УХВАЛА

27 січня 2022 року

м. Київ

cправа № 910/6212/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Баранець О. М. - головуючий, Стратієнко Л. В., Мамалуй О. О.,

за участю секретаря Натаріної О. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз»

на рішення Господарського суду міста Києва

у складі судді Кирилюк Т.Ю.

від 13.07.2021

та на постанову Північного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Зубець Л.П., Мартюк А.І., Алданової С.О.

від 28.09.2021

у справі за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз»

до Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

про визнання укладеною додаткової угоди,

за участю представників:

від позивача: Павліченко Л.М.,

від відповідача: Овчарук О.О.

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про визнання укладеною додаткової угоди до договору купівлі-продажу природного газу № 13-137-ВТВ від 04.01.2013.

Позов обґрунтовано тим, що у зв`язку з істотною зміною обставин, якими керувався позивач при укладенні договору № 13-137-ВТВ від 04.01.2013, існують підстави для укладення додаткової угоди про зміну порядку розрахунків.

Короткий виклад обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій

04.01.2013 укладено договір купівлі-продажу №13-137-ВТВ, за умовами якого відповідач зобов`язався передати у власність позивача у 2013 році 55 390,100 тисяч кубічних метрів природного газу, а останній - оплатити отриманий товар.

Учасниками договору №13-137-ВТВ неодноразово додатковими угодами вносились зміни до умов цього договору в частині строку його дії, вартості товару та порядку розрахунків.

Пунктом 6.1 статті 6 укладеного сторонами у справі договору №13-137-ВТВ від 04.01.2013 (у редакції додаткової угоди №10 від 22.12.2014) встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень пункту 6.2 договору. Остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється покупцем після отримання повних розрахунків за послуги з транспортування природного газу газорозподільчими мережами, наданими продавцю в попередньому місяці відповідно до договорів на розподіл природного газу, укладеними між продавцем і покупцем. У разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки природного газу за цим договором продавець повністю розрахувався за послуги з транспортування природного газу газорозподільчими мережами, наданими продавцю у попередньому місяці, остаточний розрахунок за використаний природний газ здійснюється покупцем на підставі акту приймання-передачі до 20 числа місяця наступного за місяцем поставки газу. У будь-якому випадку остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється покупцем не пізніше 20 числа місяця наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу.

Відповідно до умови статті 11 договору №13-137-ВТВ від 04.01.2013 (у редакції додаткової угоди №10 від 22.12.2014), договір діє в частині реалізації товару до 31.12.2015, в частині розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

Остання з наявних у матеріалах справи додаткових угод (додаткова угода №19) датована 2015 роком та встановлює ціну кубічного метра природного газу на грудень 2015 року.

Доказів продовження строку дії договору в період часу з 2016 року до моменту звернення з даним позовом до суду матеріали справи не містять.

Відповідно, судами попередніх інстанцій встановлено, що договір №13-137-ВТВ від 04.01.2013 припинив свою дію з 01.01.2016.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.10.2016 у справі № 904/4470/16 за договором №13-137-ВТВ від 04.01.2013 з позивача стягнуто на користь відповідача у даній справі 348 222 726,62 грн заборгованості за природний газ, 3 583 797,82 грн три проценти річних, 9 972 484,42 грн інфляційних втрат, 181 027,48 грн витрат по сплаті судового збору та 199 130,23 грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Наведеним позивачем судовим рішенням (https://reyestr.court.gov.ua/Review/61816836) встановлено, що борг у розмірі 348 222 726,62 грн виник в період часу з березня 2015 року по грудень 2015 року.

За твердженням позивача, починаючи з 2014 року відбулися зміни в державному регулюванні цін на розподіл природного газу, які виразилися в прийнятті низки нормативно-правових актів, якими планові обсяги споживання природного газу на виробничо-технічні потреби були безпідставно не враховані в заявлених позивачем обсягах.

У результаті дій суб`єктів владних повноважень (Міненерговугілля та Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг) позивач був позбавлений реальної можливості провести з відповідачем розрахунки за отриманий природний газ у встановленому судовим рішенням обсязі (постанова Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.10.2016 у справі №904/4470/16).

У зв`язку з цим позивач листом від 23.03.2021 (вих. № 490007.1-Сл-5149-0321) звернувся до відповідача з пропозицією про внесення змін до договору № 13-137-ВТВ в частині здійснення розрахунків та запропонував викласти пункт 6.1 статті 6 договору «Порядок та умови проведення розрахунків» у такій редакції:

« 6.1. Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п.6.2. договору.

