ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2022 року Справа № 918/893/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Савченко Г.І., суддя Павлюк І.Ю. , суддя Демидюк О.О.

секретар судового засідання Соколовська О.В.

за участю представників:

позивача - Муляр Сергій Олександрович

відповідача - адвокат Іванюк Ігор Васильович

третьої особи - не з`явивися

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Борсук Аліси Олексіївни на рішення господарського суду Рівненської області від 14.12.2021 у справі №918/893/21 (повний текст складений 23.12.2021, суддя Романюк Ю.Г.)

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях

до відповідача фізичної особи-підприємця Борсук Аліси Олексіївни,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Національний університет водного господарства та природокористування про виселення та стягнення заборгованості в сумі 26 997,59 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Рівненської області від 14.12.2021 у справі №918/893/21 позов задоволений.

Зобов`язано фізичну особу-підприємця Борсук Алісу Олексіївну звільнити займане приміщення частини вестибюлю першого поверху навчального корпусу №6, площею 32,0 кв.м., розташованого за адресою: Рівненська обл., м. Рівне, вул. Чорновола, 45, що перебуває на балансі Національного університету водного господарства та природокорисутвання.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця Борсук Аліси Олексіївни на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях 13 146 грн 65 коп. - заборгованості з орендної плати, 798 грн 36 коп. пені, 13 052 грн 58 коп. - неустойки та 4 540 грн 00 коп. - судового збору.

Вказане рішення мотиване тим, що договір оренди припинив свою дію, а відповідач не повернув орендоване майно, а тому підлягає задоволенню позов щодо зобов`язання звільнити ФОП Борсук А.О. займане останньою приміщення частини вестибюлю першого поверху навчального корпусу №6, площею 32,0 кв.м., розташованого за адресою: Рівненська обл., м. Рівне, вул. Чорновола, 45, що перебуває на балансі Національного університету водного господарства та природокористування. Також є обґрунтованими та підставними вимоги Регіонального відділення щодо стягнення 26 997 грн 59 коп., з яких 13 146 грн 65 коп. - заборгованість з орендної плати (станом на 20.05.2021), 798 грн 36 коп. - пені та 13 052 грн 58 коп. - неустойки (за період з 15.06.2021 до 15.09.2021). Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що вид господарської діяльності, який здійснювався відповідачем в орендованому приміщенні, не підпадав під заборони, встановлені постановами КМУ, та не було встановлено заборони доступу до майна, відповідачем не надано суду доказів на підтвердження обставин об`єктивної неможливості використовувати ним орендоване приміщення у спірний період, так само як і доказів невикористання у спірному періоді відповідачем об`єкта оренди у зв`язку з обставинами, за які відповідач не відповідає.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Фізична особа-підприємець Борсук Аліса Олексіївна звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Рівненської області від 14.12.2021 у справі №918/893/21 скасувати та ухвалити нове, яким у позові про стягнення заборгованості в сумі 26 997, 59 грн відмовити. Стягнути з Національного університету водного господарського та природокористування на користь Борсук А.О. судові витрати.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник зазначає, що суд першої інстанції зробив помилкові висновки, ототожнивши заборону діяльності орендаря з відсутністю доступу до орендованого майна, та поклав на відповідача тягар доказування обставин об`єктивної неможливості використовувати орендоване майно, в той час як такі обставини встановлені законодавчими актами, зокрема, ЗУ "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет на 2020 рік" № 553-ХІ від 13.04.2020, яким пункт 14 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України викладено в новій редакції та визначено, дії обмежувальних карантинних заходів встановлених КМУ, обставинами, за які наймач (орендар) не відповідає відповідно ч. 6 ст. 762 ЦК України, є заходи, яким забороняється певні види діяльності з використанням орендованого майна запроваджені Кабінетом міністрів України з метою запобігання поширенню на території України короновірусної хвороби "СОVIЮ-19". Місцевий господарський суд не взяв до уваги, що спірне держане майно розташоване в навчальному комплексі та використовувалось з метою забезпечення харчування здобувачів освіти (буфет).

