ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" лютого 2022 р. м.Київ Справа№ 910/12762/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Тищенко О.В.

Куксова В.В.

за участю секретаря судового засідання Рудь Н.В.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 01.02.2022

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Ринок-Н"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 25.01.2021 (повний текст рішення складено 17.02.2021)

у справі №910/12762/20 (суддя Плотницька Н.Б.)

за позовом Оболонської окружної прокуратури міста Києва

в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у м. Києві

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ринок-Н"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Державне підприємство "Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат "Пуща-Водиця"

про знесення самовільно збудованого об`єкту нерухомості та повернення земельної ділянки

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2020 року заступник керівника Київської місцевої прокуратури № 5 (правонаступником якої є Оболонська окружна прокуратура міста Києва) (далі - "прокурор") звернувся у Господарський суд міста Києва з позовом в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у м. Києві (далі - "позивач", ГУ Держгеокадастру у м. Києві) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ринок-Н" (далі - "відповідач", ТОВ "Ринок-Н") у якому просив:

- зобов`язати ТОВ "Ринок-Н" знести самочинно збудований об`єкт нерухомості - нежитлове триповерхове приміщення загальною площею 522,5 кв.м, що знаходиться на земельній ділянці площею 0,04 га, яка є частиною земельної ділянки з кадастровим номером :78:137:0005 по вул. Вишгородській, 150 в Оболонському районі м. Києва;

- зобов`язати ТОВ "Ринок-Н" повернути ГУ Держгеокадастру у м. Києві земельну ділянку площею 0,04 га, яка є частиною земельної ділянки з кадастровим номером :78:137:0005 по вул. Вишгородській, 150 в Оболонському районі м. Києва, привівши її у придатний для використання стан.

Заявлені позовні вимоги узагальнено обґрунтовані тим, що відповідач в порушення вимог чинного законодавства користується спірною земельною ділянкою державної форми власності для розміщення та експлуатації власного нерухомого майна (готелю) без правовстановлюючих документів. За твердженням прокурора, означена спірна будівля (готель) є самочинним будівництвом, а тому має бути знесений.

Короткий зміст заперечень відповідача проти позову

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що прокурор неправильно визначив орган, уповноважений державною здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, не підтвердив наявність підстав для представництва інтересів держави у справі, оскільки позивач не вжив заходів для усунення порушень, що в свою чергу, свідчить про відсутність відомостей про нездійснення або неналежне здійснення захисту інтересів держави зі сторони позивача, в особі якого подано позов. Окрім того, відповідач наголошував на тому, що Акт обстеження земельної ділянки від 21.05.2020 № 20-0254-05 є неналежним доказом, а спір у справі відноситься до юрисдикції адміністративних судів (з огляду на правову позицію у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2018 у справі № 826/12543/16, від 10.04.2019 у праві № 826/8743/15, 22.04.2019 № 1527/14472/12).

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.01.2021 у справі №910/12762/20 позов задоволено повністю: Зобов`язано ТОВ "Ринок-Н" знести самочинно збудований об`єкт нерухомості - нежитлове триповерхове приміщення загальною площею 522,5 кв. м, що знаходиться на земельній ділянці площею 0,04 га, яка є частиною земельної ділянки з кадастровим номером :78:137:0005 по вул. Вишгородській, 150 в Оболонському районі м. Києва, а також зобов"язано повернути Головному управлінню Держгеокадастру у м. Києві земельну ділянку площею 0,04 га, яка є частиною земельної ділянки з кадастровим номером :78:137:0005 по вул. Вишгородській, 150 в Оболонському районі м. Києва, привівши її у придатний для використання стан. Вирішено питання судових витрат.

Обґрунтовуючи рішення із посилання на положення ст. 376 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 18, 22, 23, 149, 116, 126, 128, 152, 212 Земельного кодексу України, місцевий господарський суд встановив, що власником земельної ділянки рішення щодо зміни цільового призначення земельної ділянки та передачі її відповідачу для будівництва готелю не приймалося, тому дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги до відповідача про зобов"язання знесення самовільно збудованого об`єкту нерухомості - нежитлового триповерхового приміщення загальною площею 522,5 кв. м, що знаходиться на земельній ділянці площею 0,04 га, яка є частиною земельної ділянки з кадастровим номером :78:137:0005 по вул. Вишгородській, 150 в Оболонському районі м. Києва, та зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Ринок-Н" повернути Головному управлінню Держгеокадастру у м. Києві земельну ділянку площею 0,04 га, яка є частиною земельної ділянки з кадастровим номером :78:137:0005 по вул. Вишгородській, 150 в Оболонському районі м. Києва, привівши її у придатний для використання стан, є законними та обґрунтованими.

Крім того, місцевий господарський суд дійшов висновку, що прокурор правильно визначив орган, уповноважений державною здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, а саме - Головне управління Держгеокадастру у м. Києві, а також підтвердив наявність підстав для представництва інтересів держави у справі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із прийнятим рішенням ТОВ "Ринок-Н" (далі -скаржник) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2021 скасувати та постановити нове рішення, яким позов Київської місцевої прокуратури № 5 залишити без розгляду з підстав, передбачених ст. 226 Господарського процесуального кодексу України..

Апеляційна скарга ТОВ "Ринок-Н" обґрунтована порушенням процесуального права, а саме ст. 226 Господарського процесуального кодексу України та порушенням норм матеріального права, зокрема, ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

Скаржник вважає, прокурор не правильно визначив орган, уповноважений державною здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, не підтвердив наявність підстав для представництва інтересів держави у справі. Крім того, за твердженнями відповідача, прокурор не повідомив відповідний суб`єкт владних повноважень про звернення з позовом до суду.