У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки товару на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу в межах сум, передбачених структурою тарифу на розподіл газу витрат на придбання газу для потреб, визначених даним договором, у відповідний період.

У випадку, якщо структурою тарифу на розподіл природного газу, затвердженою Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) для покупця не передбачено витрат (або передбачено в неповній сумі) на придбання газу за цим договором у відповідному періоді, - остаточний розрахунок за договором проводиться протягом одного року після отримання покупцем за наслідками відповідного року повної суми компенсації витрат на придбання природного газу за цим договором, затвердженої НКРЕКП для покупця у структурі тарифу».

Однак зазначена пропозиція залишена відповідачем без відповіді.

Позивач вважає, що він змушений виконувати відповідні умови договору, з урахуванням встановленого тарифу, з чим він не погоджується, і вважає, що у договір мають бути внесені відповідні зміни, в частині викладення п. 6.1 статті 6 договору у редакції позивача, шляхом укладення додаткової угоди, а тому спір в силу положень статті 188 Господарського кодексу України має вирішуватись судом.

Короткий зміст рішення та постанови судів попередніх інстанцій

Господарський суд міста Києва рішенням від 13.07.2021 у справі №910/6212/21, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 28.09.2021, у задоволенні позову відмовив повністю.

Рішення судів мотивовані тим, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів в розумінні статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України в підтвердження узгодження продовження строку дії договору з 2016 року, зокрема і станом на момент звернення з відповідним позовом до суду першої інстанції, а отже, договір №13-137-ВТВ від 04.01.2013 припинив свою дію з 01.01.2016.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.10.2016 у справі №904/4470/16 з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» було присуджено до стягнення на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 348 222 726,62 грн заборгованості за природний газ, 3 583 797,82 грн три проценти річних, 9 972 484,42 грн інфляційних втрат, 181 027,48 грн витрат по сплаті судового збору та 199 130, 23 грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги. Наведеним судовим рішенням (https://reyestr.court.gov.ua/Review/61816836) встановлено, що борг у розмірі 348 222 726,62 грн виник в період часу з березня 2015 року по грудень 2015 року.

Отже, позивачем доведено суду дві суттєві обставини: (1) факт закінчення строку дії договору №13-137-ВТВ від 04.01.2013 та (2) факт існування простроченої заборгованості позивача перед відповідачем за цим договором, що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Доводи скаржника про наявність підстав для внесення змін до п. 6.1. статті 6 Договору «Порядок та умови проведення розрахунків» у запропонованій ним редакції пов`язується з фактом затвердження Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, тарифів, які не покривають обґрунтованих витрат позивача, у тому числі і витрат на виробничо-технологічні втрати газу, однак оцінка дій державного регулятора не входить до предмету доказування в контексті спірних господарських правовідносин учасників спору.

Крім того, позивачем не було доведено, що саме відповідач у справі є відповідальною особою за можливо недосконалу тарифну політику Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, і що саме обраний позивачем спосіб захисту призведе до поновлення його прав, а також що саме на відповідача має бути покладено ризики, пов`язані з неотриманням або недоотриманням певної частини доходу від господарської діяльності позивача.

Відповідно до висновків постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.10.2016 у справі №904/4470/16 протягом дії договору №13-137-ВТВ відповідач (позивач у даній справі) отримував природний газ та погоджувався на його ціну, в тому числі й шляхом укладення додаткових угод (19 додаткових угод) щодо ціни на природний газ, при цьому був обізнаний щодо встановлених тарифів.

Фактично, намір внесення змін до договору, який припинив свою дію у 2016 році, позивачем виявлено лише направленням 23.03.2021 відповідачу листа №490007.1-Сл-5149-0321 та проекту додаткової угоди №20 від 23.03.2021.

Також скаржником не було доведено наявність обумовлених статтею 652 Цивільного кодексу України підстав для внесення змін до договору.

Наведені обставини в сукупності з наявними у справі доказами підтверджують, що звернення до суду з відповідним позовом не є ефективним способом захисту порушеного відповідачем права, а є створенням формально-юридичних передумов для перегляду остаточного судового рішення у справі №904/4470/16.

За практикою Європейського суду з прав людини принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи

Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 13.07.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.09.2021 у справі № 910/6212/21, у якій просило їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» в повному обсязі.

Підставою касаційного оскарження скаржник вважає наявність випадку, передбаченого пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

В обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень скаржник зазначив про те, що рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції є назаконними та необґрунтованими, прийнятими з неправильним застосуванням норм матеріального права, а саме: статті 652 Цивільного кодексу України, з порушенням норм процесуального права, що виразилось у незастосуванні норм права, без урахування висновків, викладених у постанові Вищого господарського суду України від 29.06.2015 у справі № 910/29184/15. Скаржник також зазначив про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування статті 652 Цивільного кодексу України у подібних правовідносинах.