Листом від 05.01.2022 матеріали справи витребовувалися з господарського суду Рівненської області. 11.01.2022 матеріали справи надійшли на адресу суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.01.2022 відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Борсук Аліси Олексіївни на рішення господарського суду Рівненської області від 14.12.2021 у справі №918/893/21. Розгляд апеляційної скарги призначений на 01.02.2022.

27.01.2022 на адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення господарського суду Рівненської області від 14.12.2021 у справі №918/893/21 залишити без змін.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених в ній.

В судовому засіданні представник позивача заперечив доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві.

Третя особа в судове засідання не з`явилася, про місце, час і дату судового засідання повідомлена належним чином.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників скаржника та позивача, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, перевіривши надану судом юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення слід залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

В прохальній частині апеляційної скарги скаржник просить скасувати рішення господарського суду Рівненської області від 14.12.2021 у справі №918/893/21 та ухвалити нове, яким у позові про стягнення заборгованості в сумі 26 997, 59 грн відмовити. В тексті апеляційної скарги, скаржник наводить доводи на підтвердження звільнення відповідача від сплати орендної плати.

Враховуючи приписи ст. 269 ГПК України, колегія суддів вважає за необхідне розглядати апеляційну скаргу в межах її доводів та вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості в сумі 26 997, 59 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, 16.01.2015 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Рівненській області (правонаступник - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях) та Фізичною особою підприємцем Борсук Алісою Олексіївною було укладено договір оренди державного майна №1291 - 2015 (далі - Договір) щодо державного нерухомого майна (далі - Майно): частини вестибюлю першого поверху навчального корпусу №6, реєстровий №02071116.1.КЧЦШЧЮ008, площею 13,0 кв. м., розташованого за адресою: м. Рівне, вул. Чорновола, 45, що перебуває на балансі Національного університету водного господарства та природокористування (далі - НУВГП) (а.с. 6-9).

Пунктом 3.1 Договору визначено, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінетом Міністрів України від 04.10.1995 №786 (із змінами та доповненнями) (далі - Методика розрахунку) і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку грудень 2014 року 442,90 грн.

У пункті 3.3 Договору оренди зазначено, що орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць, Оперативна інформація про індекси інфляції розміщується на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики.

Пунктом 3.6 Договору оренди визначено, що Орендна плата перераховується таким чином: чином: 50% - до Державного бюджету, 50% - Балансоутримувачу, щомісяця не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Пунктом 3.7 Договору оренди встановлено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або невловному обсязі, підлягає індексації і стягується до Державного бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, уключаючи день оплати.

Згідно п. 5.3 Договору оренди, Орендар зобов`язаний: своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату до Державного бюджету та Балансоутримувачу.

Пунктом 10.4 Договору визначено, що у разі відсутності заяви однієї із Сторін про припинення нього Договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця Договір вважається продовженим на той самий строк і па тих самих умовах, які були передбачені цим Договором.

Відповідно до пункту 10.8 Договору, у разі припинення або розірвання цього договору, майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем Балансоутримувачу. Майно вважається поверненим Балансоутримувачу з моменту підписання сторонами акта приймання-передавання. Обов`язок по складанню акта приймання-передавання про повернення майна покладається на орендаря (пункту 10.9 договору).

Пунктом 10.10 Договору оренди визначено: якщо Орендар не виконує обов`язку щодо повернення майна. Орендодавець має право вимагати від Орендаря сплати неустойки у визначеному розмірі за користування Майном за час прострочення.

Пунктом 10.11 Договору оренди визначено, що взаємовідносини Сторін не врегульовані цим Договором, регулюються чинним законодавством України.

В подальшому до вищезгаданого Договору було укладено 7 (сім) договорів про внесення, змін, якими змінювалася площа орендованого Майна, продовжувався строк дії основного Договору тощо. При цьому п. 3.6. і п. 5.3. Договору залишалися незмінними (а.с. 10-16).

