договору оплату за поставлений товар покупець здійснює шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 60 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатний товар згідно СОУ НАЕК 038:2021 "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для ВП Компанії".

Згідно п. 5.2. договору постачальник зобов`язаний надавати покупцю електронну податкову накладну, оформлену та зареєстровану в ЄРПН у встановленому чинним законодавством України порядку в електронній формі у строки, визначені для реєстрації податкової накладної в ЄРПН.

Згідно п. 6.1.2. договору покупець зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати вартість поставленого товару.

Як передбачено п. 8.4. договору, у випадку порушення строків оплати товару покупець на вимогу постачальника, відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, сплачує суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 0,3% річних від простроченої суми.

У відповідності до п. 11.1. договору цей договір вважається укладеним і набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками (за наявності печатки) і діє до 31.12.2021, а в частині виконання гарантійних зобов`язань, що передбачені даним договором - до спливу гарантійних строків.

Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору (11.3. договору).

Представниками сторін підписано специфікацію № 1 (додаток № 1 до договору поставки від 18.06.2021р.), відповідно до якої загальна вартість товару (110 од.) становить 287841,29 грн.

Відповідно до підписаної сторонами технічної специфікації (додаток № 2 до договору поставки від 18.06.2021р.) сторонами погоджено технічні характеристики товару (110 од.).

Згідно підписаної сторонами видаткової накладної № 673 від 13.07.2021р. загальна вартість товару становить 287841,29 грн

Представниками державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" на підставі договору № 17740/53-124-13-21-14855 від 18.06.2021р. та накладної № 673 від 14.07.2021р. оформлено ярлик на придатну продукцію № 122-6/21 від 22.07.2021р. згідно СОУ НАЕК 038:2021 "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для ВП Компанії".

Відповідно до акта звірки взаєморозрахунків станом на 02.12.2021р., підписаного зі сторони позивача, заборгованість державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" перед товариством з обмеженою відповідальністю "Ареал Офіс" становить 287841,29 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ареал Офіс" звернулось до ДП "НАЕК "Енергоатом" ВП ХАЕС із претензією, відповідно до якої вимагало погасити заборгованість в сумі 287841,29 грн.

Згідно листа № 0014 від 06.10.2021р., адресованого державному підприємству "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція", товариство з обмеженою відповідальністю "Ареал Офіс" повідомило, що заборгованість за поставлений товар по договору поставки від 18.06.2021р. протермінована уже на 30 календарних днів, тому просило сплати заборгованість в повному обсязі протягом 5 календарних днів з моменту отримання листа.

На вищезазначені претензію та лист позивача державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" надано відповідь (лист від 10.11.2021р.), де зазначено, що ВП ХАЕС не зміг здійснити оплату поставлених товарів у строки через тимчасову відсутність грошових коштів, оскільки значно знизився об`єм фінансових коштів, що поступають з енергоринку.

Відповідно до платіжного доручення № 934 від 26.01.2022р. державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" сплачено товариству з обмеженою відповідальністю "Ареал Офіс" 119500,00 грн (призначення платежу: погашення кредитної заборгованості за отримані ТМЦ згідно договору 17740/53-124-13-21-14855 від 18.06.2021р., видаткова накладна № 673 від 13.07.2021р.).

З урахуванням викладеного, оскільки відповідачем не виконано свої зобов`язання щодо оплати вартості товару згідно договору № 17740/53-124-13-21-14855 від 18.06.2021р., позивач звернувся з позовом до суду.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів (визнання більш вірогідними), аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 175 Господарського кодексу України, майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтями 11 Цивільного кодексу України та 174 ГК України передбачено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод (правочинів), передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

З положень статті 509 ЦК України, яку розширює стаття 173 ГК України, вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до норм статей 6 та 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується учасниками справи, правовідносини, що виникли між ними, носять характер таких, що виникають з договору купівлі-продажу (поставки), про що, зокрема, свідчать договірні зобов`язання сторін - постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупцю в передбачені цим договором строки товар, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити даний товар згідно з найменуванням, асортиментом, кількістю, ціною, які зазначаються в специфікації № 1 (додаток № 1 до договору), та є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу

Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Сторонами у п. 5.1. договору обумовлено, що оплату за поставлений товар покупець здійснює шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 60 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатний товар згідно СОУ НАЕК 038:2021 "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для ВП Компанії".

