ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"03" лютого 2022 р. Cправа № 902/15/22

Господарський суд Вінницької області у складі головуючого судді Тварковського А.А.,

за участю секретаря судового засідання Пшегорської О.Я.,

у відсутності учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Іберсон Компонентс" (вул. Лук`яновича, 1, м. Тернопіль, 47707)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницька нафто-транспортна компанія" (вул. Вінницьке шосе, 17, м. Гнівань, Тиврівський район, Вінницька область, 23310)

про стягнення 88787,52 грн,

В С Т А Н О В И В :

Товариством з обмеженою відповідальністю "Іберсон Компонентс" подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницька нафто-транспортна компанія" про стягнення 88787,52 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором поставки №968/21 від 17.08.2021 в частині оплати за поставлений товар, внаслідок чого Товариством з обмеженою відповідальністю "Іберсон Компонентс" заявлено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницька нафто-транспортна компанія" 88787,52 грн заборгованості, з яких: 85 332,73 грн - основного боргу; 2 372,56 грн - пені; 669,35 грн - інфляційних втрат та 412,88 грн - 3% річних.

Ухвалою суду від 10.01.2022 за вказаним позовом відкрито провадження у справі № 902/15/22 в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду по суті на 03.02.2022. Зазначеною ухвалою встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті спору та за клопотанням позивача витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницька нафто-транспортна компанія" видаткову накладну №FE0003213/21 від 04.11.2021 на суму 4266,67 грн.

Окрім того, ухвалою суду від 24.01.2022 задоволено клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні 03.02.2022 в режимі відеоконференції, визначивши відповідальним за її проведення Господарський суд Тернопільської області.

03.02.2022 на адресу електронної пошти суду надійшло пояснення відповідача по суті спору з додатком копії витребуваної видаткової накладної, за змістом якого відповідач підтверджує отримання товару від позивача на суму 4 266,67 грн за видатковою накладною №FE0003213/21 від 04.11.2021, а також заперечує щодо стягнення пені, позаяк таку відповідальність не передбачено умовами Договору поставки №968/21 від 17.08.2021.

На визначену дату та час у судове засідання представники сторін не з`явилися, хоча про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Так, ухвала про відкриття провадження у справі від 10.01.2022 вручена відповідачу 18.01.2022, що підтверджується наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. При цьому така ухвала направлена на адреси електронної пошти сторін.

У зв`язку з технічною проблемою, що сталася у Господарського суду Тернопільської області не встановлено зв`язок для участі представника позивача в режимі відеоконференції, про що секретарем судового засідання складено службову записку №31/2022 від 03.02.2022 на ім`я головуючого судді у справі.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

17.08.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Іберсон Компонентс" (Постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вінницька нафто-транспортна компанія" (Покупець, відповідач) укладено Договір поставки №968/21 (Договір), відповідно до п. 1.1. якого Постачальник зобов`язується передати в погоджені строки (строк) другій стороні - Покупцеві товар (товари), а Покупець зобов`язується прийняти товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму згідно з умовами цього Договору.

Ціна товару остаточно узгоджується та вказується Сторонами у видатковій накладній на поставку товару. Зміна остаточно узгодженої Сторонами ціни товару після його передачі Покупцю не допускається. Сума договору складається з суми вартості видаткових накладних, оформлених Постачальником, на видачу товарів Покупцю протягом строку дії цього договору (пункти 2.2., 2.3. Договору).

За умовами п. 2.4. Договору Покупець зобов`язаний провести повний розрахунок за отриманий товар у термін 30 (тридцять) календарних днів з моменту поставки Товару. Оплата Товару, що постачається у відповідності з умовами цього Договору, здійснюється шляхом безготівкового перерахунку на поточний рахунок Постачальника, вказаний у реквізитах Постачальника в цьому договорі.

Договір набуває чинності з дати його підписання обома Сторонами і діє протягом року з моменту укладення, але в будь-якому випадку до повного виконання зобов`язань за цим Договором Сторонами (п. 10.11. Договору).

