ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2022м. ДніпроСправа № 904/7701/21

Господарський суд Дніпропетровської області у складі:

судді Колісника І.І.

за участю секретаря судового засідання Тертишної К.В.

та представників:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Бєлік А.С. - адвокат;

від третьої особи-1: Борисенко В.А. - адвокат;

від третьої особи-2: не з`явився

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу

за позовом ОСОБА_1 , смт Кринички, Дніпропетровська область

до ОСОБА_2 , м. Кам`янське, Дніпропетровська область

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська Агропромислова Корпорація", смт Кринички, Дніпропетровська область

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Бестік Снек", м. Дніпро

про стягнення 318 901,07 грн.

СУТЬ СПОРУ:

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить:

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті кошти в сумі 318 901,07, з яких: 283 365,00 грн - основна сума боргу; 28065,17 грн - інфляційні втрати; 7 470,90 грн - штрафні санкції;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4783,53 грн судового збору та 10000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що 05.10.2020 директор Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська Агропромислова Корпорація" (далі також ТОВ "УАК") ОСОБА_3 , який тривалий час був знайомий позивачу, звернувся до нього з проханням надати в позику 10000,00 доларів США з метою придбання статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бестік Снек" (далі також ТОВ "Бестік Снек"), на що позивач дав згоду.

13.10.2020 директор ТОВ "УАК" ОСОБА_3 звернувся до директора ТОВ "Бестік Снек" ОСОБА_2 та учасників цього товариства з комерційною пропозицією щодо купівлі статутного капіталу ТОВ "Бестік Снек".

У відповідь ТОВ "Бестік Снек" надали згоду на укладення договору купівлі-продажу 100% частки статутного капіталу ТОВ "Бестік Снек" після отримання усіх платежів згідно із запропонованим та узгодженим графіком.

Позивач зазначає, що 16.10.2020 надав ОСОБА_2 свої власні грошові кошти в розмірі 10000,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на вказаний період становило 283365,00 грн. На підтвердження отримання грошових коштів у рахунок комерційної пропозиції ТОВ "УАК" ОСОБА_2 видав позивачу відповідну розписку.

Згодом позивачу від ОСОБА_3 стало відомо, що ОСОБА_2 почав уникати раніше узгоджених домовленостей та у січні 2021 року змінив свій намір щодо продажу на користь ТОВ "УАК" 100% частки статутного капіталу ТОВ "Бестік Снек". Після цього позивач звернувся до ОСОБА_3 з вимогою про повернення своїх грошових коштів, але отримав відмову, оскільки договірні відносини у позивача згідно з відповідною розпискою виникли саме з ОСОБА_2 .

За твердженням позивача на його звернення ОСОБА_2 не реагує та категорично відмовляється від виконання зобов`язання щодо повернення коштів. У зв`язку з наведеним позивач вважає, що відповідач безпідставно користується його грошовими коштами.

Правовою підставою позову позивач вважає, серед іншого, статтю 1212 Цивільного кодексу України.

Ухвалою суду від 06.09.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 05.10.2021; залучено до участі у справі третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська Агропромислова Корпорація" (далі також третя особа-1) та на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Бестік Снек" (далі також третя особа-2).

Відповідач у відзиві на позовну заяву, поданому до суду 22.09.2021, просить відмовити у задоволенні позовних вимог та стягнути з позивача на свою користь витрати на правничу допомогу.

Узагальнені заперечення відповідача проти позовних вимог, з урахуванням викладеного у письмовій промові адвоката в судових дебатах та правової позиції у справі, поданій до суду 21.01.2022, полягають у наступному:

- вимога ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про безпідставність набутих коштів не може бути предметом розгляду господарським судом і прямо вказує на не вірно обраний спосіб захисту, що має наслідком відмову у позові;

- розуміння існування корпоративного спору вказує на перебування сторін у правовідносинах по відчуженню статутного капіталу. Наявність правовідносин унеможливлює застосування статті 1212 ЦК України з висновком про те, що кошти набуті безпідставно;

- кошти відповідачем отримані в рахунок сплати за статутний капітал ТОВ "Бестік Снек", що чітко зазначено у розписці; аналізуючи норми статей 545, 1087 ЦК України, можна дійти висновку, що сплата першої частки за статутний капітал вчинена відповідно до закону у паперовій формі;

