ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2022 року Справа № 906/801/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуюча суддя Коломис В.В., суддя Миханюк М.В. , суддя Саврій В.А.

секретар судового засідання Романець Х.В.

за участю представників сторін: не з`явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Релігійної організації "Релігійна громада Християнської церкви "Нове покоління" міста Коростеня рішення Господарського суду Житомирської області від 28 вересня 2021 року (повний текст складено 01.10.2021) у справі № 906/801/21 (суддя Тимошенко О.М.)

за позовом Релігійної організації "Релігійна громада Християнської церкви "Нове покоління" міста Коростеня

до Міжнародного благодійного фонду "Відкрите серце"

про визнання частково недійсним договору найму

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 28 вересня 2021 року у справі № 906/801/21 в задоволенні позову Релігійної організації "Релігійна громада Християнської церкви "Нове покоління" міста Коростеня до Міжнародного благодійного фонду "Відкрите серце" про визнання частково недійсним договору найму відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, Релігійна організація "Релігійна громада Християнської церкви "Нове покоління" міста Коростеня звернулася до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позов задоволити.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення господарським судом Житомирської області норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого суду, обставинам справи.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.12.2021 поновлено Релігійній організації "Релігійна громада Християнської церкви "Нове покоління" міста Коростеня строк на подання апеляційної скарги. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Релігійної організації "Релігійна громада Християнської церкви "Нове покоління" міста Коростеня рішення Господарського суду Житомирської області від 28 вересня 2021 року у справі №906/801/21. Призначити справу №906/801/21 до розгляду на 31 січня 2022 року об 11:00 год.

В судове засідання представники позивача та відповідача не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Частинами 11,12 статті 270 ГПК України, яка визначає порядок розгляду апеляційної скарги, встановлено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Оскільки всі учасники провадження у справі були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, при цьому явка учасників судового процесу обов`язковою не визнавалась, а матеріали справи достатньо характеризують спірні правовідносини, колегія суддів, вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за відсутності представників сторін за наявними у справі матеріалами, у відповідності до вимог ст.269 ГПК України.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 01 липня 2020 року між Релігійною організацією "Релігійна громада Християнської церкви "Нове покоління" міста Коростеня (позивач/наймач) та Міжнародним благодійним фондом "Відкрите серце" (відповідач-наймодавець) був укладений договір найму (оренди) майнового комплексу (далі - договір, а.с. 6-7), відповідно до умов якого наймодавець передає, а наймач приймає в тимчасове платне довгострокове користування майновий комплекс за адресою: Житомирська область, м. Коростень, вулиця Воровського, 87, строком на 12 місяців.

Згідно п.4.1 договору об`єкт найму передається наймачу в користування на безоплатній основі.

Даний договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє протягом 12 місяців (п.5.1. договору).

Не пізніше ніж за один місяць до спливу строку дії цього договору оренди наймач може запропонувати наймодавцю продовжити дію договору на новий строк (п.5.2. договору).

Якщо за 1 (один) місяць наймач не попередив письмово наймодавця про продовження дії договору та не звільнив об`єкту найму, цей договір вважається укладеним на таких самих умовах і на такий самий строк (п.5.3. договору).

Наймач, який належним чином виконував взяті на себе за цим договором зобов`язання після закінчення терміну дії цього договору має переважне право на укладення договору найму (п.5.4. договору).

Будь-яка сторона договору має право у будь-який час відмовитися від цього договору письмово попередивши про це іншу сторону за 1 (один) місяць (п.5.5. договору).

Відповідно до п.5.6. договору, дія цього договору припиняється внаслідок:

- закінчення строку, на який його було укладено;

- загибелі об`єкті оренди;

- дострокової угоди про розірвання за взаємною згодою сторін, яка оформлюється розірвання та підписується представниками сторін;

- за рішенням однієї зі сторін з обов`язковим письмовим повідомленням іншої сторони не менше ніж за 1 (один) місяць до бажаної дати розірвання договору;

- в інших випадках, передбачених умовами договору.

Релігійна організація "Релігійна громада Християнської церкви "Нове покоління" міста Коростеня, посилаючись на те, що п.5.5 договору протирічить вимогам ст.ст. 651, 782 ЦК України, ст.188 ГК України, звернувся до господарського суду з позовом до Міжнародного благодійного фонду "Відкрите серце" про визнання даного пункту договору недійсним.

Місцевий господарський суд, розглянувши подані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

За частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Частинами 1-3, 5 статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Положеннями статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

В частині 1 статті 216 ЦК України зазначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Статтею 217 ЦК України встановлено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

В обґрунтування позовних вимог про визнання недійсним п.5.5 договору, позивач посилається на те, що даний пункт договору не відповідає вимогам ст.ст. 188, 291 ГК України та ст.ст. 651, 782 ЦК України, оскільки передбачає, що будь-яка сторона договору має право у будь-який час відмовитися від цього договору письмово попередивши про це іншу сторону за 1 (один) місяць.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з такими доводами позивача, оскільки в даному випадку мова йде про взаємне волевиявлення двох сторін, закріплене в договорі, щодо встановлення певного порядку припинення їхніх правовідносин, а саме: право будь-якої сторони договору у будь-який час відмовитися від цього договору письмово попередивши про це іншу сторону за 1 місяць.

