ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2022 року Справа № 915/1603/21

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Смородінової О.Г.,

за участю секретаря судового засідання Матвєєвої В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Фізичної особи-підприємця Ємельянова Антона Олександровича ( АДРЕСА_1 ; поштова адреса: АДРЕСА_2 ; адреса електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОМІГ» (54028, м. Миколаїв, вул. Новозаводська, буд. 3; адреса електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_2; ідентифікаційний код 13848909)

про: стягнення 82740,12 грн,

за участю представників учасників справи:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: не з`явився,

Суть спору:

03.11.2021 Фізична особа-підприємець Ємельянов Антон Олександрович звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою б/н від 30.10.2021 (вх. № 16497/21) (з додатками) про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОМІГ» 76 316,95 грн - основного боргу, 6 423,17 грн - санкції у розмірі 3 % річних від суми заборгованості, а також сплачених за позовною заявою судового збору та судових витрат.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі: Договору № 30/12-2017 від 29.11.2017 на транспортно-експедиційне обслуговування і організацію перевезення вантажів автомобільним транспортом; заявки № 1 від 14.11.2018; рахунку-фактури № 311 від 08.12.2018; ЦМР (СМR) декларацій; акту № 311 від 08.12.2018 здачі-прийняття робіт (надання послуг); платіжного доручення № 1174 від 28.12.2018; застосування норм статей 526, 611, 623, 920 Цивільного кодексу України, статей 193, 224 Господарського кодексу України; та мотивовані тим, що незважаючи на багаторазові звернення, відповідач в порушення умов договору та заявки, суму заборгованості за виконане перевезення не сплатив в повному обсязі.

Ухвалою суду від 08.11.2021 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 915/1610/21 за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 07 грудня 2021 року об 11:15; запропоновано позивачу надати суду: докази, на підтвердження того, що саме зазначені в позовній заяві документи були направлені відповідачу 26.12.2018, а також письмові пояснення щодо періоду (з зазначенням дат початку та закінчення) нарахування 3 % річних, заявлених до стягнення; встановлено для сторін процесуальні строки для подання заяв по суті справи.

29.12.2021 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву № 170 від 29.11.2021, у якому товариство просить суд відмовити в задоволенні позову, посилаючись на ст. 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» та пункти 5.2, 5.3 Договору та мотивуючи тим, що у якості доказів надсилання на адресу відповідача перелічених у позові оригіналів документів (за умовами Договору) позивач додає до позову експрес-накладну Нової пошти №7175 від 26.12.2018р. (на 1 аркуші) про направлення на адресу ТОВ «ТОМІГ» документів, яка не містить переліку (опису) направлених документів. З урахуванням цього, ТОВ «ТОМІГ» просить суд не розглядати надану позивачем до суду експрес-накладну Нової пошти №7175 від 26.12.2018р. як доказ направлення відповідачу оригіналів узгоджених сторонами документів. На підставі вказаної експрес-накладної не можна встановити які ж документи були направлені 26.12.2018р. ФОП Ємельяновим А.О. на адресу Відповідача, а тому ця експрес-накладна взагалі не може бути підтвердженням наведених позивачем обставин.

03.12.2021 до суду від позивача надійшла така кореспонденція:

- лист б/н від 23.11.2021 (вх. № 18198/21) на виконання ухвали суду від 08.11.2021;

- обґрунтування витрат на правову допомогу (документ б/н від 23.11.2021 (вх. № 18199/21)).

У зв`язку з перебуванням судді Смородінової О.Г. на лікарняному у період з 06.12.2021 по 10.12.2021, судове засідання, призначене на 07.12.2021 не відбулося.

Ухвалою суду від 13.12.2021 підготовче засідання у справі було призначено на 11 січня 2022 року об 11:15.

13.12.2021 до суду від відповідача надійшли заперечення № 176 від 08.12.2021 щодо заявлених позивачем обґрунтувань витрат на правову допомогу.

14.12.2021 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив б/н від 10.12.2021 (вх. № 13850/21).

17.12.2021 до суду від відповідача надійшли заперечення № 183 від 17.12.2021 щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень та міркувань.

Ухвалою суду від 11.01.2022 розгляд справи по суті було відкладено на 03 лютого 2022 року о 13:00; приписано позивачу надати суду письмові пояснення щодо розбіжностей у розрахунках 3 % річних, наведених у позовній заяві б/н від 30.10.2021 (вх. № 16497/21) та листі б/н від 23.11.2021 (вх. № 18198/21).