- наявність ще одного пов`язаного спору, який знаходиться на розгляді господарського суду (справа № 904/7991/21), який виник із тих самих підстав та правовідносин про стягнення заборгованості за несплачений статутний капітал, указує на наявність вини зі сторони позивача та його підприємства й безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 ;

- ОСОБА_1 , надаючи кошти, чітко розумів значення своїх дій, так як є юристом, що ним зазначено особисто й підтверджується поданими відповідачем електронними доказами (записами телефонних розмов); наявні в матеріалах справи докази вказують, що сторони не тільки уклали правочин за наслідком оферти та акцепту (ст. 638 ЦК України), а ще й приступили до його виконання. У свою чергу учасники ТОВ "Бестік Снек" відповідно до статті 241 ЦК України та статті 46 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" схвалили дії відповідача та правочин у цілому. Крім того, сторонами дотримано письмової форми правочину по відчуженню статутного капіталу, що визначено статтею 116 ЦК України. Тому, можна стверджувати, що правочин вчинено відповідно до закону;

- відповідач є директором ТОВ "Бестік Снек" та відноситься до виконавчого органу товариства, його права визначені статтею 39 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" та Статутом ТОВ "Бестік Снек". Тому, відповідач діяв у межах своїх повноважень, що спростовує доводи позивача про безпідставність отримання коштів. У свою чергу, позивач ОСОБА_1 є учасником (власником) ТОВ "Українська агропромислова корпорація", його права на управління товариством визначені статтею 116 ЦК України, статтями 29, 30 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" та Статутом ТОВ "Українська агропромислова корпорація". Тому, позивач у перемовинах та правовідносинах діяв у межах своїх повноважень, мав право вносити пропозиції щодо придбання статутного капіталу, сплачувати та вчиняти інші дії;

- дії ОСОБА_1 по внесенню завдатку, який не підлягає поверненню відповідно до статті 570 ЦК України, вказують на реальність правочину та досягнення домовленості по всім істотним умовам. В іншому випадку, сторони б відмовилися від правочину й не обмінювались офертою та акцептом та не вносили б плату.

На думку відповідача усі учасники процесу у цій справі повинні виконати взяті на себе зобов`язання у наявних правовідносинах по відчуженню статутного капіталу та завершити правочин.

Третя особа-1 у поданих до суду 26.10.2021 поясненнях щодо відзиву відповідача ОСОБА_2 зазначає, що за наявною в матеріалах справи перепискою між ТОВ "Українська агропромислова корпорація" та ТОВ "Бестік Снек" чітко вбачається, що сторони погодили укладення договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Бестік Снек" за певних умов у майбутньому, але докази, які б підтверджували укладення такого договору, в матеріалах справи відсутні. Зазначені листи не підміняють собою договір купівлі-продажу, що прямо випливає з їх змісту.

Також третя особа-1 указує на те, що відповідно до комерційної пропозиції від 13.10.2020 про намір укласти договір купівлі-продажу частки заявила юридична особа ТОВ "Українська агропромислова корпорація". За змістом комерційної пропозиції саме ця юридична особа мала намір бути стороною відповідного договору. У той же час у розписці від 16.10.2020 зазначено, що ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 10000,00 доларів США в рахунок комерційної пропозиції ТОВ "УАК" від 13.10.2020 щодо купівлі частки статутного капіталу ТОВ "Бестік Снек". Тобто, грошова сума була отримана ОСОБА_2 не від сторони "договору", про укладеність якого стверджує відповідач, а від фізичної особи ОСОБА_1 . Відтак наявна в матеріалах справи розписка від 16.10.2020 жодним чином не свідчить про укладення сторонами договору купівлі-продажу частки.

Крім того, третя особа-1 зауважує, що законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 192 ЦК України); зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні (ч. 1 ст. 524 ЦК України). У даному випадку законодавством України не встановлено винятку для вираження грошового зобов`язання у договорі з купівлі-продажу частки у статутному капіталі в іноземній валюті. Відповідно до комерційної пропозиції ТОВ "Українська агропромислова корпорація" третя особа-1 заявила про свій намір придбати частку у статутному капіталі ТОВ "Бестік Снек", зазначивши для зручності суму в іноземні валюті - доларах США. Проте ціна договору у гривні в жодних документах сторонами узгоджена не була. Вказане додатково свідчить про те, що договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі сторонами укладений не був, його істотні умови, зокрема ціна в національній валюті України, погоджені не були.