16.11.2015 Договором про внесення змін до Договору оренди державного майна №1291-2015 від 16.01.2015 було внесено наступні зміни до Договору: "1.1. Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно: частину вестибулю першого поверху навчального корпусу №6, площею 32,0 кв.м., розташованого за адресою: Рівненська область, м. Рівне, вул. Чорновола, 45, що перебуває на балансі Національного університету водного господарства та природокористування (далі - Балансоутримувач); 3.1.Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінетом Міністрів України від 04.10.1995 №786 (із змінами та доповненнями) (далі - Методика розрахунку) і становить без ПДВ за базовий місяць оренди жовтень 2015 року -1 302,40 грн".

15.03.2016 Договором про внесення змін до Договору оренди державного майна №1291-2015 від 16.01.2015 було внесено зміни до п. 3.1 Договору, а саме: "Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінетом Міністрів України від 04.10.1995 №786 зі змінами та доповненнями. Розмір орендної плати за базовий місяць лютий 2016 року становить без ПДВ - 84,94 грн. та продовжено дію Договору з 01.02.2016 по 22.02.2016".

17.05.2021 листом №18-02.2-1558 Регіональне відділення повідомило Орендаря про припинення вищезазначеного Договору та зобов`язало відповідача сплатити заборгованість з орендної плати та повернути державне майно (а.с. 17-18).

24.05.2021 наказом Регіонального відділення №370 припинено Договір оренди з 20.05.2021 (а.с. 19).

13.09.2021 Регіональне відділення звернулося до ФОП Борсук А.О. із претензією №18-04-3093 щодо погашення заборгованості з орендної плати, пені, неустойки та зобов`язання повернення майна (а.с. 20-22).

Однак, відповідач вимоги претензії не виконала, не звільнила та не повернула орендоване майно: частину вестибулю першою поверху навчального корпусу №6, площею 32,0 кв.м., розташованого за адресою: Рівненська область, м. Рівне, вул. Чорновола, 45.

Позивач звернувся до господарського суду Рівненської області із позовною заявою про стягнення з відповідача загальної суми грошового зобов`язання, з урахуванням санкцій, в розмірі 26 997 грн 59 коп., з яких 13 146 грн 65 коп. - заборгованість з орендної плати (станом на 20.05.2021), 798 грн 36 коп. - пені та 13 052 грн 58 коп. - неустойки (за період з 15.06.2021 до 15.09.2021).

Також позивач звернувся із вимогою про виселення ФОП Борсук А.О. із займаного приміщення частини вестибюлю першою поверху навчального корпусу №6, площею 32,0 кв.м., розташованого за адресою: Рівненська область, м. Рівне, вул. Чорновола, 45 та стягнути 26 997 грн 59 коп., з яких 13 146 грн 65 коп. - заборгованість з орендної плати (станом на 20.05.2021), 798 грн. 36 коп. - пені та 13 052 грн 58 коп. - неустойки (за період з 15.06.2021 до 15.09.2021).

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Зазначене також кореспондується з нормами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що між сторонами виникли спірні правовідносини, з приводу усунення перешкод позивачу у користуванні майном та стягненням заборгованості за договором оренди державного майна, регулювання яких здійснюється ГК України, ЦК України, тощо.

Судом встановлено, що за Актом приймання-передавання орендованого майна від 16.01.2015 орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду державне нерухоме майно частини вестибюлю першого поверху навчального корпусу №6, площею 19,0 кв. м., розташованого за адресою: м. Рівне, вул. Чорновола, 45, що перебуває на балансі Національного університету водного господарства та природокористування.

Також місцевий господарський суд встановив, що 24.05.2021 наказом Регіонального відділення №370 припинено Договір оренди з 20.05.2021.

Вказані обставини не спростовані сторонами.

Регіональним відділення заявлено позовну вимогу до ФОП Борсук А.О., щодо стягнення 26 997 грн 59 коп., з яких 13 146 грн 65 коп. - заборгованість з орендної плати (станом на 20.05.2021), 798 грн 36 коп. - пені та 13 052 грн 58 коп. - неустойки (за період з 15.06.2021 до 15.09.2021).

Статтею 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

За договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (стаття 283 ГК України).