18.01.2022 до суду від позивача надійшли письмові пояснення на виконання ухвали від 1.01.2022.

Станом на момент проведення судового засідання від учасників справи інших заяв чи клопотань як по суті справи, так і з процесуальних питань, до суду не надходило.

В судове засідання 03.02.2022 учасники справи своїх повноважних представників не направили, про час та місце проведення засідання були повідомлені належним чином.

Враховуючи наведене та те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті за відсутності представників сторін.

Відповідно до змісту статей 195, 240 ГПК України, 03.02.2022 за результатами розгляду даної справи за правилами спрощеного позовного провадження, суд підписав вступну та резолютивну частини рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, суд -

В С Т А Н О В И В:

29 листопада 2017 року між Фізичною особою-підприємцем Ємельяновим Антоном Олександровичем, як виконавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТОМІГ», як замовником, був укладений Договір № 30/12-2017 на транспортно-експедиційне обслуговування і організацію перевезення вантажів автомобільним транспортом (далі - Договір), відповідно до предмета якого виконавець зобов`язався за плату і за рахунок замовника вести переговори і укладати від свого імені договори на надання транспортних послуг щодо перевезення вантажів замовника автомобільним транспортом у міжміському та міжнародному сполученні по цінам, що склалися на транспортному ринку.

Відповідно до п. 2.1 Договору замовник не пізніше, ніж за 48 годин при міжнародному сполученні, і за 24 години при перевезенні по території України до дати запланованого завантаження надає виконавцю Заявку на переведення (далі - Заявка), яка є додатком до даного Договору і складає його невід`ємну частину за умови підписання її обома сторонами. У випадку подання Заявки пізніше, ніж за 48 годин на міжнародне перевезення до дати запланованого завантаження, строки відповідальності відповідно зсуваються. Замовник має право відмовитися від автомобіля, якщо він не відповідає вимогам, вказаним в Заявці.

Розділом 5 Договору сторони визначили умови і порядок розрахунків:

- розмір оплати послуг виконавця фіксується в Заявці і включає в себе вартість транспортних послуг перевізника, і експедиторські послуги (п. 5.1);

- разом з рахунком на перевезення замовнику направляється оригінал накладної СМR, ТТН, завірений отримувачем вантажу, і акт виконаних робіт. Можливе здійснення часткової або повної передоплати послуг виконавця згідно виставлених рахунків (п. 5.2);

- на підставі наданих рахунків за перевезення замовник протягом 5 банківських днів з моменту отримання документів, вказаних в п. 5.2, якщо інше не вказано в заявці, проводить оплату вартості перевезення виконавцю, який проводить розрахунки з перевізником відповідно до укладених договорів перевезення (п. 5.3).

Згідно з п. 6.4 Договору замовник залишає за собою право відмовитися від транспортного засобу при невиконанні будь-якої умови Заявки виконавцем.

За умовами п. 10.2 Договір вступає в силу з моменту його підписання (в т.ч. шляхом використання факсимільного зв`язку) і діє до 31.12.2018.

Вищевказаний Договір скріплений підписами та печатками обох сторін.

Предметом даного позову виступає майнова вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором, а також відсотків річних, внаслідок порушення останнім грошового зобов`язання у спірних правовідносинах.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Таким чином, до предмету доказування у даній справі належать обставини порушення відповідачем грошового зобов`язання за укладеним між сторонами договором.

Позивач підтверджує власну правову позицію такими доказами:

- Договір № 30/12-2017 від 29.11.2017 на транспортно-експедиційне обслуговування і організацію перевезення вантажів автомобільним транспортом;

- заявка № 1 від 14.11.2018;

- рахунок-фактура № 311 від 08.12.2018;

- ЦМР (СМR) декларації;

- акт № 311 від 08.12.2018 здачі-прийняття робіт (надання послуг);

- митні документи;

- платіжне доручення № 1174 від 28.12.2018;

- експрес накладна Нової пошти №7175.

Відповідач на підтвердження власної правової позиції щодо суті позовних вимог надав суду такі докази:

- заявка № 1 від 14.11.2018.

Статтями 73, 74 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як слідує з положень ст. 77, 78 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до змісту ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, проаналізувавши фактичні обставини справи згідно з вимогами чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд встановив таке.