За твердженням третьої особи-1 наслідком укладення договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі є набуття покупцем прав щодо реєстрації відповідних змін до відомостей про юридичну особу у Державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Документом, що є підставою для такої реєстрації, є акт приймання-передачі частки (частини частки) у статутному капіталі товариства (пп. "ґ" п. 3 ч. 5 ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань"). Проте, будь-який акт приймання-передачі частки (частини частки), як, власне, й договір, сторонами підписаний не був, що свідчить про відсутність будь-яких договірних відносин та унеможливлює набуття ТОВ "Українська агропромислова корпорація" будь-яких корпоративних прав ТОВ "Бестік Снек".

Щодо наданих відповідачем записів телефонних розмов між директором ТОВ "Бестік Снек" ОСОБА_2 та ОСОБА_4 третя особа-1 наголошує, що подані докази є недопустимими та порушують встановлене статтею 32 Конституції України право на таємницю телефонних розмов.

На думку третьої особи-1 позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а викладені у відзиві на позовну заяву твердження не спростовують доводів позовної заяви.

10.11.2020 відповідач подав заперечення на пояснення третьої особи-1, в яких наголошує на доводах щодо безпідставності позову, що були викладені у відзиві на позовну заяву.

Третя особа-2 у поданих до суду 20.12.2021 поясненнях стосовно спору зазначає, що підставою для отримання коштів у розмірі 10000,00 доларів США директором ТОВ "Бестік Снек" ОСОБА_2 , які відповідач і третя особа-2 вважають завдатком, є наявність між сторонами правочину щодо продажу статутного капіталу.

З наданих позивачем заперечень проти укладення правочину третя особа-2 не вбачає жодного доказу на підтвердження вини відповідача або ТОВ "Бестік Снек" у відмові передати позивачу статутний капітал чи односторонньої відмови від виконання взятих зобов`язань або вчинення інших порушень закону.

Згідно з поясненнями третьої особи-2, якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора. Боржник за грошовим зобов`язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора. Тобто, учасники ТОВ "Бестік Снек" не вважаються такими, що прострочили виконання свого зобов`язання по передачі статутного капіталу, так як ТОВ "Українська агропромислова корпорація" та ОСОБА_1 не виконали своє зобов`язання. Питання невиконання зобов`язання зі сторони позивача розглядається у справі № 904/7991/21.

Третя особа-2 вважає позивача винуватим у несплаті коштів за статутний капітал та в односторонній відмові від виконання правочину, а також стверджує, що ТОВ "Бестік Снек" виконало всі взяті на себе зобов`язання й не відмовляється після повної сплати позивачем коштів підписати акт приймання-передачі статутного капіталу. Тому, третя особа-2 вважає позовні вимоги безпідставними.

18.01.2022 відповідач подав до суду письмове пояснення сторони при дослідженні електронних доказів у порядку частини четвертої статті 210 Господарського процесуального кодексу України. При цьому представник відповідача пояснив, що наданий відповідачем суду CD-диск з телефонними розмовами не є розмовою особистого характеру, а є робочою розмовою між офіційними представниками юридичних осіб з приводу виконання правочину з ознаками досудового врегулювання. У зв`язку з цим відповідач вважає, що наданий ним електронний доказ у вигляді аудіозапису розмови між директором ТОВ "Бестік Снек" та власником (учасником) ТОВ "Українська агропромислова корпорація" ОСОБА_1 є належним електронним доказом, визначеним статтею 96 ГПК України й повинен бути досліджений у сукупності з іншими доказами у справі, а саме листами від 13.10.2020 та 16.10.2020. Відтак, на думку відповідача, стаття 31 Конституції України не може бути застосована судом як підстава для не прийняття наданого електронного доказу, так як вона має зовсім іншу природу.

25.01.2022 позивач подав до суду письмові пояснення, в яких зауважив, що відсутність попереднього звернення позивача до відповідача з письмовою вимогою про повернення грошових коштів не може бути підставою для відмови в позові, а може бути лише підставою для перерахунку розміру додаткових нарахувань (штрафних санкцій, інфляційного збільшення заборгованості, 3% річних).