Заявник апеляційної скарги зазначає, що на момент подання позову прокуратурі було відомо, що до діючого законодавства та нормативних актів, державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності, родючості грунтів в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, здійснює Головне управління Держгеокадастру у Київської області про, що Київську місцеву прокуратуру неодноразово повідомлено листами Головного управління Держгеокадастру у м. Києві від 08.10.2019 №10-26-0.42.4949/2-19, від 03.01.2020 №10-26.0.22-64/2-20, від 27.04.2020 № 10-26-0.41-1633/2-20, від 29.05.2020 №10-26-02.21-2014/2-20. Вказані обставини залишитися поза увагою суду першої інстанції.На переконання заявника апеляційної скарги прокурор повинен був звертатися в інтересах Головного управління Держегокадастру у Київській області.

Узагальнені доводи відзивів на апеляційну скаргу

01.04.2021 від прокурора через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, який прийнято судом апеляційної інстанції до розгляду з огляду на ст. ст. 119, 263 Господарського процесуального кодексу України, і у якому прокурор просить апеляційну скаргу ТОВ "Ринок-Н" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2021 у справі №910/12762/20 - без змін.

13.04.2021 та 12.01.2022 від Головного управління Держгеокадастру у м.Києві через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, який прийнято судом апеляційної інстанції до розгляду з огляду на ст. ст. 119, 263 Господарського процесуального кодексу України, у якому позивач просить апеляційну скаргу ТОВ "Ринок-Н" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2021 у справі №910/12762/20 - без змін.

Доводи прокурора та позивача у відзивах зводяться до того, що:

- матеріалами справи підтверджується, що власником земельної ділянки з кадастровим номером :78:137:0005 по вул. Вишгородській, 150 в Оболонському районі м. Києва є Головне управління Держгеокадастру у м.Києві, а землекористувачем - Державне підприємство "Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат "Пуща-Водиця", що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 10.08.2020 № 219705436;

- також, на вказану земельну ділянку розповсюджується правовий режим земель сільськогосподарського призначення, а тому в силу п. є) ч. 1 ст. 15-1 та ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України, розпорядником даної категорії земель є центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи, яким згідно п. 1, 3 , пп. 13 п. 4 Положення про Головне управління Держгеокадастру у м.Києві, затвердженого наказом Держгеокадастру від 17.11.2016 № 308, є Головне управління Держгеокадастру у м.Києві, яке є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, яке здійснює реалізацію його повноважень та території м.Києва до повноважень якого входить, зокрема, і розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством;

- матеріали справи не містять правовстановлюючих документів, визначених статтями 125, 126 Земельного кодексу України, зокрема, державного акту на право приватної власності або на право постійного користування землею, договору оренди земельної ділянки або інформаційну довідку з Державного реєстру прав, які б підтверджували право власності/користування частиною земельної ділянки з кадастровим номером :78:137:0005 на якій розташовано 3-х поверхову будівлю з написом «HOTEL»;

- будь-яких рішень органів виконавчої влади чи місцевого самоврядування уповноважених на розпорядження земельною ділянкою з кадастровим номером :78:137:0005 про передачу ТОВ «Ринок-Н» земельної ділянки площею 0.04 га, яка є частиною земельної ділянки з кадастровим номером :78:137:0005. відповідачем до матеріалів справи також не надано;

- рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0.04 га. яка знаходиться за адресою: м. Київ, Оболонський район, вул. Юрія Кондратюка, 3-а ТОВ «Ринок-Н» та надання її у власність/користування Головним управлінням Держгеокадастру у м. Києві, не приймалось;

- згідно постанови Київського апеляційного господарського суду від 23.01.2014 по справі № 5011-45/16875-2012 (набрала законної сили 23.01.2014), суд встановив, що ТОВ «Ринок-Н» за відсутності правовстановлюючих документів на землю не є особою, за якою можливо визнати право на самочинно збудований об`єкт, а також те, що спірне майно на час розгляду справи в суді у встановленому законом порядку до експлуатації не прийнято, та не проведено державної реєстрації права власності, у зв`язку з чим ТОВ «Ринок-Н» не є власником майна;

- згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.08.2019 № 176803385, який також є у матеріалах судової справи, право власності ТОВ «Ринок-Н» на об`єкт нерухомого майна (нежитлове приміщення, яке знаходиться по вул. Кондратюка Юрія, 3-а) скасовано 08.08.2019 на підставі: постанови серія та номер 501 1-45/16875-2012, видана 23.01.2014, видавник: Київський апеляційний господарський суд;

- у розумінні чинного законодавства, ТОВ «Ринок-Н» не є власником чи користувачем земельної ділянки площею 0,04 га, яка є частиною земельної ділянки з кадастровим номером :78:137:0005 на якій розташовано 3-х поверхову будівлю з написом «HOTEL», а також не є власником будівлі, оскільки ним під час розгляду цієї справи у суді першої інстанції не надано належних доказів на підтвердження права власності або права користування спірною земельною ділянкою чи нерухомим майном, у зв`язку з чим, наявні всі ознаки самовільного зайняття зазначеної земельної ділянки.

Рух справи

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.07.2021, рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2021 у справі №910/12762/20 скасовано, а позов прокурора залишено без розгляду.