Відповідач подав відзив на касаційну скаргу, у якому просив залишити її без задоволення, рішення суду першої та постанову суду апеляційної інстанцій залишити без змін. Зазначив, що суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про те, що позивачем не доведено порушення відповідачем його прав чи інтересів, що підлягають захисту у визначений ним спосіб, а також не доведено яким чином у разі задоволення позову відновиться порушене право чи законний інтерес позивача. Вважає, що дії позивача щодо звернення з вимогою про зміну умов договору, який припинив свою дію у 2016 році лише у березні 2021 року, поза розумним сумнівом доводить, що звернення з даним позовом не є ефективним способом захисту порушеного відповідачем права, а є створенням формально-юридичних передумов для перегляду остаточного судового рішення у справі № 904/4470/16.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

Відповідно до частини першої статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

Обґрунтовуючи касаційну скаргу, Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» посилається на пункт 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України. Вважає, що рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права, а саме: статті 652 Цивільного кодексу України і висновок щодо питання застосування зазначеної норми у спірних правовідносинах відсутній.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах. Зі змісту вказаної норми вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики, шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.

Щодо визначення подібності правовідносин, Верховний Суд звертається до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19. У цій постанові Велика Палата Верховного Суду конкретизувала раніше викладені висновки щодо тлумачення поняття «подібність правовідносин», та зазначила, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

Предметом позову у цій справі є матеріально-правова вимога Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» про внесення змін до договору, шляхом викладення пункту 6.1. статті 6 договору в редакції позивача (щодо зміни порядку та умов проведення розрахунків). Правовою підставою позову визначено статтю 652 Цивільного кодексу України, статтю 188 Господарського кодексу України.

Відповідно до частин 1- 4 статті 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Отже, у разі спору між сторонами господарських договорів щодо внесення змін до договору, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Частиною 1 статті 652 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Частиною 2 статті 652 Цивільного кодексу України передбачено, що у випадку якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом (частина 4 статті 652 Цивільного кодексу України).

Отже, за змістом наведених законодавчих положень, зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин у судовому порядку, виходячи з принципу свободи договору, є заходом, що застосовується за наявності підтвердження дійсної істотної зміни обставин, з яких виходили сторони, укладаючи цей правочин.

Істотна зміна обставин, у свою чергу, є оціночною категорією, яка полягає у зміні договірного зобов`язання таким чином, що його виконання для однієї зі сторін договору стає більш обтяженим, ускладненим, чим суттєво змінюється рівновага договірних відносин. При цьому закон пов`язує можливість внесення змін до договору у судовому порядку не лише з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених частиною 2 статті 652 Цивільного кодексу України.

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.12.2020 у справі № 910/11888/19, від 01.12.2020 у справі № 910/4551/19.

Крім того у постанові Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 927/763/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Носівський цукровий завод» до Носівської міської ради Носівського району Чернігівської області про розірвання договору оренди землі від 16.07.2010 Верховний Суд, застосувавши частину 2 статті 652 Цивільного кодексу України, погодився з висновком суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні позову з огляду на те, що позивач не довів, а суд апеляційної інстанції не встановив наявності одночасно чотирьох умов, визначених у частині 2 статті 652 Цивільного кодексу України.

У справі № 910/12154/16 Верховний Суд скасував судові рішення попередніх інстанцій про задоволення позову про внесення змін до договору, надав висновок про застосування частин 2 та 4 статті 652 Цивільного кодексу України, та, керуючись положеннями зазначених норм, визнав передчасним висновок судів щодо доведеності позивачем, передбачених у статті 652 Цивільного кодексу України, передумов в їх сукупності для внесення змін до договору у зв`язку з істотною зміною всіх обставин, оскільки сам факт настання істотних змін обставин не свідчить про наявність умов для внесення змін до договору.