Ухвалою суду від 05.10.2021 підготовче засідання відкладалось до 26.10.2021, після чого ухвалою суду від 26.10.2021 було продовжено строк підготовчого провадження до 06.12.2021 включно та відкладено підготовче засідання до 16.11.2021, а ухвалою суду від 16.11.2021 підготовче засідання відкладено до 30.11.2021.

Ухвалою суду від 30.11.2021 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 23.12.2021, в якому оголошувалася перерва до 20.01.2022, а потім - до 25.01.2022.

У судовому засіданні 23.12.2021 представники позивача, відповідача та третьої особи-1 надали пояснення по суті спору.

20.12.2021 третьою особою-2 подано клопотання про розгляд справи без участі її представника.

30.12.2021 та 18.01.2022 представник відповідача подав клопотання про залучення доказів до матеріалів справи, а саме - листа Комунального районного підприємства "Криничанський будинок побуту" № 62 від 21.12.2021.

Представники позивача та третьої особи-2 в судове засідання 25.01.2022 для участі в судових дебатах не з`явились; про дату, час та місце цього судового засідання всі учасники справи були повідомлені належним чином відповідно до вимог статті 216 Господарського процесуального кодексу України. Явка учасників судового процесу обов`язковою не визнавалася.

Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

За викладених обставин і з урахуванням клопотання третьої особи-2 суд розглядає справу за відсутності представників позивача та Товариства з обмеженою відповідальністю "Бестік Снек", за наявними в ній матеріалами.

За наслідком судового засідання 25.01.2022 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська агропромислова корпорація" в особі директора ОСОБА_3 листом від 13.10.2020 звернулося до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бестік Снек" в особі директора ОСОБА_2 (далі - відповідач) та учасників цього товариства ОСОБА_5 й ОСОБА_6 з комерційною пропозицією щодо купівлі частки в розмірі 1000,00 грн, що становить 100% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бестік Снек", з наступним графіком платежів: 10000,00 доларів США - 16.10.2020; 10000,00 доларів США - 23.10.2020; 8999,00 доларів США - 30.10.2020 (а.с. 5). Тобто, загальною ціною комерційної пропозиції визначено 28999,00 доларів США. У пропозиції також зазначено, що у разі її акцепту Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська агропромислова корпорація" зобов`язується укласти договір-купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Бестік Снек".

У відповіді на комерційну пропозицію, підписаній директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Бестік Снек" ОСОБА_2 та учасниками товариства ОСОБА_5 й ОСОБА_6 , останні зазначили про згоду з пропозицією, графіком платежів та про готовність після отримання всіх платежів у сумі 29000,00 доларів США укласти договір купівлі-продажу 100% частки статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бестік Снек" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська агропромислова корпорація" (а.с. 6).

У рахунок комерційної пропозиції ТОВ УАК від 13.10.2020 щодо купівлі частки статутного капіталу ТОВ «Бестік Снек» ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 прийняв 10000,00 доларів США, про що 16.10.2020 останній видав ОСОБА_1 відповідну розписку (а.с. 7).

Посилаючись на недотримання ОСОБА_2 раніше досягнутих домовленостей щодо продажу 100% частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Бестік Снек", ОСОБА_1 звернувся 06.04.2021 до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовом про стягнення з ОСОБА_2 сплаченого за розпискою авансу у сумі 283365,00 грн, еквівалентних 10000,00 дол. США за офіційним курсом НБУ станом на 16.10.2020, а також інфляційних втрат у сумі 2833,65 грн та штрафних санкцій у сумі 7041,43 грн (а.с.1, 2 справи № 209/925/21).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07.04.2021 відмовлено у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення авансу та роз`яснено позивачу його право на звернення до суду з позовом в порядку господарського судочинства (а.с. 26 справи № 209/925/21). Прийняте судове рішення обґрунтовано тим, що наявний між сторонами спір стосується набуття корпоративних прав та відповідно до статті 20 Господарського процесуального кодексу України є юрисдикцією господарських судів.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 13.07.2021 у справі № 209/925/21 зазначену ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у цій справі залишено без змін (а.с. 41 - 45 справи №209/925/21).

Викладені обставини стали підставою для звернення позивача з позовом до господарського суду.

Відповідач позовних вимог не визнає з підстав, зазначених ним у його заявах по суті справи та поясненнях, що і є причиною спору.