Постанова апеляційного господарського суду мотивована тим, що звернення прокурора з позовом до суду в інтересах держави в особі ГУ Держгеокадастру у м. Києві у даній справі є передчасним, позаяк таке звернення фактично усунуло позивача від можливості самостійного пред`явлення позову до суду. На думку апеляційного господарського суду прокурором не була надана можливість позивачу у розумні строки відреагувати на ймовірні порушення інтересів держави, оскільки позов подано всього лише через 13 днів після повідомлення останнього про намір здійснення прокуратурою представництва інтересів держави у суді.

Постановою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 27.10.2021 у справі № 910/12762/20 касаційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури задоволено; постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.07.2021 у справі № 910/12762/20 скасовано; справу направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що:

- звернення 21.08.2020 прокурора до суду з позовом у даній справі не можна вважати передчасним, оскільки позивач мав більше ніж достатньо часу для належного реагування на виявлені порушення, для проведення відповідних перевірок та для самостійного звернення із позовними вимогами;

- проміжок часу який минув між повідомленням прокурора про звернення до суду і безпосереднім зверненням не є визначальним для висновку про його "розумність", позаяк запропонована Великою Палатою Верховного Суду категорія "розумності" має визначатися з урахуванням великого кола чинників і не може бути оцінена судами виключно темпорально (див. висновки Верховного Суду у постанові від 20.01.2021 у справі № 927/468/20);

- таким чином, здійснивши касаційне провадження у даній справі колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду погоджується з доводами касаційної скарги про те, що при зверненні до суду з позовними вимогами у даній справі прокурором було дотримано усіх вимог, які передбачені статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", тоді як протилежні висновки апеляційного господарського суду є помилковими.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

04.11.2021 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/12762/20.

Проте у зв`язку з перебуванням судді Тарасенко К.В. та Разіної Т.І. у відпустці, питання щодо відкриття апеляційного провадження вирішується після виходу судді з відпустки.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2021 прийнято до свого провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ринок-Н" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2021 у справі № 910/12762/20 колегією суддів у складі: головуючий суддя - Разіна Т.І., судді: Іоннікова І.А., Тарасенко К.В., розгляд справи призначено ан 14.12.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.12.2021 у справі №910/12762/20 заяву суддів Північного апеляційного господарського суду Разіної Т.І., Іоннікової І.А., Тарасенко К.В. про самовідвід від розгляду справи №910/12762/20 задоволено, а справу №910/12762/20 передано на повторний автоматизований розподіл для визначення складу суду відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.12.2021, для розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Ринок-Н" визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді: Тищенко О.В., Куксов В.В.

З метою здійснення подальшого розгляду справи №925/1641/20 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Ринок-Н" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2021, справа підлягає прийняттю до провадження визначеним складом суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.12.2021 справу №910/12762/20 апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Ринок-Н" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.01.2021 прийнято до провадження колегії суддів у складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді: Тищенко О.В., Куксов В.В., розгляд справи призначено на 01.02.2022.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

В судове засідання 01.02.2022 з`явились наступні учасники справи: прокурор та представник Головного управління Держгеокадастру у м. Києві.

Державне підприємство "Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат "Пуща-Водиця" в судове засідання 01.02.2022 представників не направило, про дату, час та місце розгляду справи повідомлено належним чином за адресою свого місцезнаходження (ухвала Північного апеляційного господарського суду від 20.12.2021 отримана третьою особою згідно рекомендованого поштового повідомлення 869).

Скаржник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Ринок-Н" у судове засідання 01.02.2022 представників не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином за адресою свого місцезнаходження (ухвала Північного апеляційного господарського суду від 20.12.2021 отримана скаржником згідно рекомендованого поштового повідомлення 862).

В свою чергу, 31.01.2022 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Ринок-Н" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке мотивоване тим, що скаржник має намір доповнити апеляційну скаргу з наданням відповідних додаткових доказів, а також у зв`язку з неможливістю представника скаржника адвоката Рукіна В.В., яким формувалась правова позиція у даній справі, на лікарняному (самоізоляції).

Заслухавши в судовому засіданні 01.02.2022 думки присутні представників учасників справи щодо заявленого клопотання про відкладення розгляду справи, дослідивши наявні у справі матеріали, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.

Колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 202, ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки скаржник та третя особа про дату та місце розгляду справи повідомлялись завчасно належним чином, участь представників сторін у судовому засіданні судом обов`язковою не визнавалась, суду не наведено обставин, за яких спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні.

Також, в обґрунтування заявленого клопотання скаржником зазначено, що скаржник має намір доповнити апеляційну скаргу з наданням відповідних додаткових доказів, проте, суд апеляційної інстанції враховує, що справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції у відповідному складі з грудня 2021 року, учасники справи надавали свої відповідні письмові позиції щодо суті спору, а також заявник клопотання жодним чином не навів переконливих та достатніх аргументів стосовно неможливості та/або обмеженості певними незалежними факторами на вчинення відповідних процесуальних дій у встановлені процесуальним законом строки, за умови обізнаності наявності судового провадження на певній стадії.

Також, скаржник наголошуючи на необхідності відкладення розгляду справи з підстав неможливості представника скаржника - адвоката Рукіна В.В., яким формувалась правова позиція у даній справі, прибуття в судове засідання у зв`язку з його перебуванням на лікарняному (самоізоляції), не подав жодного доказу в підтвердження даного твердження.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка представників учасників справи у судове засідання за умови належного повідомлення їх про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

З урахуванням вищенаведеного у сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що заявлене скаржником клопотання про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає у зв`язку з його безпідставністю та необгрунтованістю, а тому підстави для відкладення розгляду справи - відсутні.

