ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2022 Справа № 914/3344/21

Господарський суд Львівської області у складі судді Галамай О.З., за участю секретаря судового засідання Полюхович Х.М., розглянувши

справу № 914/3344/21

за позовом Ковельської окружної прокуратури в інтересах держави в особі

позивача: Самарівської сільської ради, с. Самари Волинської області

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Кондор Логістик, м. Львів

про стягнення 85 037, 80 грн

за участю представників:

від прокуратури: Панькевич Р.В. прокурор;

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Ковельської окружної прокуратури в інтересах держави в особі позивача: Самарівської сільської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю Кондор Логістик про стягнення 85 037, 80 грн за договором про закупівлю товарів за державні кошти № 1 від 08.01.2020.

Хід розгляду справи.

Ухвалою суду від 15.11.2021 відкрито спрощене позовне провадження, судове засідання призначено на 08.12.2021.

Ухвалою суду від 08.12.2021 розгляд справи відкладено на 12.01.2022.

У судовому засіданні 12.01.2022 прокурор підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Позивач та відповідач явку повноважних представників у судове засідання не забезпечили, хоча про час, дату та місце розгляду спору повідомлені належним чином.

Аргументи сторін.

Позовна заява обґрунтована невиконанням укладеного сторонами договору про закупівлю товарів за державні кошти № 1 від 08.01.2020 в частині повернення попередньої оплати за оплачений товар на суму 63 772, 17 грн. Також за прострочення виконання зобов`язання позивач заявив до стягнення 3 985, 12 грн інфляційних втрат, 1 273, 70 грн 3% річних на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України та 11 542, 76 грн пені, 4 464, 05 грн штрафу на підставі пункту 2 частини 2 статті 231 Господарського кодексу України.

Позивач у письмових поясненнях ствердив, що самостійно вжити заходів захисту порушених прав та інтересів не може, тому звернувся із листом до Ковельської окружної прокуратури. Позовні вимоги підтримав.

Відповідач станом на дату постановлення рішення відзиву на позовну заяву не подав, щодо позову в установленому порядку не заперечив.

Обставини справи.

Самарівською сільською радою Ковельського району оголошені відкриті торги щодо закупівлі дизельного палива та бензину з очікуваною вартістю 284 700 грн, ДК 021:2015:09130000-9 - Нафта і дистилянти.

Переможцем аукціону визначено Товариство з обмеженою відповідальністю Кондор Логістик.

08.01.2020 Самарівською сільської радою (далі - Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «КОНДОР ЛОГІСТИК» (далі - Постачальник) укладено договір №1 про закупівлю товарів за державні кошти (далі - договір), відповідно до пунктів 1.1, 1.2 якого Постачальник зобов`язувався поставити Замовнику товар, а Замовник зобов`язувався прийняти товар і оплатити його на умовах передбачених даним договором. Кількість, ціна за одиницю зазначалась у специфікації (Додаток 1), що є невід`ємною частиною даного договору.

Пунктами 3.1, 3.2, 3.4 договору передбачено, що ціна даного Договору становить 248 524, 00 грн, ціна за одиницю товару становить: дизельне пальне 23,44566 грн, бензин А-92- 23,44566 грн.

Додатковою угодою №1/1 від 14.12.2020 внесено зміни до договору, найменування товару викладено у новій редакції: Дизельне пальне (талони, картки) та Бензин А-92 (талони, картки).

29.12.2020 додатковою угодою №2 до договору внесено зміни, якими визначено, що кількість товару становить: дизельне пальне - 7380 л, бензин А-92-1000 л. Ціна договору становить 196 474, 64 грн.

Пунктом 5.1 договору передбачено, що строк (термін) поставки (передачі) товару - до 31.12.2020.

Згідно з викладеним у додатковій угоді №1/1 від 14.12.2020 п. 5.2 договору, місце поставки товарів Поставка талонів (карток) здійснюється силами та за рахунок учасника за адресою: 44113, с. Самари, вул. Соборна, 26, Ратнівський район. Місце передачі товару: АЗС постачальника.

Пунктом 7.1. договору передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за Договором Сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України.

Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до 31 грудня 2020 року та до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань (пункт 10.1. договору).

На виконання умов договору позивач перерахував відповідачу 196 474, 64 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 6 від 22.01.2020, №2 від 22.01.2020, №92 від 21.02.2020, №33 від 21.02.2020, №4 від 24.02.2020, №7 від 12.03.2020, №30 від 07.04.2020, №42 від 04.05.2020, №327 від 18.06.2020, №486 від 26.08.2020, №573 від 21.09.2020, №206 від 21.09.2020, №277 від 04.12.2020, №796 від 04.12.2020 та №123 віл 04.12.2021.