Предметом доказування у справі є обставини, пов`язані з наявністю правових підстав для стягнення з відповідача гривневого еквіваленту суми грошових коштів у розмірі 10000,00 грн, отриманих відповідачем за розпискою від 16.10.2020 у рахунок комерційної пропозиції Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська агропромислова корпорація" від 13.10.2020 щодо купівлі статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бестік Снек".

Правовідносини сторін у цій справі виникли з підстав купівлі-продажу юридичною особою часток учасників - фізичних осіб у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю, тобто у зв`язку з набуттям та припиненням корпоративних прав.

За змістом статті 167 Господарського кодексу України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України справи у спорах, що виникають із корпоративних відносин, зокрема у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів, а також справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах, відносяться до юрисдикції господарських судів.

Корпоративні відносини, пов`язані з відчуженням (купівлею-продажем) корпоративних прав товариства з обмеженою відповідальністю, регулюються нормами Господарського та Цивільного кодексів України, Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю".

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 116 Цивільного кодексу України учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом, здійснити відчуження частки (її частини) у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, у порядку, встановленому законом. Договір відчуження майна, предметом якого є частка (її частина) у статутному (складеному) капіталі товариства, укладається у письмовій формі.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01.10.2019 у справі № 909/1294/15 дійшла висновку, що відступлення учасником товариства з обмеженою відповідальністю частки у статутному капіталі товариства є відчуженням частки. Таке відчуження потребує волевиявлення особи, яка відчужує частку, й особи, яка приймає частку у власність. Відступлення (відчуження) частки не є самостійним не поіменованим видом договору, оскільки відбувається шляхом укладання договору купівлі-продажу, міни, дарування тощо. Такий договір може укладатися в усній або письмовій формі залежно від вимог чинного законодавства України та статуту товариства. Недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 207 Цивільного кодексу України встановлені вимоги до письмової форми правочину.

Так, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч. 1 ст. 207 Цивільного кодексу України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України).

Відповідно до положень частини сьомої статті 179 та статті 181 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами та в порядку, які встановлені Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За приписом частини третьої статті 180 Господарського кодексу України при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Згідно з частиною другою статті 638 Цивільного кодексу України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною першою статті 640 цього Кодексу визначено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Відповідно до частини першої статті 641 Цивільного кодексу України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ч. 1 ст. 642 Цивільного кодексу України).

Стаття 646 Цивільного кодексу України визначає, що відповідь про згоду укласти договір на інших, ніж було запропоновано, умовах є відмовою від одержаної пропозиції і водночас новою пропозицією особі, яка зробила попередню пропозицію.

Згідно з пропозицією (офертою) Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська агропромислова корпорація" від 13.10.2020 останнє виявило намір придбати 100% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бестік Снек", який відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також наданих відповідачем доказів сформований його учасниками з рівним розподілом між ними часток: ОСОБА_5 - 50%; ОСОБА_6 - 50% (а.с. 16, 41).

Ціною майбутнього договору третя особа-1 визначила 28999,00 доларів США зі сплатою за графіком платежів: 10000,00 доларів США - 16.10.2020; 10000,00 доларів США - 23.10.2020; 8999,00 доларів США - 30.10.2020.

Оскільки власниками часток статутного капіталу господарського товариства є його учасники, то саме ці учасники господарського товариства можуть бути стороною договору купівлі-продажу таких часток, а не орган управління юридичної особи.

Отже, відповідь на пропозицію Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська агропромислова корпорація" щодо укладення договору купівлі-продажу 100% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бестік Снек", мала бути надана саме учасниками Товариства з обмеженою відповідальністю "Бестік Снек" - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 із погодженням усіх істотних умов майбутнього договору, у тому числі його ціни як в цілому, так і щодо ціни частки кожного з учасників товариства.

Із відповіді на пропозицію за підписом директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Бестік Снек" ОСОБА_2 та учасників цього товариства ОСОБА_5 й ОСОБА_6 вбачається, що ними прийнята пропозиція укласти договір на інших умовах, ніж були запропоновані, зокрема щодо ціни майбутнього договору.

Так, учасники Товариства з обмеженою відповідальністю "Бестік Снек" погодилися продати свої частки у статутному капіталі не за 28999,00 доларів США, а за 29000,00 доларів США.