В судовому засіданні 01.02.2022 прокурор надав пояснення по суті спору, заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу - відхилити, а оскаржуване судове рішення залишити без змін як таке, що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні 01.02.2022 представник Головного управління Держгеокадастру у м. Києві надав пояснення по суті спору, і з урахуванням доводів поданого відзиву на апеляційну скаргу, заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу - відхилити, а оскаржуване судове рішення залишити без змін як таке, що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Також, від Державного підприємства "Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат "Пуща-Водиця" відзив а апеляційну скаргу не надходив, проте, ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України визначено, що відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає розгляду справи в апеляційному порядку.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджується наявними матеріалами справи та вірно встановлено судом першої інстанції, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка, площею 2,0087 га (кадастровий номер :78:137:0005) по вул. Вишгородській, 150 в Оболонському районі м. Києва 18.12.2014 зареєстрована на праві державної власності за державою в особі Головного управління Держземагентства у м. Києві, цільове призначення земельної ділянки - для іншого сільськогосподарського призначення.

Право постійного користування на вказану земельну ділянку зареєстровано за Державним підприємством "Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат "Пуща-Водиця" на підставі державного акта на право постійного користування від 15.07.1998 № І-КВ № 003917.

Згідно з актом обстеження земельної ділянки Департаменту земельних ресурсів від 21.05.2020 № 20-0254-05, складеного за результатами обстеження земельної ділянки за адресою: м. Київ, вул. Вишгородській, 150 (кадастровий номер :78:137:0005) в Оболонському районі м. Києва, встановлено, що вказана земельна ділянка передана в постійне користування Державному підприємству "Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат "Пуща-Водиця" на підставі розпорядження Київської міської державної адміністрації від 21.04.1998 № 891 для ведення сільськогосподарської діяльності (державний акт від 15.07.1998 № 78-4-0006). Під час обстеження земельної ділянки (кадастровий номер :78:137:0005) встановлено, що на частині огородженої земельної ділянки знаходяться гаражі та нежитлова будівля (три поверхи) з написом «HOTEL», на якій вказана адреса: вул. Юрія Кондратюка, 3-а. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав на нерухоме майно від 23.05.2019 № 167798309 за адресою: вул. Юрія Кондратюка, 3-а були зареєстровані за Товариством з обмеженою відповідальністю "Ринок-Н" на праві власності нежитлові приміщення загальною площею 522,5 кв. м на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2012 у справі № 5011-45/16875-2012. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.01.2014 у справі № 5011-45/16875-2012 право власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Ринок-Н" на нежитлові приміщення скасовано. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав на нерухоме майно від 25.05.2020 № 210084221 нежитлові приміщення Товариства з обмеженою відповідальністю "Ринок-Н" загальною площею 522,5 кв. м по вул. Юрія Кондратюка, 3-а знаходяться під арештом та відомості про право власності на них відсутні. За поданням Департаменту земельних ресурсів рішення щодо передачі зазначеної земельної ділянки для розміщення нежитлової будівлі (готелю) в оренду (власність) Київська міська рада не приймала. Вбачається порушення вимог земельного законодавства, а саме самовільне зайняття земельної ділянки для розміщення нежитлової будівлі (готелю) орієнтовною площею 0,04 га.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.12.2012 у справі № 5011-45/16875-2012 за позовом Фізичної особи-підприємця Брожини Ришард з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ринок-Н" про стягнення 300 000 грн та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ринок-Н" з вимогами до Фізичної особи-підприємця Брожини Ришард про визнання права власності на майно первісний позов задоволено повністю; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ринок-Н" на користь Фізичної особи-підприємця Брожина Ришарда основний борг в сумі 300 000 грн 00 коп. та судовий збір в сумі 6 000 грн 00 коп.; зустрічний позов задоволено повністю; визнано право власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Ринок-Н" на гаражний бокс № 976, який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Петра Дегтяренка, 1, ГБК "Мінський", загальною площею 78,5 кв. м. та нежиле приміщення, яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Петра Дегтяренка, 1, літ. В, загальною площею 346,7 кв. м; зобов`язано Фізичну особу-підприємця Брожина Ришарда передати Товариству з обмеженою відповідальністю "Ринок-Н" гаражний бокс № 976, який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Петра Дегтяренка, 1 ГБК "Мінський", загальною площею 78,5 кв. м. та нежиле приміщення, яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Петра Дегтяренка, 1, літ. В, загальною площею 346,7 кв. м.; стягнуто з Фізичної особи-підприємця Брожина Ришарда на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ринок-Н" судовий збір в сумі 6 000 грн 00 коп.

На підставі вказаного рішення суду 14.05.2013 здійснено державну реєстрацію права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю "Ринок-Н" приміщення площею 522, 5 кв. м. літ. В по вул. Петра Дехтяренка, 1 в м. Києві (реєстраційний номер об`єкта нерухомого чайна 00).