Згідно з видатковими накладними, актами приймання-передачі паливних карток та інформації, викладеної позивачем у листі № 378 від 01.06.2021 Самарівська сільська рада Ковельського району всього від ТОВ «Кондор Логістик» отримала 99 талонів по 10 літрів (всього 990 літрів) та 639 талонів на придбання дизельного палива ємністю 10 літрів кожен та 30 талонів ємністю 20 літрів кожен (всього 6990 літрів).

З цієї кількості придбаного пального сільською радою під час використання відповідних талонів фактично отримано лише 590 літрів бензину та 5030 літрів дизельного палива.

Надалі відбулась заміна талонів, по яких неможливо було отримати пальне, на паливні картки на бензин А-92 ємністю 400 літрів та на дизельне паливо ємністю 3100 літрів.

Однак під час заправки автомобілів упродовж 2020 року Самарівська сільська рада змогла використати лише 40 літрів бензину А-92 та 800 літрів дизельного палива. Крім того, на залишку були ще 6 талонів по 10 літрів на загальну кількість 60 літрів дизпалива.

На підтвердження неможливості отримати товар, позивач надав пояснення водіїв, в яких зазначено про відмову на АЗС в отоваренні талонів.

Таким чином, позивач не отримав 2360 літрів дизельного палива та 360 літрів бензину на загальну суму 63 772, 17 грн.

Позивач скерував відповідачу листи-претензії №93 від 04.02.2021, №352 від 26.05.2021.

У наданих відповідях на листи-претензії ТОВ «Кондор Логістик» повідомляло про те, що не відмовляється від виконання договірних зобов`язань, гарантує виконання умов Договору в повному обсязі та відпуск палива на АЗС. Крім цього, в листах зазначено про збій в системі, що здійснює комунікацію, облік та видачу пального, що в свою чергу спричинило обнуління транзакцій по всіх картках.

Також позивач долучив докази електронного листування упродовж лютого-квітня 2021 року щодо відновлення постачання палива по придбаних картках.

Враховуючи викладене, прокурор просив стягнути з відповідача на користь позивача 63 772, 17 грн попередньої оплати, 3 985, 12 грн інфляційних втрат, 1 273, 70 грн 3% річних, 11 542, 76 грн пені та 4 464, 05 грн штрафу.

Норми права та мотиви, якими суд керувався при прийнятті рішення, висновки суду.

Щодо обґрунтованості підстав звернення прокурора з позовом.

Згідно з абзацом 1-2 частини 3 статті 23 Закону України Про прокуратуру прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Аналіз частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

- у разі відсутності такого органу.

Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Матеріали справи містять листування прокуратури та позивача, в яких зазначено, що позивач звертався до відповідача з претензіями, проте позовна заява не подавалась.

Як вбачається із позовної заяви, у ситуації, що склалася, встановлено порушення інтересів держави, яке полягає в невиконанні умов договору про закупівлю товарів за державні кошти в частині повернення сплаченої суми попередньої оплати, внаслідок чого до місцевого бюджету не надходять кошти.

Виходячи із наведених норм законодавства, державним (суспільним, публічним) інтересом для звернення прокурора до суду із даним позовом є задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання - припинення істотного порушенням орендарем договору, шляхом його розірвання, оскільки орендодавець позбавляється того, на що розраховував при укладенні договору, зокрема, своєчасного та в повному обсязі надходження платежів з орендної плати за землю до місцевого бюджету.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України Про прокуратуру, прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України Про прокуратуру, і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Протягом тривалого часу орган місцевого самоврядування не вживав заходи по захисту майнових прав та інтересів територіальної громади щодо повернення попередньої оплати.

Саме бездіяльність Самарівської сільської ради щодо звернення до суду з відповідним позовом, свідчить про нездійснення цим органом захисту інтересів громади та доводить необхідність застосування представницьких повноважень прокурором з метою захисту порушених інтересів держави та звернення до суду.

Щодо суті позовних вимог.

Згідно зі статтею 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частинами 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

В Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України № 281/171/578/155 від 20.05.2008 зазначено, що талон - спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач на виконання умов договору про закупівлю товарів за державні кошти № 1 від 08.01.2020 оплатив відповідачу вартість бензину А-92 та дизельного палива на суму 196 474, 64 грн та отримав талони для заправки автомобілів, які в подальшому були замінені на паливні картки.

Однак пред`явивши талони та паливні картки на 2 360 літрів дизпалива та 360 літрів бензину А-92, такому було відмовлено у заправці із зазначенням причини недійсність талонів (паливних карток), що підтверджено поясненнями водіїв.

