ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" січня 2022 р. м. Житомир Справа № 906/1156/21

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кравець С.Г.

секретар судового засідання: Веркалець У.Д.

за участю представників сторін:

від позивача: Николин І.В., представник, довіреність від 08.01.2022,

Гапон Н.Г. адвокат, ордер від 01.11.2022,

від відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Приватного підприємства "Святогора" (м.Львів)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Баранівський молокозавод" (м.Баранівка Житомирська область)

про стягнення 42560,17грн.

Приватне підприємство "Святогора" звернулось до Господарського суду Житомирської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Баранівський молокозавод" про стягнення 42560,17грн з яких: 41220,66грн основного боргу, 845,11грн пені, 494,40грн інфляційних втрат, а також судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором купівлі-продажу від 15.03.2017.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 03.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 30.11.2021.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 30.11.2021 відкладено розгляд справи по суті на 20.12.2021.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 20.12.2021 відкладено розгляд справи по суті на 13.01.2022.

У зв`язку заявою представника відповідача від 13.01.2022 про відкладення розгляду справи для надання представнику можливості ознайомитись з матеріалами справи та підготувати свої заперечення на позов з огляду на те, що в зазначеному клопотанні представник відповідача вказав, що не погоджується з позовними вимогами та вважає, що позивач не вірно визначив суму заборгованості, ухвалою суду від 13.01.2022 розгляд справи по суті було відкладено на 31.01.2022.

Представники позивача в судовому засіданні 31.01.2022 позовні вимоги підтримали, з підстав наведених у позові (а.с.1-5) та письмових поясненнях від 10.01.2022, просили позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання 31.01.2022 свого представника не направив, відзиву на позов не подав, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення 18.01.2022 представнику відповідача поштового відправлення 102 (а.с. 61).

Крім того, суд враховує, що 21.01.2022 представник відповідача ТОВ "Баранівський маслозавод" адвокат С.В. Шарий подав заяву про ознайомлення з матеріалами справи. 21.01.2022 вказаний представник відповідача ознайомився з матеріалами справи про що свідчить його підпис на заяві про ознайомлення (а.с. 58-60).

Згідно ч.1 ст.202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цієї статтею.

При цьому суд констатує, що відповідачем не подано клопотання, заяви, в тому числі і щодо перенесення розгляду справи, її відкладення чи неможливості прибути в судове засідання особисто чи направити свого представника.

Відповідно до ч.4 ст.13 ГПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Слід врахувати, що відповідач зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання та в розумні інтервали часу - вживати заходів, щоб дізнатись про стан розгляду справи. Вищезазначені положення у сукупності зобов`язують відповідача до активної ролі в судовому розгляді справи для забезпечення найкоротшого строку вирішення спору та усунення обставин, що призводять до затягування господарського процесу.

Суд також звертає увагу, що у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив висновок, зокрема про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" від 07.07.1989 р.).

Враховуючи належне повідомлення відповідача про дату судового засідання, достатність документів наявних у матеріалах справи для вирішення спору по суті, суд не вважає відсутність представника відповідача в судовому засіданні перешкодою для вирішення спору по суті, а тому дійшов висновку про розгляду справи за наявними у ній матеріалами відповідно до ч.9 ст.165 та ч.2 ст.178 ГПК України.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши пояснення представників позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

15.03.2017 між ПП "Святогора" (продавець/позивач) та ТОВ "Баранівський молокозавод" (покупець/відповідач) був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до п.1.1. якого, продавець зобов`язується поставити покупцеві, а покупець прийняти товар та своєчасно здійснити оплату на умовах договору (надалі за текстом - договір).

Згідно п.2.1 сума договору становить суму вартості усіх поставлених партій товару за період дії договору.

Найменування, асортимент, ціна та кількість товару що постачається, вказуються у супроводжувальних документах на товар на кожну партію, а саме: рахунках-фактурах та/або товарних накладних, які є невід`ємною частиною договору. Якщо дата підписання цих супроводжувальних документах співпадає з часом дії цього договору та/або у них є пряме посилання на договір, всі ці супроводжувальні документи сторони розглядають як його невід`ємну частину. Підписання представником покупця товарної накладної або, в разі попередньої оплати - оплата грошових коштів продавцю є одночасним та беззаперечним свідченням про згоду щодо ціни, кількості, асортименту та загальної вартості товару (п. 2.2 договору).

Згідно п.5.3. передача товару продавцем і його приймання покупцем по асортименту, кількості і ціні здійснюється на підставі відповідної накладної.

Розділом 6 "Порядок розрахунків" сторони погодили, що оплата товару здійснюється таким чином: п.6.1.1 відстрочення по платежу протягом 15 (п`ятнадцять) банківських днів з дати поставки товару.

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2017 року, але в будь-якому випадку до моменту остаточного виконання сторонами зобов`язань за договором (п.9.1. Договору).