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.01.2014 у справі № 5011-45/16875-2012 апеляційну скаргу Заступника прокурора міста Києва задоволено. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2012 у справі № 5011-45/16875-2012 скасовано частково та прийнято нове рішення в частині зустрічного позову. У задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2012 у справі № 5011-45/16875-2012 залишено без змін.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 23.01.2014 у справі № 5011-45/16875-2012 мотивована тим, що спірне нерухоме майно не прийнято до експлуатації, будівельні роботи здійснені без дозвільної документації, у зв`язку із чим у Товариства з обмеженою відповідальністю "Ринок-Н" відсутні правові підстави для визнання права власності на нього. У постанові також зазначено, що приймаючи рішення про задоволення зустрічного позову та визнання за Товариством з обмеженою відповідальністю "Ринок-Н" права власності на новозбудовані об`єкти - гаражний бокс № 976 площею 78,5 кв. м та нежитлове приміщення площею 346,7 кв. м, місцевим судом не було враховано, що земельна ділянка по вул. Петра Дегтяренка, 1 у м. Києві у власність чи користування Товариству з обмеженою відповідальністю "Ринок-Н" та фізичній особі-підприємцю Брожині Ришарду не надавалась. Місцевим судом не було враховано того, що адреса земельних ділянок, зазначених у рішенні Київради від 23.10.2003 р. (перетин вулиць Михайла Майорова та Юрія Кондратюка), є іншою, ніж адреса земельної ділянки, де розташоване спірне нерухоме майно (вул. Петра Дегтяренка, 1). Крім того, згідно з інформацією Департаменту земельних ресурсів КМДА земельну ділянку площею 23 607,29 кв. м по вул. Петра Дегтяренка, 1 у м. Києві зареєстровано за Автокооперативом лише на підставі матеріалів по встановленню зовнішніх меж земельних ділянок, які не є належним правовстановлюючим документом на землю. Таким чином, з урахуванням приписів ст. 376 Цивільного кодексу України, позивач за зустрічним позовом за відсутності правовстановлюючих документів на землю не є особою, за якою можливо визнати право на самочинно збудований об`єкт.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (інформаційна довідка від 23.05.2019 № 167798309) Державним підприємством "Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів "НДІБМВ" 12.12.2017 внесено зміни до реєстру, а саме загальну площу кв. м 346,7 змінено на загальну площу кв. м 522,5; адресу м. Київ, вул. Дехтяренка Петра, 1 змінено на м. Київ, вул. Кондратюка Юрія, 3-а.

З інформаційної довідки від 23.05.2019 № 167798309 також вбачається, що право власності на нежитлове приміщення загальною площею 522,5 кв. м. на вул. Юрія Кондратюка, 3-а (готелю) залишається зареєстрованим за Товариства з обмеженою відповідальністю "Ринок-Н" на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2012 у справі № 5011-45/16875-2012.

Листом від 16.03.2020 № 184/1.01-13 Державне підприємство "Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат "Пуща-Водиця" звернулося до Київської місцевої прокуратури № 5 з проханням вжити заходи прокурорського реагування, направлені на звільнення земельної ділянки від самовільних споруд та повернення її в належному стані державі та в постійне користування Державному підприємству.

Листом від 29.05.2020 № 0570202/2-9655 Департамент земельних ресурсів повідомив Київську місцеву прокуратури № 5, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Ринок-Н" подано клопотання від 23.02.2018 № К-33385 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування готелю по вул. Юрія Кондратюка, 3-а в Оболонському районі м. Києва, за результатом розгляду якого Департамент листом від 15.03.2018 № ПНП-1250 повідомив Товариство з обмеженою відповідальністю "Ринок-Н" про необхідність надання додаткових документів, які станом на теперішній час не надано. Станом на час надання відповіді документи на оформлення права користування (власності) земельною ділянкою за адресою: вул. Юрія Кондратюка, 3-а в Оболонському районі м. Києва, на якій функціонує готель, від будь-яких осіб, в тому числі від Товариства з обмеженою відповідальністю "Ринок-Н", до Департаменту не подавались.

Відповідно до інформації, наданої Головним управлінням ДФС у м. Києві, Товариство з обмеженою відповідальністю "Ринок-Н" згідно відомостей картки платника податків має об`єкт оподаткування, а саме: готель, розташований за адресою: вул. Юрія Кондратюка, 3-а в Оболонському районі м. Києва (дата взяття на облік - 22.11.2018).

Прокурор у позові вказував, що Державне підприємство "Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат "Пуща-Водиця" добровільної відмови від права постійного користування земельною ділянкою не надавало, а також не надавало згоди на вилучення земельної ділянки на користь інших осіб у порядку статті 141 Земельного кодексу України.

Отже, як стверджував прокурор, використання Товариством з обмеженою відповідальністю "Ринок-Н" земельної ділянки державної форми власності площею 0,04 га для розміщення та експлуатації нерухомого майна - готелю, без оформлення правовстановлюючих документів на землю, - є порушенням вимог чинного земельного законодавства.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Стосовно доводів скаржника про те, що прокурор не підтвердив наявність підстав для представництва інтересів держави у справі, також не повідомив відповідний суб`єкт владних повноважень про звернення з позовом до суду - суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 01 квітня 2008 року № 4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.

Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)", який набрав чинності 30 вересня 2016 року, до Конституції України внесені зміни, а саме Конституцію доповнено статтею 131-1, пункт 3 частини першої якої передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Стаття 53 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Відповідно до частини четвертої статті 53 Господарського процесуального кодексу України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII "Про прокуратуру", який набрав чинності 15 липня 2015 року.

Відповідно до частин 1, 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

За обставинами цієї справи прокурор в інтересах держави в особі ГУ Держгеокадастру у м. Києві звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ "Ринок-Н" про знесення самовільно збудованого об`єкта нерухомості та повернення земельної ділянки.

В обґрунтування необхідності здійснення представництва інтересів держави у суді, а саме ГУ Держгеокадастру у м. Києві, прокурор зазначав, що використання відповідачем земельної ділянки сільськогосподарського призначення (розпорядником якої є позивач) без правовстановлюючих документів та здійснення на ній самочинного будівництва безумовно порушує інтереси держави, яка у даному випадку незаконно позбавлена можливості вільно користуватися своєю власністю. Водночас достеменно знаючи про такі порушення ГУ Держгеокадастру у м. Києві жодних дій та заходів щодо усунення вказаних порушень не здійснено, що на думку прокурора давало йому підстави для звернення до суду із даним позовом самостійно.