На виконання умов Договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 89 407,69 грн, що підтверджується обопільно підписаними та скріпленими печатками сторін видатковими накладними:

- № FE0002531/21 від 07.09.2021 на суму 6 100,00 грн;

- № FE0002572/21 від 09.09.2021 на суму 742,01 грн;

- № FE0002571/21 від 09.09.2021 на суму 171,00 грн;

- № FE0002609/21 від 13.09.2021 на суму 4 948,94 грн;

- № FE0002643/21 від 15.09.2021 на суму 5 173,96 грн;

- № FE0002644/21 від 15.09.2021 на суму 65,88 грн;

- № FE0002655/21 від 16.09.2021 на суму 6 911,30 грн;

- № FE0002678/21 від 17.09.2021 на суму 243,91 грн;

- № FE0002666/21 від 17.09.2021 на суму 944,12 грн;

- № FE0002673/21 від 17.09.2021 на суму 300,00 грн;

- №FE0002709/21 від 20.09.2021 на суму 6 567,10 грн;

- № FE0002729/21 від 22.09.2021 на суму 3 880,46 грн;

- № FE0002734/21 від 22.09.2021 на суму 16 588,88 грн;

- № FE0002798/21 від 28.09.2021 на суму 2 818,62 грн;

- № FE0002812/21 від 29.09.2021 на суму 1 717,87 грн;

- № FE0002824/21 від 30.09.2021 на суму 2 210,62 грн;

- № FE0002833/21 від 01.10.2021 на суму 2 210,62 грн;

- № FE0002869/21 від 05.10.2021 на суму 2 313,98 грн;

- № FE0002881/21 від 06.10.2021 на суму 1 270,00 грн;

- № FE0002880/21 від 06.10.2021 на суму 4 876,01 грн;

- № FE0002886/21 від 07.10.2021 на суму 4 874,17 грн;

- № FE0003088/21 від 27.10.2021 на суму 10 211,57 грн;

- № FE0003213/21 від 04.11.2021 на суму 4 266,67 грн.

Окрім того, факт здійснення господарських операцій щодо передачі товару за Договором додатково підтверджується зареєстрованими позивачем податковими накладними, копії яких наявні у матеріалах справи.

Разом з тим, як стверджує позивач та не заперечується відповідачем, Товариство з обмеженою відповідальністю "Вінницька нафто-транспортна компанія" здійснило часткову оплату вартості поставленого товару в сумі 4074,96 грн, яку зараховано як часткову оплату за видатковою накладною №FE0002531/21 від 07.09.2021.

Несплата відповідачем решти вартості поставленого товару на суму 85 332,73 грн слугувала підставою для звернення позивача із даним позовом до суду. При цьому у зв`язку з простроченням виконання зобов`язання щодо оплати за поставлений Товар позивачем також заявлено до стягнення з відповідача 2 372,56 грн - пені; 669,35 грн - інфляційних втрат та 412,88 грн - 3 % річних.

З огляду на встановлені обставини справи, суд враховує таке.

За своєю правовою природою правовідносини між позивачем та відповідачем в межах даного спору врегульовано положеннями глави 54 Цивільного кодексу України, враховуючи укладений між сторонами Договір поставки №968/21 від 17.08.2021.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Як передбачено п. 2 ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст. 632 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 538 Цивільного кодексу України у разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

В силу положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановлено статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст.193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Як підтверджується матеріалами справи, відповідачем в порушення прийнятих на себе зобов`язань за Договором не було здійснено остаточної оплати вартості поставленого позивачем товару на суму 85 332,73 грн.

Оскільки позивачем заявлено до стягнення основний борг в сумі 85 332,73 грн, суд дійшов висновку про задоволення позову щодо суми основного боргу у вказаному розмірі.

Окрім суми основного боргу, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 2 372,56 грн - пені; 669,35 грн - інфляційних втрат та 412,88 грн - 3 % річних.

Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором.