У статті 759 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Однією із істотних умов договору оренди державного та комунального майна є орендна плата з урахуванням її індексації (стаття 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна").

Згідно із статтею 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру орендної плати за користування майном.

Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі (стаття 286 ГК України).

Відповідно до статті 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються для об`єктів, що перебувають у державній власності, Кабінетом Міністрів України. Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються органами, уповноваженими Верховною Радою Автономної Республіки Крим (для об`єктів, що належать Автономній Республіці Крим), та органами місцевого самоврядування (для об`єктів, що перебувають у комунальній власності) на тих самих методологічних засадах, як і для об`єктів, що перебувають у державній власності. Строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Частиною 3 статті 285 ГК України та частиною 3 статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що орендар зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендна плата встановлюється у грошовій формі і вноситься у строки, визначені договором.

У ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" зазначено, що орендна плата визначається за результатами аукціону. У разі передачі майна в оренду без проведення аукціону орендна плата визначається відповідно до Методики розрахунку орендної плати, яка затверджується Кабінетом Міністрів України щодо державного майна та представницькими органами місцевого самоврядування - щодо комунального майна. У разі якщо представницький орган місцевого самоврядування не затвердив Методику розрахунку орендної плати, застосовується Методика, затверджена Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендна плата підлягає коригуванню на індекс інфляції згідно з Методикою розрахунку орендної плати. Якщо орендар отримав майно в оренду без проведення аукціону, відповідне коригування орендної плати на індекс інфляції здійснюється щомісячно.

Згідно з ч. 5 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" порядок розподілу орендної плати для об`єктів, що перебувають у державній власності, між державним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначається Порядком передачі майна в оренду. Порядок розподілу орендної плати для об`єктів, що належать Автономній Республіці Крим, між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначається органами, уповноваженими Верховною Радою Автономної Республіки Крим. Порядок розподілу орендної плати для об`єктів, що перебувають у комунальній власності, між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначається представницьким органом місцевого самоврядування.

Пунктом 3.1 Договору визначено, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінетом Міністрів України від 04 жовтня 1995 №786 (із змінами та доповненнями) (далі - Методика розрахунку) і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку грудень 2014 року 442,90 грн.

У пункті 3.3 Договору оренди зазначено, що орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць, Оперативна інформація про індекси інфляції розміщується на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики.

Пунктом 3.6 Договору оренди визначено, що Орендна плата перераховується таким чином: чином: 50% - до Державного бюджету, 50% - Балансоутримувачу, щомісяця не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Згідно п. 5.3 Договору визначено обов`язки орендаря щодо своєчасної та у повному обсязі сплати орендної плати до Державного бюджету та балансоутримувачу.

В подальшому до вищезгаданого Договору було укладено 7 (сім) договорів про внесення, змін, якими змінювалася площа орендованого Майна, продовжувався строк дії основного Договору тощо. При цьому п. 3.6. і п. 5.3. Договору залишалися незмінними.

Як свідчать матеріали справи, майно, після закінчення терміну дії договору не повернуто, об`єкт оренди продовжує перебувати у користуванні ФОП Борсук А.О.

З розрахунку, наданого позивачем, вбачається, що заборгованість зі сплати орендної плати станом на 20.05.2021 року становить 13 146,65 грн (а.с. 23)

Перевіривши розрахунок основного боргу, колегія суддів вважає його обґрунтованим. Доказів повернення відповідачем об`єкту оренди з користування у вказаному спірному періоді матеріали справи не містять.

Доказів сплати орендних платежів суду не надано.

Таким чином, наявність та розмір заборгованості відповідача за Договором оренди №1291-2015 від 16.01.2015 у розмірі 13 146,65 грн підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не спростовані, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача в частині стягнення з фізичної особи - підприємця Борсук Аліси Олексіївни заборгованості зі сплати орендної плати у розмірі 13 146,65 грн підлягають задоволенню.

Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача пені у розмірі 798 грн 36 коп. (за період з 15.06.2021 до 15.09.2021).