Як слідує із матеріалів справи, представниками державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" на підставі договору № 17740/53-124-13-21-14855 від 18.06.2021р. та накладної № 673 від 14.07.2021р. оформлено ярлик на придатну продукцію № 122-6/21 від 22.07.2021р. згідно СОУ НАЕК 038:2021 "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для ВП Компанії".

Таким чином, із наведеного слідує, що останній день оплати за поставлений товар припадає на 20.09.2021р., тобто на 60-й календарний день з дати оформлення ярлика на придатний товар (22.07.2021р.). Відповідно 21.09.2021р. є днем прострочення платежу.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Положеннями ст. 692 ЦК України врегульовано порядок оплати товару за договорами купівлі-продажу (поставки). Зокрема, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач відповідно до договору поставки № 17740/53-124-13-21-14855 від 18.06.2021р. та специфікації № 1 (додаток № 1 до договору) поставив відповідачу товар на суму 287841,29 грн, що підтверджується підписаною сторонами видатковою накладною № 673 від 13.07.2021р.

Однак, в подальшому, як встановлено судом та слідує із платіжного доручення № 934 від 26.01.2022р., державним підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" проведено часткову оплату заборгованості у розмірі 119500,00 грн за договором № 17740/53-124-13-21-14855 від 18.06.2021р. та видатковою накладною № 673 від 13.07.2021р.

Таким чином, враховуючи, що суму основного боргу в розмірі 119500,00 грн згідно платіжного доручення № 934 від 26.01.2022р. сплачено відповідачем після звернення позивача з позовом до суду, то провадження у справі в цій частині позовних вимог підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Згідно з ч. 3 ст. 231 ГПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Однак, матеріали справи не містять та учасниками судового розгляду не надано доказів сплати державним підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" за договором поставки № 17740/53-124-13-21-14855 від 18.06.2021р. 168341,29 грн решти суми заборгованості в погоджені сторонами у договорі строки, тому суд дійшов висновку, що вимога про стягнення вказаної суми основного боргу підлягає задоволенню.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) стаття 610 ЦК України визначає як порушення зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Окрім того, позивачем на суму основної заборгованості нараховано відповідачу 6044,66 грн інфляційних втрат за період вересень-жовтень 2021 року, 160,50 грн 0,3% річних за період з 11.09.2021р. по 18.11.2021р.

Згідно п. 8.4. договору у випадку порушення строків оплати товару покупець на вимогу постачальника, відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, сплачує суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 0,3% річних від простроченої суми.

Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, провівши в системі "Законодавство" перерахунок 0,3% річних (погоджених сторонами у договорі) із врахуванням п. 5.1. договору дійшов висновку, що правомірною до стягнення буде сума 0,3% річних у розмірі 139,58 грн (за період з 21.09.2021р. по 18.11.2021р. на суму боргу 287841,29 грн). У задоволенні 20,92 грн 0,3% річних суд відмовляє з підстав необґрунтованості.

Згідно статті 3 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.1997 № 39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга" (п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошового зобов`язання" №14 від 17.12.2013 року).

При застосуванні індексу інфляції необхідно брати до уваги, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць; тому умовно необхідно рахувати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад травня, індексується з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня (лист Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.97 "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ").