При цьому, доводи скаржника про те, що звернення прокурора з позовом до суду в інтересах держави в особі ГУ Держгеокадастру у м. Києві у даній справі - є передчасним, позаяк таке звернення фактично позбавило позивача можливості у розумні строки відреагувати на ймовірні порушення інтересів держави, зокрема шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову, чи вчинення інших дій для вирішення ситуації або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність порушення - судом апеляційної інстанції відхиляються як безпідставні та необгрунтовані з огляду на наступне.

Згідно з частинами 4, 7 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор дійсно зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження.

У постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 Велика Палата Верховного Суду надаючи висновок щодо застосування приписів статті 23 Закону України "Про прокуратуру" вказала, що звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

В ході розгляду цієї справи судом апеляційної інстанції за результатами дослідження матеріалів справи установлено,що:

- 23.09.2019 прокурор звернувся до ГУ Держгеокадастру у м. Києві із запитом (вих. № 42-986-19) про надання інформації в порядку статті 23 Закону України "Про прокуратуру", в якому просив надати до 30.09.2019 інформацію та завірені належним чином копії підтверджуючих документів щодо наступних питань, а саме: чи подавались на даний час будь-якими суб`єктами господарювання, фізичними особами, в тому числі ТОВ "Ринок-Н" документи на оформлення права користування земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Вишгородська, 150 (кадастровий номер :78:137:0005); чи відомо було про факт самовільного зайняття земельної ділянки за вказаною адресою, самовільного будівництва та розміщення суб`єктами господарювання, в тому числі ТОВ "Ринок-Н", на вказаній земельній ділянці готелю; які заходи реагування вживалися з приводу виявлених порушень вимог земельного та містобудівного законодавства; чи велася претензійно-позовна робота з приводу виявлених порушень;

- 23.12.2019 прокурор знову звернувся до ГУ Держгеокадастру у м. Києві із запитом (вих. № 54-3601вих-20) про надання інформації в порядку статті 23 Закону України "Про прокуратуру", в якому просив надати до 03.01.2020 інформацію та завірені належним чином копії підтверджуючих документів щодо тих же питань, які адресувалися державному органу у попередньому запиті;

- 14.04.2020 прокурор ще раз звернувся до ГУ Держгеокадастру у м. Києві із запитом (вих. № 54-2749вих-20) про надання інформації в порядку статті 23 Закону України "Про прокуратуру", в якому просив у десятинний строк з дня отримання цього запиту надати інформацію про те, які заходи реагування вживалися з приводу виявлених порушень вимог земельного та містобудівного законодавства;

- 18.05.2020 прокурор вже в четверте звернувся до ГУ Держгеокадастру у м. Києві із запитом (вих. № 54-3601вих-20) про надання інформації в порядку статті 23 Закону України "Про прокуратуру", в якому знову просив у десятинний строк з дня отримання цього запиту надати інформацію, які заходи реагування вживалися з приводу виявлених порушень вимог земельного та містобудівного законодавства.

- 07.08.2020 прокурор листом (№ 54-5857вих-20) повідомив ГУ Держгеокадастру у м. Києві про намір здійснення прокуратурою представництва в суді законних інтересів держави в особі ГУ Держгеокадастру у м. Києві шляхом пред`явлення позову до ТОВ "Ринок-Н" про знесення самовільно збудованого об`єкту нерухомості та повернення земельної ділянки;

- 21.08.2020 прокурором вже було подано позовну заяву у даній справі до Господарського суду міста Києва.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що встановлені обставини, свідчать про те, що вже у вересні 2019 року (ще після першого звернення прокурора до позивача) ГУ Держгеокадастру у м. Києві об`єктивно стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави у спірних правовідносинах. Більше того, після вересня 2019 року прокурор ще тричі звертався до позивача із відповідними запитами у яких просив надати інформацію про те, які заходи реагування вживалися з приводу виявлених порушень вимог земельного та містобудівного законодавства чи велася претензійно-позовна робота з приводу виявлених порушень, проте доказів того, що позивачем такі заходи здійснювалися, матеріали справи - не містять.

07.08.2020 прокурор листом повідомив позивача про намір здійснення прокуратурою представництва в суді законних інтересів держави в особі ГУ Держгеокадастру у м. Києві шляхом пред`явлення позову до ТОВ "Ринок-Н" про знесення самовільно збудованого об`єкту нерухомості та повернення земельної ділянки, проте доказів надання ГУ Держгеокадастру у м. Києві відповіді на вищевказаний лист матеріали цієї справи також не містять.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що звернення 21.08.2020 прокурора до суду з позовом у даній справі не можна вважати передчасним, оскільки позивач мав більше ніж достатньо часу для належного реагування на виявлені порушення, для проведення відповідних перевірок та для самостійного звернення із позовними вимогами.

Проміжок часу який минув між повідомленням прокурора про звернення до суду і безпосереднім зверненням не є визначальним для висновку про його "розумність", позаяк запропонована Великою Палатою Верховного Суду категорія "розумності" має визначатися з урахуванням великого кола чинників і не може бути оцінена судами виключно темпорально (див. висновки Верховного Суду у постанові від 20.01.2021 у справі № 927/468/20).

Таким чином, з огляду на вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що при зверненні до суду з позовними вимогами у даній справі прокурором було дотримано усіх вимог, які передбачені статтею 23 Закону України "Про прокуратуру".