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов вищенаведеного Договору, сторонами було погоджено та підписано Заявку № 1 від 14.11.2018 року, додаток до Договору № 30/12-2017 від 29.11.2017 року (далі - Заявка), відповідно до якої було здійснено перевезення вантажу сполученням Великобританія (GВ) - Бельгія (В) - Польща (РL) - Україна (UА) - ВА4 6J2 Evercreech Великобританія (GВ) - 2220 Heist-Op-den-Berg Бельгія (В) - 3600 Genk Бельгія (В) - 69-105 Swiecko Польща (РL) - Дорохуськ-Ягодин - 54025, с. Костянтинівка, Новоодеський район, Миколаївська область, Україна (UА) - м Миколаїв Україна (UА).

Вартість перевезення згідно зазначеної Заявки складає 3400 Євро, вартість оформлення експортної декларації складає 645 Польських Злотих. Гривневий еквівалент вище вказаних сум на дату виставлення рахунку на оплату становить 112316,95 грн. Згідно умов Заявки оплата здійснюється за безготівковим розрахунком в день отримання оригіналів документів: рахунку, акту виконаних робіт, договору, заявки.

Як стверджує позивач, за підсумками виконаного перевезення 26.12.2018, виконавець Фізична особа-підприємець Ємельянов Антон Олександрович надіслав замовнику Товариству з обмеженою відповідальністю «ТОМІГ» оригінали документів, що підтверджували виконання перевезення, серед яких: Договір № 30/12-2017 від 29.11.2017 на транспортно-експедиційне обслуговування і організацію перевезень вантажів автомобільним транспортом; Заявка № 1 від 14.11.2018; Рахунок-фактура № 311 від 08.12.2018 на суму 112316,95 грн, Акт здачі прийняття робіт (надання послуг) № 311 від 08.12.2018 до Договору № 30/12-2017 від 29 листопада 2017 року; ЦМР (СМR) № 150 від 23.11.2018; ЦМР (СМR) № 160 від 23.11.2018; ЦМР (СМR) № 170 від 22.11.2018.

Наведені вище документи відповідач отримав 28.12.2018. На підтвердження вказаних обставин позивачем надано до матеріалів справи копію експрес-накладної Нової пошти №7175.

Однак, відповідач у відзиві просить суд не розглядати надану позивачем до суду експрес-накладну Нової пошти №7175 від 26.12.2018 як доказ направлення відповідачу оригіналів узгоджених сторонами документів. Відповідач зазначає, що на підставі вказаної експрес-накладної не можна встановити які ж документи були направлені 26.12.2018 позивачем на адресу відповідача, а тому ця експрес-накладна взагалі не може бути підтвердженням наведених позивачем обставин.

Наведені заперечення відповідача відхиляються судом, з огляду на таке:

Як уже було наведено вище, згідно з п. 6.4 Договору замовник залишає за собою право відмовитися від транспортного засобу при невиконанні будь-якої умови Заявки виконавцем.

Відповідач не надав суду доказів відповідного або іншого реагування, яке б могло свідчити про неналежне виконання виконавцем (позивачем у справі) зобов`язань за Договором, зокрема, умов п. 5.2 Договору.

Крім того, суд вважає за необхідне наголосити, що матеріали справи містять наданий позивачем доказ направлення відповідачу спірних документів (копія експрес-накладної Нової пошти №7175 від 26.12.2018). Відповідач же не надав суду доказів на підтвердження свого твердження про неотримання відповідних документів від позивача (наприклад, доказів щодо отримання згідно експрес-накладної Нової пошти №7175 від 26.12.2018 документів інших, ніж стверджує позивач).

За такого, суд зазначає, що законодавцем як одну із засад (принципів) господарського судочинства визначено змагальність сторін (п. 4 ч. 3 ст. 2 ГПК України). Принцип змагальності передбачає покладення тягаря доказування на сторони, однак не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою ту обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню у спосіб, який дозволить дотриматись переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної стороною обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17.

17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 № 132-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України та змінено назву статті 79 ГПК України з «Достатність доказів» на нову - «Вірогідність доказів» та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування «вірогідність доказів».

Стандарт доказування «вірогідність доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Суд враховує, що одним із елементів права на суд (окрім права на доступ) є принцип процесуальної рівноправності сторін, або так званий принцип «рівної зброї» («equality of arms»), згідно з яким кожній стороні має бути надано розумну можливість подати обґрунтування своєї позиції за умов, які б не ставили цю сторону у становище істотно невигідне по відношенню до опонента.

Цей принцип вимагає насамперед рівності сторін спору в їхніх процесуальних можливостях щодо подання доказів і пояснень у судовому провадженні (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Dombo Beheer B.V. v. The Netherlands» від 27.10.1993 та «Ankerl v. Switzerland» від 23.10.1996).

