ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" лютого 2022 р. м. Київ Справа№ 910/13722/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Євсікова О.О.

Корсака В.А.

при секретарі судового засідання Островерхій В.Л.

представники сторін в судове засідання 01.02.2022 не з`явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Керівника Бердянської окружної прокуратури Запорізької області

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.12.2021 (ухвалу складено 03.12.2021) (суддя - Павленко Є.В.) у справі № 910/13722/21 за позовом Керівника Бердянської окружної прокуратури Запорізької області в інтересах держави в особі:

1. Департаменту соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації

2. Запорізької обласної ради

3. Комунальної установи «Бердянський геріатричний пансіонат» Запорізької обласної ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕМИРГАЗ ЗБУТ»

про стягнення 289 785, 47 грн

ВСТАНОВИВ:

Керівник Бердянської окружної прокуратури Запорізької області (далі по тексту - прокурор) звернувся до Господарського суду міста Києва в інтересах держави в особі Департаменту соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації (далі по тексту - позивач 1), Запорізької обласної ради (далі по тексту - позивач 2), Комунальної установи «Бердянський геріатричний пансіонат» Запорізької обласної ради (далі по тексту - позивач 3) із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕМИРГАЗ ЗБУТ» (далі по тексту - відповідач) про стягнення 289 785, 47 грн безпідставно сплачених коштів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги прокурор посилається на те, що за результатами проведення відкритих торгів на закупівлю природного газу для потреб геріатричного пансіонату на 2020 рік (ДК 021:2015:09120000-6 - Газове паливо), 10.02.2020 між Комунальною установою «Бердянський геріатричний пансіонат» Запорізької обласної ради та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕМИРГАЗ ЗБУТ» було укладено Договір №23 на закупівлю природного газу до 250255 тис.куб.м. природного газ у 2020 році.

В подальшому у відповідності до п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» 18.02.2020, 20.02.2020, 26.02.2020, 26.10.2020 та 27.10.2020 було укладено Додаткові угоди №№1, 2, 3, 6, 7 відповідно, за якими змінено вартісні та кількісні показники товару, які, за твердженням прокурора, є нікчемними в силу положень Закону України «Про публічні закупівлі», а тому наявні підстави для стягнення 257 356,71 грн безпідставно сплачених коштів на підставі вказаних Додаткових угод.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.12.2021 позов Керівника Бердянської окружної прокуратури Запорізької області в інтересах держави в особі Комунальної установи «Бердянський геріатричний пансіонат» Запорізької обласної ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Темиргаз Збут» про стягнення 289 785,47 грн залишено без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України (далі по тексту - ГПК).

Приймаючи вказану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що прокурором заявлено позов в інтересах Комунальної установи «Бердянський геріатричний пансіонат» Запорізької обласної ради, яка не є ані державним органом, ані органом місцевого самоврядування, а тому пред`явлення прокурором позову в інтересах цієї юридичної особи є неправомірним, оскільки виходить за межі повноважень прокурорського представництва.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, Керівник Бердянської окружної прокуратури Запорізької області (далі по тексту - апелянт) звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.12.2021 у справі №910/13722/21 щодо залишення без розгляду позову Керівника Бердянської окружної прокуратури Запорізької області в інтересах держави в особі Комунальної установи «Бердянський геріатричний пансіонат» Запорізької обласної ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Темиргаз Збут» про стягнення 289 785,47 грн та направити справу для продовження розгляду у суді першої інстанції.

В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що ухвала суду першої інстанції прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права, зокрема ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», та норм процесуального права, а саме: ст.ст. 53, 226 ГПК.

За твердженням апелянта, якщо законодавцем виключено можливість представництва прокурором державних компаній за статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», то така норма не може тлумачитися у спосіб розширення обсягу процесуальної заборони на інших суб`єктів господарювання державного сектору економіки (державні установи, організації, підприємства). При цьому, як вказує апелянт комунальна установа та державна компанія є різними організаційно-правовими формами господарювання.