Згідно п. 3.7 Договору оренди зазначено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному п. 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

Згідно з статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Перевіривши розрахунки пені, долучений позивачем до позовної заяви, суд дійшов висновку щодо його обґрунтованості, а тому позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають до задоволення у заявленому розмірі.

Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача неустойку в розмірі 13 052 грн 58 коп. за період з 15.06.2021 до 15.09.2021.

Пунктом 10.10 Договору оренди визначено, якщо Орендар не виконує обов`язку щодо повернення майна. Орендодавець має право вимагати від Орендаря сплати неустойки у визначеному розмірі за користування Майном за час прострочення.

Пунктом 10.11 Договору оренди визначено, що взаємовідносини Сторін не врегульовані цим Договором, регулюються чинним законодавством України.

За змістом статті 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Невиконання наймачем обов`язку щодо поверненні речі є підставою для виникнення права наймодавця на застосування до наймача особливого виду майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, який полягає у сплаті наймачем, який прострочив виконання обов`язку щодо повернення речі, неустойки у вигляді подвійної плати за користування річчю за час прострочення відповідно до частини 2 статті 785 ЦК України.

При здійсненні оцінки правомірності заявлених вимог про стягнення неустойки в порядку частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України суд враховує обставини невиконання орендарем зобов`язання щодо неповернення майна в контексті його добросовісної поведінки, як контрагента за договором оренди, та її впливу на обставини неповернення майна орендодавцеві зі спливом строку дії орендних правовідносин.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеною у постанові від 24.10.2019 у справі №904/3315/18, Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 13.12.2019 у справі № 910/20370/17.

Передбачена частиною другою статті 785 ЦК України неустойка є подвійною платою за користування річчю за час прострочення, а не штрафною санкцією в розумінні статті 230 ГК України.

Зазначена правова позиції висловлена у постановах КГС ВС від 13.02.2018 у справі №910/12949/16 та від 17.12.2018 у справі №906/1037/16.

Як свідчать матеріали справи, майно, після закінчення терміну дії договору не повернуто, об`єкт оренди продовжує перебувати у користуванні ФОП Борсук А.О.

Оскільки Відповідач не виконав обов`язку щодо повернення орендованого майна за актом приймання-передачі, а також не вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, що зумовлюють наявність правових підстав для нарахування відповідачу неустойки у розмірі подвійної плати за час прострочення повернення орендованого майна після закінчення договору оренди.

Відтак, позов в частині стягнення з ФОП Борсук А.О. на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях 13 052 грн. 58 коп. підлягає до задоволення.

Скаржник вважає, що ФОП Борчук А.О. звільнена від сплати орендної плати на період дії карантинних обмежень на підставі ч.6 ст. 762 ЦК України.

Постановою КМУ від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу Covid-19" встановлено з 12 березня до 3 квітня 2020 року на усій території України карантин, заборонивши: відвідування закладів освіти її здобувачами; проведення всіх масових заходів, у яких бере участь понад 200 осіб, крім заходів, необхідних для забезпечення роботи органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Спортивні заходи дозволяється проводити без участі глядачів (уболівальників).

Постановою КМУ від 16.03.2020 №215 внесено зміни до постанови КМУ від 11.03.2020 року №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу Covid-19", зокрема, вказано, що з 00 год. 01 хв. 17.03.2020 до 03.04.2020 роботу суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, зокрема закладів громадського харчування (ресторанів, кафе тощо), торговельно-розважальних центрів, інших закладів розважальної діяльності, фітнес-центрів, закладів культури, торговельного і побутового обслуговування населення, крім роздрібної торгівлі продуктами харчування, пальним, засобами гігієни, лікарськими засобами та виробами медичного призначення, засобами зв`язку, провадження банківської та страхової діяльності, а також торговельної діяльності і діяльності з надання послуг з громадського харчування із застосуванням адресної доставки замовлень за умови забезпечення відповідного персоналу засобами індивідуального захисту.