Тобто відповідач не виконав своїх зобов`язань, що також підтверджується і його листом від 04.03.2021, в якому останній пропонував продовжити строк дії договору до 31 грудня 2021 року та строк виконання зобов`язання щодо передачі товару.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати (частина 2 статті 693 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (частина 2 статті 530 Цивільного кодексу України).

Пунктом 5.1. договору становлено строк поставки (передачі) товару, а саме, до 31.12.2020.

Проте матеріали справи не містять, а відповідач не надав суду доказів поставки позивачу оплаченого товару на суму 63 772, 17 грн чи повернення зазначеної попередньої оплати.

Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині стягнення 63 772, 17 грн попередньої оплати підлягають задоволенню.

Щодо заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Прокурор заявив до стягнення 1 273, 70 грн 3% річних та 3 985, 12 грн інфляційних втрат, нарахованих за період 01.01.2021-31.08.2021.

Перевіривши розрахунок за допомогою калькулятору «ЛІГА.ЗАКОН», суд встановив, що 3% річних правильно нараховані, проте сума інфляційних втрат за зазначений період становить 3 984, 84 грн.

Тому до стягнення підлягає 1 273, 70 грн 3% річних та 3 984, 84 грн інфляційних втрат. В задоволенні решти вимоги слід відмовити.

Щодо заявленої до стягнення пені та штрафу.

Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення зобов`язання.

Прокурор заявив до стягнення 11 542, 76 грн пені, нарахованої за період 01.01.2021-30.06.2021 та 7% штрафу в сумі 4 464, 05 грн на підставі пункту 2 частини 2 статті 231 Господарського кодексу України.

Пунктом 2 частини 2 статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Аналіз наведеної норми матеріального права дає підстави для висновку, що застосування до боржника, який порушив господарське зобов`язання, санкції у вигляді штрафу, передбаченого абзацом 3 частини 2 статті 231 Господарського кодексу України можливо за сукупності таких умов: якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачено договором або законом; якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки; якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов`язання, пов`язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 04.02.2014 у справі №3-1гс14, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від від 11.07.2018 - № 915/507/17).

Пунктом 7.1. договору передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за Договором Сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 904/4156/18 зазначено, що господарське правопорушення може полягати як у порушенні нормативно встановлених правил здійснення господарської діяльності, так і у порушенні договірних зобов`язань. Господарсько-правова відповідальність за порушення договірних зобов`язань також поділяється на встановлену законом і договірну. Необхідною умовою застосування такої відповідальності є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, виду правопорушення, за вчинення якого застосовується відповідальність, штрафні санкції і конкретний їх розмір.

Розмір пені за порушення грошових зобов`язань встановлюється в договорі за згодою сторін. У тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Також ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09.06.2021 у справі № 905/874/20 закрито касаційне провадження, оскільки у договорі на розробку проектно-кошторисної документації сторони не встановили конкретний розмір договірної неустойки (пені, штрафу) за порушення виконавцем строків виконання робіт за бюджетні кошти. Тому суд зазначив про правомірність відмови судів першої та апеляційної інстанції в позові в частині заявлених до стягнення штрафу та пені.

Оскільки сторони у договорі про закупівлю товарів за державні кошти № 1 від 08.01.2020 не встановили конкретного розміру договірної неустойки (пені, штрафу), не визначили, з якої частини зобов`язання повинен розраховуватись розмір пені (або від суми невиконаної частини зобов`язання, або від суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг), застосування до відповідача штрафних санкцій є безпідставним.

Враховуючи викладене, у задоволенні вимоги про стягнення 11 542, 76 грн пені та 7% штрафу в розмірі 4 464, 05 грн на підставі пункту 2 частини 2 статті 231 Господарського кодексу України слід відмовити.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 Господарського процесуального кодексу України).

Щодо судового збору.

На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 73, 74, 129, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Кондор Логістик (місцезнаходження: 79044, місто Львів, вул. Єфремова, будинок 84, квартира 1Б, ідент. код 39046990) на користь Самарівської сільської ради (місцезнаходження: 44113, Волинська обл., Ковельський р-н, село Самари, вул.Соборна, будинок 26; ідент. код 04334655) 69 030, 71 грн, з яких: 63 772, 17 грн заборгованості, 1 273, 70 грн 3% річних та 3 984, 84 грн інфляційних втрат.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Кондор Логістик (місцезнаходження: 79044, місто Львів, вул. Єфремова, будинок 84, квартира 1Б, ідент. код 39046990) на користь Волинської обласної прокуратури (місцезнаходження: 43000, м. Луцьк, вул. Винниченка, 15, ідент. код. 02909915) 1 842, 71 грн на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в строки, визначені статтею 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

У зв`язку з перебуванням у відпустці судді в період 17.01.2022 01.02.2022, повний текст рішення складено 02.02.2022.

Суддя Галамай О. З.