Щодо заявленої до стягнення суми втрат від інфляції судом враховується правовий висновок, викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.06.2020р. у справі № 905/21/19. Зокрема, при розрахунку "інфляційних втрат" у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин за аналогією закону підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України від 27.07.2007 № 265, а також визначений порядок нарахування інфляційних втрат у випадку часткового помісячного погашення суми основного боргу (пункти 25 - 29 постанови Верховного Суду від 26.06.2020р. у справі № 905/21/19). Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про те, що у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

У кредитора згідно з частиною другою статті 625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу. Водночас, якщо боржник після нарахування йому інфляційних втрат за відповідний місяць допустив подальше прострочення в оплаті основного боргу, то кредитор, виходячи з того, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат, яке виникло в силу закону, є грошовим, вправі нарахувати боржнику інфляційні втрати на суму основного боргу, збільшену на індекс інфляції за попередній місяць прострочення (пункт 23 постанови Верховного Суду від 26.06.2020р. у справі № 905/21/19).

Також об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у справі № 905/21/19 наведено формулу, за якою можна розрахувати інфляційні втрати: "Х" * "і-1" - 100 грн. = "ЗБ", де "Х" - залишок боргу на початок розрахункового періоду, "і-1" - офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100 грн. - умовна сума погашення боргу у цьому місяці, а "ЗБ" - залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу у цьому ж місяці). При цьому зазначено, що за наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць ("ЗБ" відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, а від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося).

Для відокремлення інфляційних збитків за певний період від основної заборгованості, від остаточного розрахунку основного боргу з інфляційною складовою, проведеного із застосуванням такої послідовності, необхідно відняти основний борг, який залишився непогашеним на кінець розрахункового періоду.

У випадку, якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду ("ЗБ") перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу та ділиться на 100% (п. 28 постанови у справі № 905/21/19).

Об`єднана палата Касаційного господарського суду в постанові від 20.11.2020 року у справі № 910/13071/19 роз`яснила, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

При цьому, Верховний Суд у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 05.07.2019р. у справі № 905/600/18 дійшов висновку, що до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Суд, провівши в системі "Законодавство" перерахунок інфляційних втрат, враховуючи періоди визначені позивачем, дійшов висновку, що правомірною до стягнення буде сума інфляційних втрат у розмірі 2590,57 грн (за жовтень 2021 року на суму боргу 287841,29 грн інфляція становить 2590,57 грн, при цьому судом не враховано інфляційні нарахування за вересень 2021 року, оскільки період прострочення заборгованості становив менше місяця). У задоволенні 3454,09 грн інфляційних втрат суд відмовляє з підстав необґрунтованості.

Твердження відповідача про кризовий стан у електричній галузі та наявність заборгованості контрагентів перед державним підприємством "НАЕК "Енергоатом", що не дозволяє останньому виконати свої зобов`язання за договором поставки не можуть слугувати підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Крім того, відповідно до ст. 218 ГК України суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів. Крім того, відповідач не надав суду будь-яких доказів, які б підтверджували скрутне фінансове становище саме відповідача, доказів вжиття відповідачем заходів щодо його покращення.

Судом враховується, що з огляду на положення частини 1 статті 9 Конституції України, ратифікацію Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, прийняття Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Зокрема, у рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010р. Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Положеннями ст.ст. 76, 77, 79 ГПК України визначено поняття належності, допустимості та вірогідності доказів.

Таким чином, з урахуванням наявних у матеріалах справи доказів та керуючись проведеними розрахунками, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача 168341,29 грн основної заборгованості, 139,58 грн 0,3% річних, 2590,57 грн інфляційних втрат. У задоволенні 20,92 грн 0,3% річних та 3454,09 грн інфляційних втрат суд відмовляє.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ст.ст. 123, 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.

У клопотанні від 07.02.2022р. позивач просить суд вирішити питання щодо повернення позивачу з Державного бюджету різниці між фактично сплаченим судовим збором та сумою збору, що підлягає сплаті з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог на суму 1790,10 грн.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення позовних вимог, закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Згідно ч. 3 ст. 231 ГПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Приймаючи до уваги закриття провадження у справі № 924/1192/21 в частині вимог про стягнення 119500,00 грн заборгованості на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, клопотання позивача про повернення судового збору саме в розмірі 1790,10 грн (яке розцінюється судом як клопотання про повернення судового збору незалежно від підстав), сума судового збору у розмірі 1790,10 грн, сплачена товариством з обмеженою відповідальністю "Ареал Офіс" при поданні позовної заяви до суду на підставі платіжного доручення № 2162 від 09.12.2021р., підлягає поверненню з Державного бюджету України.