Таким чином, суд, з урахуванням стандарту доказування «вірогідність доказів», вважає за можливе вбачати доведеною обставину направлення позивачем відповідачу оригіналів документів, що підтверджували виконання перевезення, серед яких: Договір № 30/12-2017 від 29.11.2017 на транспортно-експедиційне обслуговування і організацію перевезень вантажів автомобільним транспортом; Заявка № 1 від 14.11.2018; Рахунок-фактура № 311 від 08.12.2018 на суму 112316,95 грн, Акт здачі прийняття робіт (надання послуг) № 311 від 08.12.2018 до Договору № 30/12-2017 від 29 листопада 2017 року; ЦМР (СМR) № 150 від 23.11.2018; ЦМР (СМR) № 160 від 23.11.2018; ЦМР (СМR) № 170 від 22.11.2018.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до статті 11 ЦК України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до приписів статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За даними позивача, не спростованими відповідачем, виконане на підставі умов Договору перевезення останнім всупереч домовленості сторін в повному обсязі оплачене не було. Так, відповідач 28.12.2018 лише частково сплатив вартість перевезення в розмірі 36000,00 грн (передоплата згідно платіжного доручення № 1174 від 28.12.2018), не повернувши при цьому позивачу його примірник Акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) №311 від 08.12.2018.

Відповідно до частини 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до частин 3 та 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідач доказів належного виконання своїх зобов`язань за договором не представив, доводів позивача не спростував.

Таким чином, відповідач не спростував вимоги позивача, не надав суду доказів відсутності заборгованості перед кредитором за спірний період.

Отже, за висновками суду в спірних правовідносинах відповідачем дійсно порушені норми та приписи чинного законодавства в частині своєчасності здійснення оплати послуг виконавця за Договором № 30/12-2017 від 29.11.2017 на транспортно-експедиційне обслуговування і організацію перевезення вантажів автомобільним транспортом, у зв`язку із чим позивач цілком правомірно звернувся до господарського суду з відповідним позовом.

Судом перевірено розрахунок основної заборгованості та встановлено, що позивачем суму заборгованості в розмірі 76 316,95 грн (112 316,95 грн - 36 000,00 грн) зазначено правильно.

За такого, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, матеріалами справи підтверджені та підлягають задоволенню.

Крім того, внаслідок невиконання грошового зобов`язання позивачем було нараховано відповідачу (згідно наданих до матеріалів справи розрахунків) 3 % річних на загальну суму 6423,17 грн за період з 10.01.2019 по 30.10.2021.

За приписами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні та проценти, що сплачуються відповідно до ст. 625 ЦК України, складають зміст додаткових вимог, оскільки законодавець опосередковано визнає їх мірами відповідальності (відповідальність за порушення грошового зобов`язання).

Як інфляційні нарахування на суму боргу, так і сплата трьох відсотків річних від простроченої суми, не мають характеру штрафних санкцій, а виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора у зв`язку зі знеціненням коштів внаслідок інфляційних процесів та компенсації користування цими коштами.

Ст. 625 Цивільного кодексу України застосовується до всіх грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов`язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов`язання.

Отже, на підставі ст. 625 ЦК України позивач цілком правомірно нарахував та просить суд стягнути з відповідача 3% річних.

Судом перевірено наданий позивачем розрахунок процентів річних і встановлено, що відповідні нарахування останнім проведено правильно, а тому позовні вимоги в цій частині також є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми та обставини, розглянувши даний спір із застосуванням норм матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, згідно з наявними в матеріалах справи доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 238 ГПК України, у резолютивній частині рішення зазначаються, зокрема відомості про розподіл судових витрат.

За правилами п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, судовий збір за подання позову підлягає покладенню на відповідача.

Крім того, щодо заявлених позивачем до стягнення з відповідача витрат на правову допомогу суд зазначає таке.

Згідно зі ст. 16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на правову допомогу. Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура.

У відповідності до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому згідно ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У даній справі позивачем заявлено до відшкодування з відповідача 2 300,00 грн витрат на правову допомогу.