Надані Верховним Судом у справах № 910/12154/16 і № 927/763/17 висновки є загальними і безпосередньо випливають зі змісту положень частини 2 статті 652 Цивільного кодексу України, яка передбачає, що договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною 4 цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

У постанові Верховного Суду від 29.05.2018 у справі № 915/1006/17 також викладено правову позицію відповідно до якої:

- відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 Цивільного кодексу України);

- зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 Цивільного кодексу України);

- договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України);

- зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (частини перша та друга статті 651 Цивільного кодексу України);

- у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах (частина перша статті 652 Цивільного кодексу України);

- якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона (частина друга статті 652 Цивільного кодексу України);

- зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом (частина четверта статті 652 Цивільного кодексу України);

- у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили (частини перша та третя статті 653 Цивільного кодексу України);

- ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається (частини перша, друга, третя статті 632 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

З огляду на відповідні законодавчі приписи та з урахуванням встановлених обставин справи Верховний Суд у справі № 915/1006/17 дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції, встановивши, що: позивачем було виставлено відповідачу рахунок-фактуру від 14.11.2016 №ЕГ-0000268 на оплату газу в кількості 2500 тис. куб. м за ціною 6103 грн (без ПДВ) на суму 18 309 000 грн (з ПДВ), і у даному рахунку-фактурі зазначено, що рахунок дійсний до сплати до 20.11.2016; платіжним дорученням від 18.11.2016 № 1384 Підприємство повністю оплатило рахунок-фактуру від 14.11.2016 № ЕГ-0000268 на суму 18 309 000 грн (з ПДВ); у відповідності до пункту 9.1 Договору строк дії останнього закінчився 31.12.2016; будь-якого продовження його дії шляхом вчинення конклюдентних дій сторонами здійснено не було, у добровільному порядку питання про внесення змін до закінчення дії договору також вирішено не було, а з відповідним позовом до суду Товариство звернулося лише у вересні 2017 року, тобто позивач просить суд внести зміни до пункту договору, який (договір) закінчив свою дію і був виконаний сторонами у повному обсязі; розповсюдження змін до договору на минулий період є суттєвою обставиною з огляду на те, що за цей період договір уже виконувався його сторонами в тому об`ємі, який був передбачений умовами договору на відповідний період часу, у т.ч. щодо розміру плати за поставлений газ; зміна ціни після виконання договору зумовлена істотною зміною обставин, тому за відсутності на це згоди сторін ціна може бути змінена за рішенням суду в порядку, встановленому статтею 652 Цивільного кодексу України; розглянувши доводи позивача про існування всіх чотирьох умов для змін Договору, визначених частиною другою статті 652 Цивільного кодексу України, - суд апеляційної інстанції встановив, що у даному випадку позивач не довів належними та допустимими доказами наявності усіх цих умов, визначених законом, тому, з урахуванням наведеного, відсутні підстави для зміни на минулий період умов Договору з посиланням на статтю 652 Цивільного кодексу України, - дійшов висновку про відсутність й підстав для задоволення позову.

Аналіз наведеного дає підстави стверджувати, що наразі існує висновок Верховного Суду щодо застосування положень статті 652 Цивільного кодексу України у подібних правовідносинах і здійснене судами першої та апеляційної інстанцій у даній справі № 910/6212/21 правозастосування повністю відповідає такому висновку. Суди попередніх інстанцій, відмовляючи в позові, виходили з того, що позивач просить суд внести зміни до пункту договору, який (договір) закінчив свою дію. Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.10.2016 у справі №904/4470/16 з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» стягнуто на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» борг у розмірі 348 222 726,62 грн, що виник в період часу з березня 2015 року по грудень 2015 року за спірним договором. Позивачем не було доведено наявність обумовлених статтею 652 Цивільного кодексу України підстав для внесення змін до договору. Також не встановлено існування у цій справі всіх чотирьох умов для зміни договору, визначених частиною другою статті 652 Цивільного кодексу України.

Постанова Вищого господарського суду України від 29.06.2015 у справі № 910/29184/15 не є тим судовим рішенням, висновки якого про застосування норм матеріального права підлягають врахуванню, а тому посилання скаржника на неврахування судом апеляційної інстанції висновку Вищого господарського суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах є помилковим.

У зв`язку з встановленим колегія суддів не вбачає підстав для подальшого розгляду касаційної скарги і доходить висновку про закриття касаційного провадження, з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на приписи пункту 4 частини 1 статті 296 Господарського процесуального кодексу України.

Висновки Верховного Суду

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку). Якщо ухвала про відкриття касаційного провадження мотивована також іншими підставами, за якими відсутні підстави для закриття провадження, касаційне провадження закривається лише в частині підстав, передбачених цим пунктом.

Згідно з частиною другою статті 296 Господарського процесуального кодексу України про закриття касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу.

Керуючись статтями 234, 235, пунктом 4 частини першої, частиною другою статті 296 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.07.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.09.2021 у справі № 910/6212/21.

2. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. Баранець

Судді Л. Стратієнко

О. Мамалуй