Позивачем у клопотанні від 07.02.2022р. також заявлена вимога про стягнення з відповідача судових витрат на правову допомогу адвоката в сумі 10000,00 грн.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч. 1 ст. 16 ГПК України).

Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 16 ГПК України).

Відповідно ч. 3 ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Так, у матеріалах справи знаходиться ордер Серія ВК № 1005107 від 27.01.2022р., виданий на надання адвокатом Тепериком О.В. правової допомоги товариству з обмеженою відповідальністю "Ареал Офіс" на підставі договору про надання правової допомоги від 10.01.2022р.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до частини 3 статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

10.01.2022р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Ареал Офіс" та адвокатським об`єднанням "Юридична компанія "РАМ" в особі виконуючого обовязки керуючого партнера Теперика О.В. укладено договір про надання правової допомоги, відповідно до п. 1.1. якого клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.

Відповідно до п. 1.2. договору правова допомога за цим договором полягає у наданні правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, складання заяв, скарг, процесуальних документів та інших документів правового характеру, представництво інтересів клієнта у господарському суді Хмельницької області у справі № 924/1192/21 про стягнення з ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь клієнта заборгованості на стадії першої інстанції, зі всіма правами, що надані клієнту, як стороні такого провадження, без будь-яких обмежень, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно п. 4.1. договору за правову допомогу, що надається за даним договором клієнт оплачує адвокатському об`єднанню гонорар. Гонорар є єдиною допустимою формою отримання адвокатським об`єднанням винагороди за надання правової допомоги клієнту.

Як передбачено п. 4.2. договору, розмір гонорару та порядок його внесення визначаються сторонами, які можуть передбачити можливість наступної зміни гонорару, визначеного у фіксованій сумі, у зв`язку із суттєвим зростанням або зменшенням обсягу допомоги, що має бути надана, та наслідки недосягнення згоди з цього питання.

Клієнт зобов`язаний оплачувати адвокатському об`єднанню фактичні видатки, пов`язаних з виконанням даного договору, зокрема видатки щодо оплати роботи фахівців, чиї висновки запитуються адвокатом, транспортні витрати, оплата друкарських, копіювальних та інших технічних робіт, перекладу та нотаріального посвідчення документів, телефонних розмов (п. 4.3. договору).

Даний договір укладений на строк до 10.06.2022р., набирає чинності з моменту його підписання.

Згідно розрахунку робіт від 07.02.2022р. адвокатським об`єднанням здійснено таку професійно правничу допомогу: 1) попереднє опрацювання матеріалів справи № 924/1192/21, надання усних юридичних консультацій клієнту щодо правових відносин з поставки товарів за договором № 17740/53-124-13-21-14855 від 18.06.2021р. - 1500,00 грн; 2) підготовка до складання процесуального документу - відповіді на відзив, заяви про зменшення розміру позовних вимог у справі № 924/1192/21, опрацювання законодавчої бази - 3000,00 грн; 3) представництво інтересів клієнтів в судовому засіданні у справі № 924/1192/21, що перебуває в провадженні господарського суду Хмельницької області - 3000,00 грн за одне судове засідання, у тому числі через відеоконференцію.

Відповідно до платіжного доручення № 5741 від 24.01.2022р. та виписки по особовому рахунку від 24.01.2022р. товариством з обмеженою відповідальністю "Ареал Офіс" сплачено адвокатському об`єднанню "Юридична компанія "РАМ" 10000,00 грн адвокатських послуг.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України. Проте, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 цього Кодексу.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019р. у справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019р. у справі № 915/237/18, від 24.10.2019р. у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020р. у справі № 904/3583/19.

До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019р. у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020р. у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі № 755/9215/15-ц).