Порушенням зобов`язання, згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як встановлено фактичними обставинами справи, відповідач є боржником, що прострочив, позаяк не здійснив остаточний розрахунок за отриманий за Договором товар у термін 30 (тридцять) календарних днів з моменту поставки, як передбачено умовами 2.4. Договору, позаяк доказів протилежного матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши правильність нарахування позивачем інфляційних втрат та 3% річних, судом помилок в періодах нарахування та сумах не виявлено (нарахування здійснено з 07.10.2021 по 23.12.2021). При цьому за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "LІGA 360" встановлено, що розрахунок позивача перебуває в межах розрахунку суду, що свідчить про обґрунтованість заявлених до стягнення вказаних складових заборгованості.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Іберсон Компонентс" щодо стягнення з відповідача 669,35 грн - інфляційних втрат та 412,88 грн - 3 % річних підлягають задоволенню в повному обсязі.

Визначаючись щодо заявленої до стягнення пені, суд враховує таке.

Згідно із п. 3 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За приписами ч.1 ст. 546 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом частини другої статті 217 ГК України визначено, що одним із видів господарських санкцій у сфері господарювання є штрафні санкції, які згідно з частиною першою статті 230 ГК України визначаються у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі.

Законодавець пов`язує можливість застосування штрафних санкцій за порушення строків виконання зобов`язань саме з умовами їх встановлення у договорі за відсутності законодавчого врегулювання розміру таких санкцій.

Водночас частиною шостою статті 231 ГК України передбачено можливість встановлення санкції за порушення грошових зобов`язань у відсотках до облікової ставки НБУ як одиниці вимірювання такої санкції. Однак саме зобов`язання зі сплати пені має визначатися згідно з укладеним сторонами договором, інакше буде порушуватися принцип свободи договору, оскільки сторони мають право і не встановлювати жодних санкцій за порушення строків розрахунку.

Отже, якщо сторони не передбачили умовами договору можливість сплати пені за порушення строків виконання зобов`язань та не визначали її розміру, то немає підстав для стягнення пені у розмірі, не погодженому в договірному порядку та прямо не встановленому законом (відповідна правова позиція викладена в постанові КГС ВС від 05.09.2019 у справі № 908/1501/18).

Враховуючи вищенаведене, позаяк в межах спірних правовідносин стягнення пені прямо не встановлено законом та не передбачено умовами Договору, підстави для її стягнення відсутні.

Отже, позов в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницька нафто-транспортна компанія" 2 372,56 грн пені є необґрунтованим та підлягає відмові у задоволенні.

За змістом ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, факт існування заборгованості відповідача перед позивачем слідує з умов укладеного між сторонами Договору, положень чинного законодавства та підтверджується матеріалами справи.

Всупереч наведеним вище нормам відповідачем позовних вимог щодо стягнення основного боргу, інфляційних втрат та 3% річних не спростовано, власного контррозрахунку заборгованості чи доказів її погашення не надано.

За таких обставин суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з урахуванням мотивів щодо необґрунтованості стягнення пені.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, на відповідача покладаються витрати на сплату судового збору в сумі 2 209,34 грн, при цьому витрати на сплату судового збору в сумі 60,66 грн залишаються за позивачем.

Керуючись ст.ст. 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницька нафто-транспортна компанія" (вул. Вінницьке шосе, 17, м. Гнівань, Тиврівський район, Вінницька область, 23310; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Іберсон Компонентс" (вул. Лук`яновича, 1, м. Тернопіль, 47707; ) 85 332,73 грн - основного боргу; 669,35 грн - інфляційних втрат; 412,88 грн - 3% річних та 2 209,34 грн - витрат на сплату судового збору.

3. У стягненні 2 372,56 грн - пені відмовити, у зв`язку з чим витрати на сплату судового збору в сумі 60,66 грн залишити за позивачем.

4. Згідно з приписами ч. 1 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

5. Відповідно до положень ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, а також на відомі суду адреси електронної пошти: позивача - ; відповідача - .

Повне рішення складено 08 лютого 2022 р.

Суддя А.А. Тварковський

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2 - позивачу - вул. Лук`яновича, 1, м. Тернопіль, 47707;

3 - відповідачу - вул. Вінницьке шосе, 17, м. Гнівань, Тиврівський район, Вінницька область, 23310.