В свою чергу, Комунальна установа «Бердянський геріатричний пансіонат» Запорізької обласної ради є стаціонарною соціально-медичною установою загального типу для постійного проживання громадян похилого віку, ветеранів війни та праці, осіб з інвалідністю, які потребують стороннього догляду, побутового і медичного обслуговування. Пансіонат підпорядкований, підзвітний та підконтрольний Запорізькій обласні раді та за галузевою спрямованістю є підвідомчим Департаменту соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації. Майно Пансіонату є спільною власністю територіальних громад, сіл, селищ, міст Запорізької області і закріплюється за ним на праві оперативного управляння, з обмеженням правомочності розпорядження щодо основних фондів. Пансіонат є неприбутковою бюджетною установою. Фінансування Пансіонату здійснюється за рахунок коштів обласного бюджету відповідно до законодавства.

Як вказує апелянт, ним у даному позові доведено виключність підстав для представництва прокурором інтересів держави, оскільки прокурор з метою захисту державних інтересів (правовідносини, пов`язані із використанням бюджетних коштів) та з урахуванням суспільного інтересу (відновлення законності при вирішенні суспільно значимого питання раціонального використання бюджетних коштів) звертається до суду, оскільки органи, уповноважені державою на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносинах бездіють.

При цьому Комунальна установа «Бердянський геріатричний пансіонат» Запорізької обласної ради є стороною за Договором про закупівлю природного газу №23 від 10.02.2020 та не має об`єктивної можливості захистити свої інтереси.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.12.2021 апеляційна скарга керівника Бердянської окружної прокуратури Запорізької області передана на розгляд колегії суддів у складі: Владимиренко С.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), судді: Євсіков О.О., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2021 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи оскаржуваної ухвали № 910/13722/21. Відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Керівника Бердянської окружної прокуратури Запорізької області в інтересах держави в особі Департаменту соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації, Запорізької обласної ради та комунальної установи «Бердянський геріатричний пансіонат» Запорізької обласної ради на ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.12.2021 у справі №910/13722/21 до надходження матеріалів справи оскаржуваного рішення з Господарського суду міста Києва.

12.01.2022 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/13722/21.

Від відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі його представника.

Відповідач своїм правом, наданим йому ст. 263 ГПК, не скористався, відзив на апеляційну скаргу не надав, що не є перешкодою для апеляційного перегляду судового рішення, яким є ухвала суду відповідно до ч. 1 ст. 232 ГПК.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 ГПК учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 263 ГПК).

Прокурор та позивачі своїх представників в судове засідання не направили, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином згідно вимог ст. 120 ГПК.

Згідно п. 12 ст. 270 ГПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Прокурор звернувся до Господарського суду міста Києва в інтересах держави в особі позивачів 1, 2 та 3 із позовом до відповідача про стягнення 289 785, 47 грн безпідставно сплачених коштів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги прокурор посилається на те, що за результатами проведення відкритих торгів на закупівлю природного газу для потреб геріатричного пансіонату на 2020 рік (ДК 021:2015:09120000-6 - Газове паливо), 10.02.2020 між позивачем 3 та відповідачем було укладено Договір № 23 на закупівлю природного газу до 250255 тис.куб.м. природного газ у 2020 році.

В подальшому у відповідності до п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» 18.02.2020, 20.02.2020, 26.02.2020, 26.10.2020 та 27.10.2020 було укладено Додаткові угоди №№1, 2, 3, 6, 7 відповідно, за якими змінено вартісні та кількісні показники товару, які, за твердженням прокурора, є нікчемними в силу положень Закону України «Про публічні закупівлі», а тому наявні підстави для стягнення 257 356,71 грн безпідставно сплачених коштів на підставі вказаних Додаткових угод.

02.12.2021 Господарський суд міста Києва своєю ухвалою залишив позов Керівника Бердянської окружної прокуратури Запорізької області в інтересах держави в особі Комунальної установи «Бердянський геріатричний пансіонат» Запорізької обласної ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Темиргаз Збут» про стягнення 289 785,47 грн без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 226 ГПК.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 226 ГПК суд залишає позов без розгляду, якщо позовну заяву не підписано або підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з ч. 3 ст. 4 ГПК до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Європейський суд з прав людини звертав увагу на те, що сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великої кількості громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (див. mutatis mutandis рішення від 15 січня 2009 року у справі «Менчинська проти Росії» (Menchinskaya v. Russia), заява № 42454/02, пункт 35).