Відтак, відповідно до статті 646 Цивільного кодексу України зазначена відповідь учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Бестік Снек" є новою пропозицією, але вже на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська агропромислова корпорація", відповіді на яку останнім не надано.

Крім того, із пропозиції Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська агропромислова корпорація" та відповіді учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Бестік Снек" не вбачається досягнення згоди щодо усіх істотних умов договору.

Так, зазначені особи встановлювали ціну договору в іноземній валюті - доларах США.

Між тим, відповідно до положень частин першої, другої статті 198 Господарського кодексу України, платежі за грошовими зобов`язаннями, що виникають у господарських відносинах, здійснюються у безготівковій формі або готівкою через установи банків, якщо інше не встановлено законом.

Грошові зобов`язання учасників господарських відносин повинні бути виражені і підлягають оплаті у гривнях. Грошові зобов`язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб`єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства. Виконання зобов`язань, виражених в іноземній валюті, здійснюється відповідно до закону.

Частини перша, друга статті 533 Цивільного кодексу України також встановлюють, що валютою виконання грошового зобов`язання є гривня і визначають порядок проведення розрахунків у разі визначення грошового еквіваленту в іноземній валюті.

За приписом частини третьої статті 533 цього Кодексу використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Тож вираження грошового зобов`язання у пропозиції щодо укладення договору та відповіді на неї, яка є новою пропозицією, в іноземній валюті без досягнення згоди щодо підсумкової ціни договору, ціни/вартості частки у статутному капіталі кожного з учасників ТОВ «Бестік Снек» та еквіваленту в національній валюті (на дату укладення договору, здійснення платежу тощо) додатково свідчить про те, що учасниками переддоговірного процесу не було досягнуто угоди щодо ціни договору.

З огляду на викладене та відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України договір між Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська агропромислова корпорація" та учасниками Товариства з обмеженою відповідальністю "Бестік Снек" щодо купівлі-продажу 100% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бестік Снек", є неукладеним.

Заперечуючи проти позову, відповідач стверджує про укладення договору купівлі-продажу статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бестік Снек" належними сторонами та посилається при цьому, серед іншого, на CD-диск із записами телефонних розмов між позивачем й відповідачем та на часткове виконання позивачем договірних зобов`язань, що підтверджується розпискою від 16.10.2020.

Оцінюючи доводи відповідача щодо цього, судом береться до уваги наступне.

Статтею 218 Цивільного кодексу України, яка визначає правові наслідки недодержання вимоги щодо письмової форми правочину, встановлено, що заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Заперечує вчинення правочину щодо купівлі-продажу часток у статутному капіталі товариства позивач, але він не посилається на аудіо докази.

Аудіо доказ щодо телефонних розмов покладений в основу доводів відповідача, але на підтвердження вчинення зазначеного правочину (договору), який відповідно до статті 116 Цивільного кодексу України має укладатись у письмовій формі, вимоги до якої (письмової форми) встановлені статтею 207 цього Кодексу та потребують обов`язкової наявності документів, підписаних повноважними особами.

Згідно з частиною першою статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відтак, наданий відповідачем CD-диск із записами телефонних розмов осіб не може бути допустимим доказом на підтвердження факту вчинення правочину (договору).

За вказаних обставин суд, під час дослідження доказів у судовому засіданні 20.01.2022, заслухавши думку присутніх учасників справи та керуючись статтями 207, 208, 218 Цивільного кодексу України, статтями 180, 181 Господарського кодексу України, обмежився дослідженням наданих учасниками справи доказів без наданого відповідачем CD-диску, що знайшло своє відображення в протокольній ухвалі від 20.01.2022.

Щодо розписки відповідача від 16.10.2020, то слід зазначити про таке.

Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач ОСОБА_1 є єдиним учасником Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська агропромислова корпорація".

Права учасників та повноваження органів управління товариства з обмеженою відповідальністю визначені Законом України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю".

Відповідно до частини першої статті 5 цього Закону учасники товариства мають такі права:

1) брати участь в управлінні товариством у порядку, передбаченому цим Законом та статутом товариства;

2) отримувати інформацію про господарську діяльність товариства;

3) брати участь у розподілі прибутку товариства;

4) отримати у разі ліквідації товариства частину майна, що залишилася після розрахунків з кредиторами, або його вартість.