Наведений висновок узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, які було викладено, зокрема, у постановах від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 та від 20.01.2021 у справі № 927/468/20 щодо правильного застосування положень статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

Відповідно до частини 1 статті 3 Земельного кодексу України, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

У статті 13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно зі статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Частинами 1, 2 статті 18 Земельного кодексу України, до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим.

Пунктом а) частини 1 статті 19 Земельного кодексу України встановлено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії землі, зокрема, сільськогосподарського призначення.

Відповідно до частини 1 статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (стаття 125 Земельного кодексу України).

При цьому, статтею 126 Земельного кодексу України визначено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до норм статті 189 Земельного кодексу України та статті 20 Закону України "Про охорону земель" самоврядний контроль за використанням та охороною земель здійснюється сільськими, селищними, міськими, районними та обласними радами.

Як підтверджується наявними матеріалами справи, згідно з актом обстеження земельної ділянки Департаменту земельних ресурсів від 21.05.2020 № 20-0254-05, складеного за результатами обстеження земельної ділянки за адресою: м. Київ, вул. Вишгородській, 150 (кадастровий номер :78:137:0005) в Оболонському районі м. Києва, встановлено, що вказана земельна ділянка передана в постійне користування Державному підприємству "Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат "Пуща-Водиця" на підставі розпорядження Київської міської державної адміністрації від 21.04.1998 № 891 для ведення сільськогосподарської діяльності (державний акт від 15.07.1998 № 78-4-0006). Під час обстеження земельної ділянки (кадастровий номер :78:137:0005) встановлено, що на частині огородженої земельної ділянки знаходяться гаражі та нежитлова будівля (три поверхи) з написом «HOTEL», на якій вказана адреса: вул. Юрія Кондратюка, 3-а. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав на нерухоме майно від 23.05.2019 № 167798309 за адресою: вул. Юрія Кондратюка, 3-а були зареєстровані за Товариством з обмеженою відповідальністю "Ринок-Н" на праві власності нежитлові приміщення загальною площею 522,5 кв. м на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2012 у справі № 5011-45/16875-2012. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.01.2014 у справі № 5011-45/16875-2012 право власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Ринок-Н" на нежитлові приміщення скасовано.

Доводи відповідача у відзиві на позов про те, що Акт обстеження земельної ділянки від 21.05.2020 № 20-0254-05 - є неналежним доказом - вірно не прийняті судом першої інстанції до уваги з огляду на їх необґрунтованість, а також з урахуванням того, що відповідачем не подано доказів в розумінні вимог процесуального закону стосовно оспорювання дій уповноваженого органу щодо складання такого акту, як і дій щодо по проведенню перевірки, як не подано доказів в підтвердження незаконності таких.

Прокурор у позові зазначав, що рішень щодо передачі вказаних земельних ділянок у власність чи користування - позивач, як розпорядник земель сільськогосподарського призначення, - у встановленому законом порядку не приймав.

При цьому, суд апеляційної інстанції також встановив за наслідками апеляційного розгляду справи, що належні та допустимі докази в розумінні ст. т. 76-79 Господарського процесуального кодексу України Документи, що посвідчують право власності відповідача на вищезазначену земельну ділянку чи право користування (як повністю, так і на її частину) - не були надані ні суду першої інстанції станом на момент вирішення спору судом першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції станом на момент апеляційного розгляду справи, а матеріалами справи підтверджується, що відповідна земельна ділянка з кадастровим номером :78:137:0005 по вул. Вишгородській, 150 в Оболонському районі м. Києва є держава, а постійним землекористувачем - Державне підприємство "Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат "Пуща-Водиця", що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 10.08.2020 № 219705436.

Також, суд апеляційної інстанції враховує і те, що наявними матеріалами справи підтверджено, що на вказану земельну ділянку розповсюджується правовий режим земель сільськогосподарського призначення, а тому в силу п. є) ч. 1 ст. 15-1 та ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України, розпорядником даної категорії земель є центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи, яким згідно п. 1, 3 , пп. 13 п. 4 Положення про Головне управління Держгеокадастру у м.Києві, затвердженого наказом Держгеокадастру від 17.11.2016 № 308, є Головне управління Держгеокадастру у м.Києві, яке є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, яке здійснює реалізацію його повноважень та території м.Києва до повноважень якого входить, зокрема, і розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 376 Цивільного кодексу України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, власником земельної ділянки рішення щодо зміни цільового призначення земельної ділянки та передачі її відповідачу для будівництва готелю - в установленому порядку не приймалось.

Частиною 2 статті 152 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно з пункту б частини 3 статті 152 Земельного кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", самовільним зайняттям земельної ділянки є будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Згідно з статтею 212 Земельного кодексу України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, і з чим погоджується суд апеляційної інстанції, відповідачем не було надано жодного належного, допустимого та достовірного доказу в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України на спростування доводів прокурора та позивача, викладених у позовній заяві, а також не надано було і жодних правовстановлюючих документів на підтвердження права власності або користування земельною ділянкою.

При цьому, відповідач вказував в апеляційній скарзі про те, що прокурор не правильно визначив орган, уповноважений державною здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, не підтвердив наявність підстав для представництва інтересів держави у справі. Проте, вказане твердження скаржника судом апеляційної інстанції відхиляється як безпідставне та необґрунтоване з огляду на наступне.

Відповідно до статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з частиною 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції спірних правовідносинах.