У випадку, коли жодна із сторін за один місяць до закінчення терміну дії даного договору не виявить бажання його розірвати, даний договір вважатиметься пролонгованим на наступний календарний рік і на тих же умовах (п.9.2. договору).

Договір підписано представниками сторін та їх підписи скріплені печатками підприємств.

Враховуючи, що жодною із сторін договору не було заявлено про припинення його дії або перегляд його умов, він є пролонгованим на наступні періоди на умовах зазначених в договорі.

Позивач, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором купівлі-продажу від 15.03.2017 в частині оплати видаткових накладних №РН-0000265 від 29.04.2021 на суму 36999,96грн (борг за якою становить 520,78грн), №РН-0000404 від 29.06.2021 на суму 40699,96грн (борг за якою становить 40699,96грн), просить стягнути з відповідача 41220,66грн основного боргу, 845,11грн пені за несвоєчасне виконання зобов`язань з оплати товару та 494,40грн інфляційних втрат, нарахованих в порядку ч.2 ст.625 ЦК України.

Позивач зазначає, що надіслав відповідачу лист-претензію вих.№13/09-1 від 13.09.2021 з вимогою про сплату заборгованості в сумі 520,78грн (рахунок-фактура №268, накладна №265 від 29.04.2021) та в сумі 40699,96грн (рахунок-фактура №410, накладна №404 від 29.04.2021), яка залишена без відповіді і задоволення, що зумовило позивача звернутися до суду з позовом у даній справі.

Оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого.

У відповідності до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст.712 ЦК України).

Відповідно до ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Судом встановлено, що позивачем на виконання умов договору купівлі-продажу від 15.03.2017 та в період його дії, на підставі рахунків-фактур №СФ-0000268 від 29.04.2021 на суму 36999,96грн та №СФ-0000410 від 29.06.2021 на суму 40699,96грн, було передано відповідачу товар на загальну суму 77699,92грн, що підтверджується видатковою накладною №РН-0000265 від 29.04.2021 на суму 36999,96грн та видатковою накладною №РН-0000404 від 29.06.2021 на суму 40699,96грн (а.с.15-16, 31-32). Вказані видаткові накладні підписані представниками сторін та їх підписи скріплені печатками підприємств.

Відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу (ч.1 ст.694 ЦК України).

У відповідності із ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Умовами п.6.1.1 договору від 15.03.2017 сторони погодили оплату товару на умовах відстрочення платежу протягом 15 (п`ятнадцять) банківських днів з дати поставки товару.

Таким чином, згідно погоджених сторонами строків проведення розрахунків, за отриманий товар відповідач зобов`язаний був здійснити оплату товару (з урахуванням святкових та неробочих днів) наступним чином: за видатковою накладною №РН-0000265 від 29.04.2021 на суму 36999,96грн - в строк до 25.05.2021, а за видатковою накладною №РН-0000404 від 29.06.2021 на суму 40699,96грн - в строк до 20.07.2021.

Позивач підтверджує, що відповідачем проведено оплату переданого товару лише частково в сумі 36479,18грн - за видатковою накладною №РН-0000265 від 29.04.2021 на суму 36999,96грн (борг по вказаній накладній становить 520,78грн); за видатковою накладною №РН-0000404 від 29.06.2021 на суму 40699,96грн оплату товару здійснено не було. Згідно позовних вимог загальна сума боргу становить 41220,66грн, яку позивач просить стягнути на свою користь з відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що 08.09.2021 відповідачем було здійснено оплату на рахунок позивача в сумі 37000,00грн, що підтверджується випискою по рахунку позивача за 08.09.2021 (а.с.33). В призначенні даного платежу вказано: "Оплата за товар, з-но рах.606 від 13.12.2019, у т.ч.ПДВ 20% = 6166,67грн.

Представник позивача в письмових поясненнях від 10.01.2022 та в судовому засіданні 31.01.2022 посилається на те, що в графі призначення платежу, в платіжних дорученнях, починаючи з 2020 року покупцем помилково зазначався один і той самий рахунок №СФ-0000606 від 13.12.2019 (а.с.44). Зазначає, що в свою чергу, бухгалтерією позивача заборгованість закривалась відповідно до рахунків, виписаних покупцю поступово, по порядку від найстарішого до нового. Вказує, що рахунок №СФ-0000606 від 13.12.2019 був на суму 17499,60грн і його було закрито, після того покупець помилково при здійсненні подальших оплат, в платіжних дорученнях вказував один і той самий рахунок, а саме №СФ-0000606 від 13.12.2019 і це відображається в банківських виписках на підтвердження чого надано копію рахунку №СФ-0000606 від 13.12.2019 і банківські виписки (а.с.45-47). Щодо здійсненої відповідачем оплати 08.09.2021 в сумі 37000,00грн представник позивача зазначає, що сума в розмірі 520,82грн була частково зарахована за попередні поставки, а сума в розмірі 36479,18грн - зарахована в рахунок №СФ-0000268 від 29.04.2021 (накладна №РН-0000265 від 29.04.2021).