Такі критерії оцінки поданих заявником доказів суд застосовує з урахуванням особливостей кожної справи та виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, приписів статей 123 - 130 ГПК України та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20.05.2019р. у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019р. у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019р. у справі № 922/928/18, від 30.07.2019р. у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019р. у справі № 915/237/18).

Таким чином, розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Такі докази, відповідно до частини першої статті 86 ГПК України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому згідно з статтею 74 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статей 75 - 79 ГПК України.

Відповідно до положень статей 1, 26, 27, 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, за яким, зокрема, клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

У статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З огляду на викладене, вирішуючи чи є розмір витрат відповідача на правничу допомогу обґрунтованим та пропорційним до предмета спору у цій справі, господарський суд враховує, що заявлений розмір витрат є явно завищеним з огляду на те, що справа має незначну складність (з правої точки зору), незначний обсяг документів для правового аналізу. Водночас надання таких послуг як складання відповіді на відзив та заяви про зменшення розміру позовних вимог з огляду на їх об`єм та правовий зміст не є співрозмірними із сумою заявленою до стягнення за такі послуги. Також судом враховано відсутність клопотання відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу, а також часткове задоволення позовних вимог у даній справі.

Таким чином, приймаючи до уваги обставини справи № 924/1192/21, а саме предмет позову та кількість матеріалів справи, присутність адвоката на одному судовому засіданні (в підготовчому засіданні явка не визнавалась обов`язковою), часткове задоволення позовних вимог та клопотань, господарський суд вважає, що розмір заявлених позивачем витрат на правову (правничу) допомогу у сумі 10000,00 грн не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), такі витрати не співрозмірні із виконаною адвокатом роботою, отже їх розмір є необґрунтованими, а відтак дійшов висновку про те, що витрати позивача на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом цієї справи у суді підлягають розподілу частково у сумі 4000,00 грн, які належить стягнути з відповідача. У стягненні решти витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити.

Керуючись статтями 2, 20, 24, 73, 74, 129, 231, 232, 237, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов товариства з обмеженою відповідальністю "Ареал Офіс", м. Рівне до державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", м. Київ в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", м. Нетішин Хмельницької області про стягнення 287841,29 грн основної заборгованості, 6044,66 грн інфляційних втрат, 160,50 грн 0,3% річних задовольнити частково.

Стягнути з державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", м. Київ в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (Хмельницька область, м. Нетішин, вул. Енергетиків, 20, ідентифікаційний код 21313677) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Ареал Офіс" (м. Рівне, вул. Данила Галицького, 25, ідентифікаційний код 39501812) 168341,29 грн (сто шістдесят вісім тисяч триста сорок одну гривню 29 коп.) основної заборгованості, 139,58 грн (сто тридцять дев`ять гривень 58 коп.) 0,3% річних, 2590,57 грн (дві тисячі п`ятсот дев`яносто гривень 57 коп.) інфляційних втрат, 2566,07 грн (дві тисячі п`ятсот шістдесят шість гривень 07 коп.) витрат по оплаті судового збору, 4000,00 грн (чотири тисячі гривень 00 коп.) витрат на професійну правничу допомогу.

Видати наказ.

У задоволенні 20,92 грн 0,3% річних та 3454,09 грн інфляційних втрат відмовити.

Провадження у справі № 924/1192/21 в частині вимог про стягнення 119500,00 грн заборгованості закрити.

Повернути товариству з обмеженою відповідальністю "Ареал Офіс" (м. Рівне, вул. Данила Галицького, 25, ідентифікаційний код 39501812) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1790,10 грн (одна тисяча сімсот дев`яносто гривень 10 коп.), сплачений відповідно до платіжного доручення № 2162 від 09.12.2021р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення господарського суду Хмельницької області подається протягом двадцяти днів до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 08.02.2022 року.

Суддя С.В. Заверуха

Відрук.: 1 примір.

1 - до справи.

Електронні адреси:

позивача -

відповідача -