Згідно ч. 1 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань. Представництво в суді інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України та Національного банку України може здійснюватися прокурором Офісу Генерального прокурора або обласної прокуратури виключно за письмовою вказівкою чи наказом Генерального прокурора або його першого заступника чи заступника відповідно до компетенції.

Представництво інтересів держави у суді у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави здійснюється прокурорами Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, а у визначених законом випадках - прокурорами Офісу Генерального прокурора в порядку та на підставах, визначених Цивільним процесуальним кодексом України.

Частиною 4 вказаної статті визначено, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

Відповідно до ст. 53 ГПК у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами (ч. 3). Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу (ч. 4). У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача (абз. 2 ч. 5).

Відповідно до правової позиції, викладеної в ухвалі Верховного Суду від 19.07.2018 у справі №822/1169/17, аналіз ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави стверджувати, що прокурор може підтвердити наявність підстав для представництва інтересів держави в суді шляхом надання належного обґрунтування, підтвердженого достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду, запитами, а також копіями документів, отриманих від суб`єкта владних повноважень, що свідчить про наявність підстав для відповідного представництва.

З огляду на вказане, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави». Такого висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 26.07.2018 у справі №926/1111/15, від 13.11.2018 у справі №910/2989/18, від 17.01.2019 у справі №923/241/18, від 21.01.2019 у справі №909/516/18, погодившись з доводами прокурора щодо наявності підстав для представництва інтересів держави.

Відповідно до п. 61 постанови Верховного Суду від 17.10.2018 у справі №910/11919/17 згідно зі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор доводить бездіяльність органу, в інтересах якого він звертається до суду, а не можливість чи неможливість такого органу самостійно звернутися із цим позовом до суду.

Водночас у постанові Великої Палати Верховного суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 зазначено, що відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Частина четверта статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.

Якщо суд після відкриття провадження у справі з урахуванням наведених учасниками справи аргументів та наданих доказів установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді, суд залишає позовну заяву, подану прокурором в інтересах держави в особі компетентного органу, без розгляду відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 дійшла висновків, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Таким чином, необхідно дослідити: чи знав або повинен був знати компетентний орган про допущені порушення інтересів держави, проте всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся; чи дотримано прокурором розумного строку для надання уповноваженому органу можливості відреагувати на виявлене прокурором порушення та самостійно звернутися до суду з відповідним позовом або ж надати аргументовану відповідь на звернення прокурора.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до подання позову у даній справі прокурор звертався до Комунальної установи «Бердянський геріатричний пансіонат» Запорізької обласної ради із листом від 10.06.2021 №50-1926вих-21 щодо стану дотримання вимог чинного законодавства України у сфері закупівлі природного газу за бюджетні кошти за Договором №23 від 10.02.2020. (т.1, а.с. 232-235).

Комунальна установа «Бердянський геріатричний пансіонат» Запорізької обласної ради листом від 17.06.2021 №316-08 повідомила прокуратуру про неможливість звернення до суду через відсутність коштів для сплати судового збору та просить Бердянську окружну прокуратуру представляти інтереси установи у суді. (т.1, а.с. 238).

Згідно Положення Комунальної установи «Бердянський геріатричний пансіонат» Запорізької обласної ради, затвердженого рішенням Запорізької обласної ради від 30.08.2018 №35 (далі по тексту - Положення), установа є стаціонарною соціально-медичною установою загального типу для постійного проживання громадян похилого віку, ветеранів війни та праці, осіб з інвалідністю, які потребують стороннього догляду, побутового і медичного обслуговування.

Пансіонат є підпорядкованим, підзвітним та підконтрольним Запорізькій обласній раді (надалі - Уповноважений орган) та за галузевою спрямованістю підвідомчим Департаменту соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації (далі - Департамент) (п. 1.3 Положення).

Згідно п. 5.2 Положення майно Пансіонату є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст Запорізької області і закріплюється за ним на праві оперативного управління. Здійснюючи право оперативного управління, Пансіонат володіє, користується та розпоряджається майном, з обмеженням правомочності розпорядження щодо основних фондів відповідно до чинного законодавства України та цього Положення. Основними фондами Пансіонат має право розпоряджатися лише з дозволу Уповноваженого органу відповідно до встановленого порядку.