В подальшому постановами Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 №239, від 20.05.2020 №392, від 22.07.2020 №641, від 26.08.2020 №760, від 13.10.2020 №956, від 09.12.2020 №1236, від 21.04.2021 №405, від 16.06.2021 №611, від 11.08.2021 №855, від 22.09.2021 №981 карантин неодноразово продовжувався.

Окрім того, Законом України "Про соціальну підтримку застрахованих осіб та суб`єктів господарювання на період здійснення обмежувальних протиепідемічних заходів, запроваджених з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої коронавірусом Sars-CoV-2" було внесено зміни до п. 2 розділу ІІ "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби Covid-19", зокрема доповнено п.п. 5 та 6 наступного змісту:

5) для суб`єктів господарювання, діяльність яких була заборонена/обмежена на період встановлення карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), строки дії договорів оренди державного та комунального майна, які закінчуються у цей період, продовжуються на період карантину та обмежувальних заходів, а також протягом одного місяця з дня його/їх закінчення;

6) суб`єктам господарювання, діяльність яких була заборонена у цей період, не нараховується та ними не сплачується орендна плата за договорами оренди державного або комунального майна.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, видами діяльності відповідача є 56.10 - діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування (основний) у тому числі 47.11 та 47.19. (а.с. 49)

Однак, у п. 1.2 Договору оренди №1291-2015 від 16.01.2012 року зазначено, що майно передається в оренду з метою розміщення торговельного об`єкту з продажу продовольчих товарів, крім товарів підакцизної групи.

Таким чином, нежитлове приміщення, яке перебувало у відповідача в користуванні на підставі Договору оренди використовувалось з метою розміщення торговельного об`єкту з продажу продовольчих товарів.

Колегія суддів вважає, що доводи відповідача стосовно того, що його діяльність (в орендованому приміщенні) не відноситься до тих видів діяльності, робота яких була дозволена під час карантину, у зв`язку з чим відповідач не мав права та не використовував об`єкт оренди з моменту встановлення обмежувальних заходів, був позбавлений можливості здійснювати господарську діяльність та, відповідно, отримувати прибуток.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 №611 "Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину" встановлено, що на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2: 1) звільняються від орендної плати орендарі за переліком згідно з додатком 1; 2) нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном, розрахованої відповідно до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786 (ЗП України, 1996, № 2, ст. 57; Офіційний вісник України, 2011, №71, ст. 2677), здійснюється у розмірі: - 50 відсотків суми нарахованої орендної плати для орендарів за переліком згідно з додатком 2; - 25 відсотків суми нарахованої орендної плати для орендарів за переліком згідно з додатком 3. Орендодавцям державного майна забезпечити нарахування орендної плати орендарям згідно з пунктом 1 цієї постанови починаючи з дати встановлення карантину.

У Додатку №1 (Перелік орендарів, які звільняються від орендної плати за користування нерухомим державним майном) зазначено, що до таких орендарів відносяться:

- орендарі, які орендують приміщення (в учбових корпусах) закладів освіти і науки державної форми власності з метою розміщення: кафе, кафетеріїв, їдалень, буфетів, які не здійснюють продаж товарів підакцизної групи; ксерокопіювальної техніки для надання населенню послуг із ксерокопіювання документів; торговельних об`єктів з продажу поліграфічної продукції та канцтоварів; ліцензованої відео- та аудіопродукції, призначеної для закладів освіти; торговельних об`єктів з продажу непродовольчих товарів; торговельних автоматів, що відпускають продовольчі товари; науково-дослідних установ;

- орендарі, які орендують приміщення для розміщення: приватних закладів освіти; державних закладів освіти, що частково фінансуються з державного бюджету, та закладів освіти, що фінансуються з місцевого бюджету; державних та комунальних закладів позашкільної освіти (крім оздоровчих закладів для дітей та молоді) та закладів дошкільної освіти; видавництв друкованих засобів масової інформації та видавничої продукції, що видаються українською мовою; торговельних об`єктів з продажу книг, газет і журналів, виданих українською мовою; фізкультурно-спортивних закладів, діяльність яких спрямована на організацію та проведення занять різними видами спорту; бібліотек, музеїв; закладів, що провадять підготовку, перепідготовку та підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів; закладів культури незалежно від форми власності, що орендують приміщення для здійснення статутної діяльності в сфері культури та мистецтв; салонів краси, саун, турецьких лазень, соляріїв, кабінетів масажу, тренажерних залів;

- орендарі, які орендують приміщення з метою: організації концертів та іншої видовищно-розважальної діяльності; побутового обслуговування населення; здійснення туроператорської та турагентської діяльності.