Частинами першою, другою статті 30 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" визначено, що загальні збори учасників, які є вищим органом товариства, можуть вирішувати будь-які питання діяльності товариства. До компетенції загальних зборів учасників належать:

1) визначення основних напрямів діяльності товариства;

2) внесення змін до статуту товариства, прийняття рішення про здійснення діяльності товариством на підставі модельного статуту;

3) зміна розміру статутного капіталу товариства;

4) затвердження грошової оцінки негрошового вкладу учасника;

5) перерозподіл часток між учасниками товариства у випадках, передбачених цим Законом;

6) обрання та припинення повноважень наглядової ради товариства або окремих членів наглядової ради, встановлення розміру винагороди членам наглядової ради товариства;

7) обрання одноосібного виконавчого органу товариства або членів колегіального виконавчого органу (всіх чи окремо одного або декількох з них), встановлення розміру винагороди членам виконавчого органу товариства;

8) визначення форм контролю та нагляду за діяльністю виконавчого органу товариства;

9) створення інших органів товариства, визначення порядку їх діяльності;

10) прийняття рішення про придбання товариством частки (частини частки) учасника;

11) затвердження результатів діяльності товариства за рік або інший період;

12) розподіл чистого прибутку товариства, прийняття рішення про виплату дивідендів;

13) прийняття рішень про виділ, злиття, поділ, приєднання, ліквідацію та перетворення товариства, обрання комісії з припинення (ліквідаційної комісії), затвердження порядку припинення товариства, порядку розподілу між учасниками товариства у разі його ліквідації майна, що залишилося після задоволення вимог кредиторів, затвердження ліквідаційного балансу товариства;

14) прийняття інших рішень, віднесених законом до компетенції загальних зборів учасників.

За змістом наведених правових норм ані до прав учасників товариства, ані до повноважень загальних зборів товариства не належить виконання грошових зобов`язань товариства, а відноситься до його поточної діяльності та є компетенцією виконавчого органу товариства.

Так, згідно з частинами першою - третьою статті 39 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" виконавчий орган товариства здійснює управління поточною діяльністю товариства.

До компетенції виконавчого органу товариства належить вирішення всіх питань, пов`язаних з управлінням поточною діяльністю товариства, крім питань, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників та наглядової ради товариства (у разі утворення).

Виконавчий орган товариства підзвітний загальним зборам учасників і наглядовій раді товариства (у разі утворення) та організовує виконання їхніх рішень.

Доказів на підтвердження покладення в установленому законом порядку на позивача виконання зобов`язання з передачі коштів у сумі 10000,00 доларів США в рахунок комерційної пропозиції Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська агропромислова корпорація" від 13.10.2020 щодо купівлі статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бестік Снек" матеріали справи не містять, так само як і доказів на підтвердження повноважень відповідача діяти від імені та в інтересах учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Бестік Снек".

Отже, розписка від 16.10.2020 не може вважатися належним доказом часткового виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська агропромислова корпорація" грошового зобов`язання за договором відчуження учасниками Товариства з обмеженою відповідальністю "Бестік Снек" своїх часток у статутному капіталі цього товариства, який фактично є неукладеним.

Крім того, така форма виконання грошового зобов`язання не може вважатися належною, оскільки за змістом частини першої статті 198 Господарського кодексу України платежі за грошовими зобов`язаннями, що виникають у господарських відносинах, здійснюються у безготівковій формі або готівкою через установи банків, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи наведені обставини, грошові кошти в сумі 10000,00 доларів США, отримані відповідачем від позивача, що підтверджується розпискою від 16.10.2020, є такими, що набуті та збережені відповідачем без достатньої правової підстави.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України.

Стаття 1212 Цивільного кодексу України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Викладене випливає з аналізу статті 1212 Цивільного кодексу України та відповідає усталеній судовій практиці Верховного Суду, зокрема правовій позиції Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеній у постанові від 19.01.2020 у справі №202/2965/21.

За змістом частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

За приписом частини другої статті 1212 цього Кодексу положення глави 83 застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Статтею 1213 Цивільного кодексу України встановлено обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте майно.

На момент розгляду справи відповідачем не надано суду доказів повернення позивачу грошових коштів у сумі 10000,00 доларів США, еквівалентом якої у гривні за офіційним курсом Національного банку України станом на 16.10.2020 є 283365,00 грн.