Як встановлено судом за матеріалами господарської справи № 915/1603/21 позивачем подано до суду докази витрат на правову допомогу, а саме:

- копію Договору про надання правової допомоги № 16/05-D від 20.05.2019, укладеного між Адвокатським бюро «Лука та Партнери», в особі Керуючого бюро Луки Андрія Володимировича, як Адвокатським бюро, та ФОП Ємельяновим Антоном Олександровичем, як клієнтом, відповідно до предмета якого Адвокатське бюро згідно доручення клієнта зобов`язалося надавати правову допомогу, а клієнт в свою чергу зобов`язався прийняти результат надання правової допомоги та сплатити її вартість в порядку визначеному умовами даного договору;

- Додаток від 20.05.2019 до Договору про надання правової допомоги № 16/05-D від 20.05.2019, яким визначено вартість послуг Адвокатського бюро;

- рахунок-фактуру № 15 від 09.09.2021 на суму 2300,00 грн, виставлений Адвокатським бюро «Лука та партнери» клієнтові - ФОП Ємельянову А.О. за адвокатські послуги;

- платіжне доручення № 600 від 09.09.2021 на суму 2300,00 грн (платник: ФОП Ємельянов Антон Олександрович, отримувач: Адвокатське бюро «Лука та партнери»);

- Детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, з якого вбачається, що згідно договору про надання правової допомоги № 16/05-D від 20.05.2019, за позовом ФОП Ємельянов А.О. до Товариства з обмеженою відповідальністю «Томіг» надано такі послуги: 1) консультація, аналіз документів, узгодження правової позиції - 200,00 грн; 2) підготовка позовної заяви до Господарського суду Миколаївської області - 2300,00 грн;

- Акт № 15 від 09.09.2021 здачі-прийняття наданих послуг (виконаних робіт) згідно рахунку № 15 від 09.09.2021. Вказаний акт підписаний Адвокатським бюро та Клієнтом на суму 2300,00 грн без будь-яких зауважень та заперечень.

За результатами оцінки відповідних доказів та доводів суд вважає, що у даній справі витрати позивача на професійну правову допомогу в розмірі 2 300,00 грн є документально доведеними.

При цьому, суд зазначає, що згідно ч. 5 ст. 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 ст.126 ГПК України).

Відповідач подавав до суду заперечення № 176 від 08.12.2021 щодо заявлених позивачем обґрунтувань витрат на правову допомогу, у яких, зокрема, зазначав про те, що сторонами (адвокатським бюро та клієнтом) не визначено конкретний перелік правових послуг. У наданих позивачем документах наведена лише загальна назва послуг - адвокатські послуги, з чого неможливо з`ясувати чи пов`язані ці витрати позивача з наданням йому Адвокатським бюро «Лука та партнери» відповідних консультацій та підготовкою позовної заяви саме до Товариства з обмеженою відповідальністю «Томіг».

Суд відхиляє вказані заперечення відповідача, з огляду на те, що матеріали справи містять наданий позивачем Детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, з якого вбачається, надання адвокатських послуг у межах справи за позовом ФОП Ємельянов А.О. до Товариства з обмеженою відповідальністю «Томіг».

Водночас, суд зазначає, що будь-яких доказів або обґрунтувань, у тому числі контррозрахунків, які свідчили б про неправильність розрахунку позивачем витрат на правничу допомогу, відповідач суду не надав.

Також відповідач не зазначив обґрунтованих підстав та доводів, як і не надав доказів стосовно неспівмірності / нерозумності визначених та понесених позивачем витрат на правничу допомогу.

Таким чином, зважаючи на необґрунтованість заперечень відповідача стосовно розміру заявленої до стягнення суми грошових коштів, з огляду на предмет позову та розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу, враховуючи ступінь складності справи та обсяг наданих послуг, суд вважає, що витрати позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 2300,00 грн є співмірними з предметом позову, змістом та обсягом наданих послуг.

За такого, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, витрати позивача на правову допомогу у розмірі 2300,00 грн підлягають покладенню на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 219, 220, 233, 238, 240, 241, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОМІГ» (54028, м. Миколаїв, вул. Новозаводська, буд. 3; ідентифікаційний код 13848909) на користь Фізичної особи-підприємця Ємельянова Антона Олександровича ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) заборгованість в розмірі 76 316,95 грн, 3 % річних в розмірі 6423,17 грн, а також 2270,00 грн судового збору та 2300,00 грн витрат на правову допомогу.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Сторони та інші учасники справи:

Позивач: Фізична особа-підприємець Ємельянов Антон Олександрович ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 );

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ТОМІГ» (54028, м. Миколаїв, вул. Новозаводська, буд. 3; ідентифікаційний код 13848909).

Повне рішення складено та підписано судом 08.02.2022.

Суддя О.Г. Смородінова