Так, згідно ч.3 ст.291 ГК України передбачено можливість розірвання договору оренди у порядку встановленому ст. 188 Господарського кодексу України, яка дає можливість сторонам розірвати договір в односторонньому порядку за умови якщо це передбачено договором.

Стаття 291 Господарського кодексу України не містить жодної заборони сторонам за взаємною згодою визначити такий порядок припинення договору і не встановлює, що така умова договору є нікчемною або недопустимою. А як вже зазначалося ч. 3 ст.6 ЦК України передбачає право сторін в договорі відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Не можуть сторони відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це.

Однак, статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Свобода договору заснована на свободі волевиявлення, а останнє, у свою чергу, спирається на свободу волі, що реалізується за допомогою диспозитивності норм цивільного права. Під диспозитивністю прийнято розуміти засновану на нормах даної галузі права юридичну свободу суб`єкта цивільних правовідносин здійснювати свої суб`єктивні права за своїм розсудом.

Таким чином, правовими засобами закріплення свободи договору традиційно розуміють норми-принципи, які проголошують свободу договору, свободу підприємницької діяльності та диспозитивні норми права, в яких втілено даний принцип.

Зміст принципу свободи договору розкривається в ст. 627 Цивільного кодексу України. Він є однією з фундаментальних засад цивільно-правового принципу диспозитивності, через який суб`єкти цивільного права набувають і здійснюють свої цивільні права вільно на свій розсуд (ч. 1 ст. 12 Цивільного кодексу України).

Важливим елементом свободи договору є воля та її зовнішній вираз - волевиявлення.

Враховуючи викладене, з огляду на принцип диспозитивності договору, сторони мають право визначити його умови на власний розсуд.

Згідно із ст. ст. 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Положеннями частини другої статті 67 Господарського кодексу України передбачено, що підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Відповідно до ст.180 Господарського кодексу України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов.

З урахуванням вищенаведеного, цивільне та господарське законодавство України зобов`язує сторін правочину (договору) при його вчиненні (укладенні) включити до змісту правочину (договору) передбачені законодавством обов`язкові умови та надає право сторонам правочину (договору) на власний розсуд визначити та погодити будь-які інші умови, в тому числі умови стосовно припинення договірних правовідносин.

Частина 1 ст.291 ГК України містить заборону односторонньої відмови від договору оренди, в той же час, частиною 3 визначено, що договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

В свою чергу, ч.1 ст.188 ГК України встановлює, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до положень ст. 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно з частиною третьою статті 651 Цивільного кодексу України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлена договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Отже, за загальним правилом розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Повноваження сторони на одностороннє розірвання договору можуть бути передбачені законом або безпосередньо в договорі та можуть як ставитись в залежність від вчинення/невчинення сторонами договору певних дій, так і без будь-яких додаткових умов (безумовне право сторони на відмову від договору).

Одностороння відмова від договору не потребує узгодження та як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання. У випадках, коли право на односторонню відмову у сторони відсутнє, намір розірвати договір може бути реалізований лише за погодженням з іншою стороною, оскільки одностороннє розірвання договору не допускається, а в разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору - за судовим рішенням на вимогу однієї із сторін.

За змістом наведених норм повноваження сторони на одностороннє розірвання договору можуть бути встановлені законом або безпосередньо в договорі, визначивши при цьому умови відмови від договору. Тобто, у випадках, коли підстава для односторонньої зміни чи розірвання договору встановлена законом або договором, відповідна сторона договору може скористатися нею самостійно, без звернення до суду.

Судами обох інстанцій встановлено, що за змістом укладеного договору, сторонами було узгоджено порядок відмови від цього договору та порядок припинення його дії, зокрема, право обох сторін на відмову від договору за умови попередження іншої сторони. При цьому, самостійною умовою такої відмови є письмове повідомлення про це.

Таким чином, сторони договору найму, врахувавши встановлену законом свободу договору, на власний розсуд погодили підстави та порядок припинення дії цього договору, зокрема спірним пунктом 5.5 договору сторони погодили право обох сторін на відмову від договору, шляхом повідомлення іншої сторони про таку відмову, і така умова договору не суперечить наведеним нормам Цивільного кодексу України.

Аналогічну правову позицію наведено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 у справі №916/1684/18 та у постанові Верховного Суду від 31.07.2019 у справі №922/3248/18.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відстуність правових підстав для визнання недійсним пункту 5.5 договору та, відповідно, задоволення позовних вимог.

При цьому, посилання скаржника на порушення оспорюваним пунктом договору принципу справедливості, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки даним пунктом договору передбачено право обох сторін на відмову від договору, тобто сторони договору є рівними у цій частині.

Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Натомість, скаржником не подано судовій колегії належних та достатніх доказів, які стали б підставою для скасування рішення місцевого господарського суду. Посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Житомирської області ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Релігійної організації "Релігійна громада Християнської церкви "Нове покоління" міста Коростеня залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Житомирської області від 28 вересня 2021 року у справі №906/801/21 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

4. Справу №906/801/21 повернути Господарському суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений "01" лютого 2022 р.

Головуюча суддя Коломис В.В.

Суддя Миханюк М.В.

Суддя Саврій В.А.