У зв`язку з цим позовні вимоги в частині основного боргу є законними та обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Заявлені позивачем до стягнення з відповідача інфляційні втрати у сумі 28065,17 грн за період з жовтня 2020 року по липень 2021 року та штрафні санкції в сумі 7470,90 грн за період з 10.10.2020 по 26.08.2021 задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Із наданого позивачем розрахунку вбачається, що заявлені до стягнення штрафні санкції в сумі 7470,90 грн фактично є процентами річних у розмірі 3% й разом із інфляційними втратами розраховані із заборгованості в сумі 283365,00 грн.

Згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, що визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на відсутність між позивачем та відповідачем договірних зобов`язань, строк повернення відповідачем безпідставно набутих коштів є невизначеним.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Матеріали справи не містять доказів звернення позивача до відповідача з письмовою вимогою в порядку статті 530 Цивільного кодексу України. Згідно з поясненнями представника позивача, наданими під час судового розгляду справи, позивач вважає такою вимогою заявлений ним до відповідача позов, який було подано до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

Утім, подання кредитором позовної заяви, адресованої суду, є складовою судової, процесуальної процедури, а не цивільних правовідносин. Крім того, нормами Цивільного процесуального кодексу України не передбачено обов`язку позивача з надсилання копії позовної заяви та доданих до неї документів безпосередньо відповідачу та іншим учасникам справи. Додані позивачем до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб надсилаються учасникам справи судом одночасно з копією ухвали про відкриття провадження (ч. 1 ст. 177, ч. 2 ст. 190 Цивільного процесуального кодексу України).

Однак, за наслідком звернення позивача до місцевого загального суду останній ухвалою від 07.04.2021 відмовив у відкритті провадження у справі.

Тому, позовна заява, подана позивачем до Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області, не може розглядатись як пред`явлена відповідачу вимога у розумінні норми статті 530 Цивільного кодексу України.

Звернення позивача з позовом до господарського суду за захистом своїх майнових прав щодо основного боргу відбулось 01.09.2021, тобто після граничних строків нарахування ним інфляційних втрат та 3% річних, що унеможливлює їх стягнення (а.с. 1).

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує наступне.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України).

У позовній заяві позивач у справі попередньо визначив витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10000,00 грн.

Відповідач у відзиві на позовну заяву попередньо визначив витрати на професійну правничу допомогу у сумі 25000,00 грн та зазначив, що докази понесення цих витрат будуть надані суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення згідно з частиною восьмою статті 129 Господарського процесуального кодексу України. У зв`язку з цим на час вирішення спору по суті питання розподілу витрат відповідача на професійну правничу допомогу судом не розглядається.

Відповідно до частин першої - третьої статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною четвертою статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Клопотання про зменшення заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу відповідачем не заявлялось.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

За змістом частини п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України відсутність клопотання учасника справи про зменшення витрат на професійну правничу допомогу не звільняє суд від необхідності при вирішенні питання про розподіл судових витрат враховувати:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Вирішуючи питання стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

На підтвердження витрат на послуги адвоката позивачем надано тільки копію ордеру серії АЕ № 1106908 на надання адвокатом Борисенком В.А. правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги № б/н від 29.11.2021 (а.с. 123).

Верховний Суд у постанові від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18 зауважив, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких втрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких втрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Утім, на позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження факту та обсягу наданої адвокатом у межах цієї справи правничої допомоги. Заяви про намір подати відповідні докази у строк, передбачений частиною восьмою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, від позивача не надходило.

Судові витрати на професійну правничу допомогу підлягають доведенню на загальних підставах.

Положеннями статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Тож, оскільки позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено факту та обсягу наданих адвокатом послуг, підстави для стягнення з відповідача витрат позивача на професійну правничу допомогу в сумі 10000,00 грн - відсутні.

Судовий збір у сумі 4783,52 грн за подання позову покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у cумі 4250,48 грн (283365,00х4783,52/318901,07 = 4250,48).

Керуючись ст.ст. 2, 3, 20, 73-79, 86, 91, 129, 202, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 318901,07 грн, з яких: 283365,00 грн - основний борг; 28065,17 грн - інфляційні втрати; 7470,90 грн - 3% річних - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ) основний борг у сумі 283365,00 грн, судовий збір у сумі 4250,48 грн.

У решті позову - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 ГПК України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 04.02.2022.

Суддя І.І. Колісник