У Додатку №2 (Перелік орендарів, для яких нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном здійснюється у розмірі 50 відсотків) вказано, що до таких орендарів відносяться:

- орендарі, які використовують нерухоме державне майно для розміщення: кафе, барів, кафе-барів, закусочних, буфетів, кафетеріїв, що здійснюють продаж товарів підакцизної групи; кафе, барів, кафе-барів, закусочних, кафетеріїв, які не здійснюють продаж товарів підакцизної групи; ресторанів, ресторанів з нічним режимом роботи; їдалень, буфетів, які не здійснюють продаж товарів підакцизної групи; ксерокопіювальної техніки для надання населенню послуг із ксерокопіювання документів; комп`ютерних клубів та інтернет-кафе; торговельних об`єктів з продажу промислових товарів (крім таких, що здійснюють роздрібну торгівлю засобами гігієни); торговельних об`єктів з продажу непродовольчих товарів, що були у використанні; проведення виставок образотворчої та книжкової продукції, виробленої в Україні; виставок непродовольчих товарів без здійснення торгівлі; готелів; транспортних підприємств з перевезення пасажирів;офісних приміщень (зокрема в аеропортах);

- вітчизняні юридичні і фізичні особи, що є суб`єктами малого підприємництва, фізичні особи, які провадять виробничу діяльність безпосередньо на орендованих виробничих площах (зокрема в аеропортах);

- суб`єкти кінематографії, основною діяльністю яких є кіновиробництво або технічне забезпечення і обслуговування кіновиробництва, за умови, що вони внесені до Державного реєстру виробників, розповсюджувачів і демонстраторів фільмів.

У Додатку №3 (Перелік орендарів, для яких нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном здійснюється у розмірі 25 відсотків) вказано, що до таких орендарів відносяться орендарі, які використовують нерухоме державне майно для розміщення на території аеропортів: кафе, барів, кафе-барів, закусочних, буфетів, кафетеріїв, що здійснюють продаж товарів підакцизної групи; кафе, барів, кафе-барів, закусочних, кафетеріїв, які не здійснюють продаж товарів підакцизної групи; ресторанів, ресторанів з нічним режимом роботи; їдалень, буфетів, які не здійснюють продаж товарів підакцизної групи; торговельних об`єктів.

Суд зазначає, що вид господарської діяльності відповідача, яку він здійснює в орендованому на умовах Договору оренди №1291- 2015 від 16.01.2015 приміщенні, не відноситься до видів діяльності, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 №611 "Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину".

Щодо доводів відповідача, які стосуються застосування до спірних правовідносин частини 6 статті 762 ЦК України, колегія суддів зазначає таке.

Так, у частині 6 статті 762 ЦК України відсутній вичерпний перелік обставин, які унеможливлюють використання орендарем майна, підстав виникнення таких обставин, засобів їх підтвердження.

У пункті 6.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №910/7495/16 зазначено, що підставою для застосування норми частини 6 статті 762 ЦК України є встановлення факту неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством.

Відтак, для застосування частини 6 статті 762 ЦК України та звільнення наймача від плати за користування орендованим майном визначальною умовою такого звільнення є наявність обставин, за які орендар не відповідає.

Тобто, наймач повинен довести обставини, які свідчать про те, що майно не використовувалося або не могло бути використане, і він не відповідає за ці обставини.

Підставою звільнення від зобов`язання сплачувати орендну плату ця норма визначає об`єктивну неможливість використовувати передане в оренду майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає.