Крім того, Пансіонат є неприбутковою бюджетною установою. Фінансування Пансіонату здійснюється за рахунок коштів обласного бюджету, добровільних пожертвувань, благодійних внесків юридичних та фізичних осіб, надходжень від плати за надані соціальні послуги та інших джерел, не заборонених законодавством. Фінансово-господарська діяльність Пансіонату провадиться відповідно до кошторису та штатного розпису, які затверджуються Департаментом (п.п. 8.1-8.3 Положення).

За своїм визначенням, комунальна установа - це некомерційна організація, яка фінансується з місцевого бюджету, виконує той чи інший ряд безоплатних чи доступних громадських послуг й якій надано комунальну власність на основі права оперативного управління. При цьому дані структури повністю підпорядковуються місцевій адміністрації/раді, а контролюючі повноваження над цією установою надано профільному управлінню чи департаменту розпорядника активів і майна.

Крім того, згідно Державного класифікатора України ДК 002:2004 «Класифікація організаційно-правових форм господарювання» (далі - КОПФГ), затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 28.05.2004 № 97, комунальна організація (установа, заклад) - утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління.

Таким чином, позивач 3 є стороною за Договором №23 на закупівлю природного газу природного газ у 2020 році, фінансування позивача 3 відбувається за рахунок бюджетних коштів.

При цьому суд апеляційної інстанції враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 01.06.2021 у справі №910/11956/20 про те, що «незалежно від того, чи відповідають дійсності доводи позивача про неможливість самостійно звернутись до суду з відповідним позовом через відсутність коштів для сплати судового збору, сам факт не звернення до суду КНУТД з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси навчального закладу, свідчить про те, що КНУТД неналежно виконує свої повноваження щодо відшкодування збитків за безпідставне використання належного йому на праві господарського відання майна, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави щодо забезпечення функціонування вищого навчального закладу та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини. Зазначений висновок узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 903/129/18, у постанові Верховного Суду від 30.03.2021 у справі № 920/266/19».

Отже відсутність коштів у позивача 3 на сплату судового збору для звернення до суду із даним позовом свідчить про неналежне виконання позивачем 3 своїх повноважень щодо повернення бюджетних коштів.

Суд апеляційної інстанції вважає, що проведення процедури державних закупівель та укладення договору із порушенням законодавства порушує інтереси держави у сферах публічних закупівель та контролю за ефективним і цільовим використанням бюджетних коштів, а дотримання у цих сферах суспільних відносин законодавства становить суспільний інтерес, тому у справі, що розглядається, прокурор належним чином обґрунтував наявність інтересів держави, задля захисту яких він подав позов.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо наявності обставин та підстав для залишення позову Керівника Бердянської окружної прокуратури Запорізької області в інтересах держави в особі Комунальної установи «Бердянський геріатричний пансіонат» Запорізької обласної ради без розгляду.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

В п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Згідно з ч. 1 ст. 271 ГПК апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до ст. 269 ГПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

За приписами ч. З ст. 271 ГПК у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що суд першої інстанції при прийнятті ухвали 02.12.2021 у справі №910/13722/21 дійшов помилкового висновку про наявність підстав для залишення без розгляду позову Керівника Бердянської окружної прокуратури Запорізької області в інтересах держави в особі Комунальної установи «Бердянський геріатричний пансіонат» Запорізької обласної ради, а тому ухвала Господарського суду міста Києва від 02.12.2021 у справі №910/13722/21 підлягає скасуванню.

За таких обставин, апеляційна скарга Керівника Бердянської окружної прокуратури Запорізької області на ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.12.2021 у справі №910/13722/21 підлягає задоволенню, ухвала Господарського суду міста Києва від 02.12.2021 у справі №910/13722/21 підлягає скасуванню, справа №910/13722/21 підлягає передачі на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Відповідно до ч. 14 ст. 129 ГПК якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи те, що суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не приймає нового рішення у даній справі, то розподіл судових витрат у суді апеляційної інстанції не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 129, 269,270,271, 275, 277,281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Керівника Бердянської окружної прокуратури Запорізької області на ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.12.2021 у справі №910/13722/21 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.12.2021 у справі №910/13722/21 скасувати, справу №910/13722/21 передати на розгляд до Господарського суду міста Києва.

3. Матеріали справи № 910/13722/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст.ст. 287, 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 07.02.2022.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді О.О. Євсіков

В.А. Корсак