Суд враховує, що при здійсненні оплати товару за попередніми поставками, відповідачем неодноразово в платіжних документах, в графі "призначення платежу", вказувався рахунок №СФ-0000606 від 13.12.2019 (наприклад оплати 13.02.2020 на суму 50000,00грн, 12.02.2021 на суму 50000,00грн; а.с.45-46), при цьому рахунок №СФ-0000606 від 13.12.2019 був виписаний на суму 17499,60грн (а.с.47), а тому суд приймає до уваги надані позивачем пояснення від 10.01.2022 щодо здійснених позивачем зарахувань.

Отже, зважаючи на здійснену відповідачем 08.09.2021 проплату в сумі 37000,00грн, з якої позивачем в рахунок оплати товару за накладною №РН-0000265 від 29.04.2021 на суму 36999,96грн (рахунок №СФ-0000268 від 29.04.2021 на суму 36999,96грн) зараховано 36479,18грн, а решту - за поставку товару за попередніми поставками, які не є предметом даного спору, станом на час звернення позивача з позовом у даній справі, борг відповідача за отриманий по видатковій накладній №РН-0000265 від 29.04.2021 товар становить 520,78грн (36999,96 - 36479,18 = 520,78).

Оплати товару за видатковою накладною №РН-0000404 від 29.06.2021 на суму 40699,96грн (рахунок №СФ-0000410 від 29.06.2021 на суму 40699,96грн) відповідачем здійснено не було. В матеріалах справи відсутні докази які підтверджують протилежне.

Таким чином, станом на час звернення позивача з позовом, заборгованість відповідача за поставлений за видатковими накладними №РН-0000265 від 29.04.2021, №РН-0000404 від 29.06.2021 становила 41220,74грн (520,78+40699,96). Проте, у позові позивач заявив до стягнення меншу суму, а саме 41220,66грн, що є його правом.

Відповідно до ст.14 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, суд розглядає позовні вимоги та перевіряє їх правомірність в межах визначених та заявлених позивачем згідно прохальної частини позову.

Нормою ст.525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Станом на час розгляду справи, відповідач зобов`язання щодо проведення розрахунків з позивачем за отриманий товар у встановлений строк не виконав, доказів сплати заборгованості в сумі 41220,66грн на надав, доводів позивача не спростував.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 41220,66грн основного боргу є правомірними, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню.

Крім суми основного боргу позивач просить стягнути з відповідача 845,11грн пені та 494,40грн інфляційних втрат.

Розглядаючи питання про правомірність вимог позивача щодо стягнення з відповідача пені та інфляційних втрат, господарський суд враховує, що порушенням зобов`язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статі 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, який обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Стаття 627 Цивільного кодексу України встановлює, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За порушення умов даного договору винна сторона несе відповідальність згідно чинного законодавства та даного договору (п.10.2. договору).

За порушення термінів розрахунків, передбачених договором, покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми неоплати за кожен день прострочення.

У відповідності до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, позивач нарахував відповідачу пеню в сумі 845,11грн та інфляційні в сумі 494,40грн (розрахунок а.с.30-68).

Перевіривши здійснені позивачем нарахування пені та інфляційних втрат, з огляду на встановлені вище строки прострочення виконання зобов`язання окремо по кожній накладній та з урахуванням визначених позивачем періодів та сум на які здійснено таке нарахування, суд дійшов висновку, що правомірним є нарахування пені в сумі 844,77грн, інфляційних в сумі 493,60грн. В цій частині позов підлягає задоволенню. В частині вимог про стягнення з відповідача 0,34грн пені та 0,80грн інфляційних втрат вимоги безпідставні.

Як визначає ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 ГПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення 41220,66грн основного боргу, 844,77грн пені, 493,60грн інфляційних втрат є обґрунтованими, заявленими відповідно до чинного законодавства та такими, що підлягають задоволенню. У задоволенні вимог про стягнення 0,34грн пені, 0,80грн інфляційних суд відмовляє.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст.129 ГПК України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Баранівський молокозавод" (12700, Житомирська область, Баранівський район, м.Баранівка, вул.Леваневського, буд.57, ідентифікаційний код 31318317) на користь Приватного підприємства "Святогора" (79066, м.Львів, вул.Вулецька, буд.11-Б, ідентифікаційний код 38037550)

- 41220,66грн основного боргу,

- 844,77грн. пені,

- 493,60грн інфляційних,

- 2269,94грн витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 02.02.22

Суддя Кравець С.Г.

Віддрукувати:

1 - до справи,

2 - позивачу за вдресою: 79066, м.Львів, вул. Вулецька, буд.11-Б (рек.з пов.),

3 - відповідачу (рек. з пов.).