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Відповідно до частин 3, 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Отже, прокурор у позовній заяві повинен обґрунтувати саме наявність підстав, визначених статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" для звернення з позовом в інтересах держави, тобто прокурором повинно бути доведено нездійснення або неналежне здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах суб`єктом владних повноважень або органом місцевого самоврядування, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або підтверджено відсутність такого органу, а не причини, які перешкоджають органу самостійно звернутися до суду.

Таким чином, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, зокрема, є порушення або загроза порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування.

Відповідно до статей 22, 23 Земельного кодексу України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Землі, придатні для потреб сільського господарства, повинні надаватися насамперед для сільськогосподарського використання.

Як підтверджується наявними матеріалами справи, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка, площею 2,0087 га (кадастровий номер :78:137:0005) по вул. Вишгородській, 150 в Оболонському районі м. Києва 18.12.2014 зареєстрована на праві державної власності за державою в особі Головного управління Держземагентства у м. Києві, цільове призначення земельної ділянки - для іншого сільськогосподарського призначення.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 р. № 15, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, вживає відповідно до закону заходів щодо повернення самовільно зайнятих земельних ділянок їх власникам або користувачам.

Згідно з пунктом 1 Положення про Головне управління Держгеокадастру у м. Києві, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 № 333, Головне управління Держгеокадастру у м. Києві є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане.

Пунктом 4 Положення про Головне управління Держгеокадастру у м. Києві визначено, що головне управління відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством; здійснює державний нагляд у сфері землеустрою; здійснює державний нагляд (контроль) у частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності тощо.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що прокурор у даному випадку правильно визначив орган, уповноважений державною здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, а також підтвердив наявність підстав для представництва інтересів держави у справі. При цьому, листом від 07.08.2020 № 54-5857вих-20 Київська місцева прокуратура № 5 повідомила Головне управління Держгеокадастру у м. Києві про намір звернутися до суду з вимогами про знесення самовільно збудованого об`єкту нерухомості та повернення земельної ділянки. Таким чином, доводи скаржника у цій частині спростовуються наявними матеріалами справи та є необґрунтованими.

Крім того, відповідач в суді першої інстанції у відзиві на позов також посилався на те, що спір у справі відноситься до юрисдикції адміністративних судів (з огляду на правову позицію у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2018 у справі № 826/12543/16, від 10.04.2019 у праві № 826/8743/15, 22.04.2019 № 1527/14472/12). Проте, вказані посилання обгрунтовано відхилені судом першої інстанції з посиланням на те, що при прийнятті позовної заяви судом це питання вирішено, оскільки в даному випадку цей спір є приватно-правовим.

Додатково суд апеляційної інстанції враховує і те, що у вказаних судових актах Великої Палати Верховного Суду йшлося про те, що спір за позовом Державної архітектурно-будівельної інспекції України з приводу знесення самовільно побудованих будівель як санкції за порушення законодавства у сфері містобудування є публічно-правовим і належить до компетенції адміністративних судів, позаяк не пов`язаний з вирішенням питання щодо речового права, а виник за участю суб`єкта владних повноважень, що реалізовував у спірних правовідносинах владні управлінські функції стосовно виявлення факту самочинного будівництва. Отже, посилання відповідача на вищенаведені судові акти не є релевантними по відношенню до спірних правовідносин у даному спорі.

З огляду на викладене, оцінивши наявні у справі докази як окремо, так і в сукупності, враховуючи в силу приписів 316 ГПК України висновки Постанови Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 27.10.2021, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги прокурора в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у м. Києві - є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню, а наведені скаржником підстави для залишення позову без розгляду з передбачених ст. 226 Господарського процесуального кодексу України - не знайшли свого підтвердження матеріалами справи.

Отже, усі доводи, посилання та обгрунтування учасників справи судом апеляційної інстанції враховані при вирішенні спору, проте, є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та висновків суду апеляційної інстанції у даній постанові щодо спірних правовідносин учасників справи, а судом першої інстанції, в свою чергу, надано належну оцінку усім наявним у справі доказам та правовідносинам учасників справи та ухвалено обґрунтоване рішення у відповідності до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, яким задоволено позовні вимоги у повному обсязі, а саме: зобов`язано ТОВ "Ринок-Н" знести самочинно збудований об`єкт нерухомості - нежитлове триповерхове приміщення загальною площею 522,5 кв. м, що знаходиться на земельній ділянці площею 0,04га, яка є частиною земельної ділянки з кадастровим номером :78:137:0005 по вул. Вишгородській,150 в Оболонському районі м. Києва, а також зобов`язано відповідача повернути Головному управлінню Держгеокадастру у м. Києві земельну ділянку площею 0,04 га, яка є частиною земельної ділянки з кадастровим номером :78:137:0005 по вул. Вишгородській,150 в Оболонському районі м. Києва, привівши її у придатний для використання стан.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції у вказаній справі про задоволення позовних вимог прокурора в інтересах держави в особі правильно визначеного позивача у повному обсязі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення Господарського суду м. Києва від 25.01.2021 у справі № 910/12762/20 і залишення позову без розгляду з передбачених ст. 226 Господарського процесуального кодексу України підстав, за наведених скаржником доводів апеляційної скарги.

Розподіл судових витрат

Згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ринок-Н" на рішення Господарського суду м. Києва від 25.01.2021 у справі № 910/12762/20 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 25.01.2021 у справі № 910/12762/20 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю "Ринок-Н".

4. Матеріали справи № 910/12762/20 повернути до Господарського суду м. Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку, строки та випадках, визначених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови підписано: 07.02.2022.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді О.В. Тищенко

В.В. Куксов