При оцінці таких обставин презюмується незмінність умов господарювання (користування майном) чи стану об`єкта оренди, а орендар повинен подати докази наявності тих обставин, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог, а також довести, що ці обставини виникли з незалежних від нього причин, зокрема, внаслідок зміни кон`юнктури на ринку товарів, робіт, послуг, з вини орендодавця, через дію непереборної сили тощо. Якщо орендар з незалежних від нього обставин протягом певного часу був повністю позбавлений можливості користуватися орендованим майном, то на підставі цієї норми Закону він вправі порушувати питання про повне звільнення його від внесення орендної плати

Аналогічна правова позиція щодо застосування приписів статті 762 ЦК України викладена у постановах Верховного Суду у справах № 914/1248/18, № 914/2264/17, №910/13158/20.

При цьому звільнення від сплати орендної плати є істотним втручанням у правовідносини сторін договору, а тому може застосовуватись за виключних обставин, наприклад, відсутності доступу до найманого приміщення, неможливості орендаря перебування в ньому та зберігання речей тощо.

Судом встановлено, що у підтвердження обставини неможливості користування орендованим майном відповідач послався на запровадження Кабінетом Міністрів України у спірний період заборони на роботу суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, зокрема, торговельного обслуговування населення, відвідування закладів освіти її здобувачами тощо.

Однак запровадження Кабінетом Міністрів України обмежувальних заходів під час карантину (у тому числі заборона роботи, яка передбачає приймання відвідувачів) не свідчить про принципову неможливість використання відповідачем орендованого майна у розумінні частини 6 статті 762 ЦК України.

Судом встановлено, що відповідач не довів повного припинення ним господарської діяльності у період карантину, у тому числі внаслідок відсутності доступу до майна, відповідач лише посилається на постанови Кабінету Міністрів України та встановлені ними заборони та обмеження.

Водночас, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30 березня 2020 року № 540-IX, який набрав чинності 02.04.2020 року, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 14 такого змісту: " 14. З моменту встановлення карантину, введеного постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11 березня 2020 року № 211 (з наступними змінами і доповненнями), і до його завершення в установленому законом порядку наймач може бути звільнений від плати за користування майном відповідно до частини шостої статті 762 цього Кодексу".

Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 13.04.2020 № 553-IX, який набрав чинності 18.04.2020, пункт 14 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України викладено в такій редакції: "14. Встановити, що на час дії відповідних обмежувальних карантинних заходів, запроваджених Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), обставинами, за які наймач (орендар) не відповідає відповідно до частини другої статті 286 Господарського кодексу України, частин четвертої та шостої статті 762 Цивільного кодексу України, також є заходи, запроваджені суб`єктами владних повноважень, якими забороняються певні види господарської діяльності з використанням орендованого майна, або заходи, якими забороняється доступ до такого майна третіх осіб".

Фонд державного майна України листом №10-16-8306 від 30.04.2020 "Щодо деяких питань реалізації Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Держаний бюджет України на 2020 рік" надав роз`яснення щодо порядку застосування звільнення орендарів державного майна від сплати орендної плати, зі змісту яких вбачається, що для отримання звільнення від орендної плати необхідно:

1. Перевірити чи поширюються заборони зі здійснення певного виду підприємницької та іншої діяльності, що запроваджені постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11.03.2020 №211 (із змінами і доповненнями) на вид діяльності (цільове призначення), за яким використовується державне майно за договором оренди.

2. Якщо так, то орендар звертається із заявою до орендодавця з проханням звільнити такого орендаря від орендної плати за договором відповідно до статті 762 Цивільного кодексу України.

3. Після отримання звернення орендаря орендодавець спільно з балансоутримувачем майна, що є об`єктом договору оренди, здійснює обстеження орендованого приміщення з метою отримання доказів призупинення орендарем діяльності на об`єкті оренди, про що складається акт.

4. На підставі заяви орендаря і складеного представниками орендодавця і балансоутримувача акту обстеження орендодавець приймає рішення про звільнення орендаря від сплати орендної плати на період карантину.

З викладеного вище вбачається, що для реалізації свого права на звільнення від орендної плати, відповідачу необхідно було звернутися з відповідною заявою до орендодавця.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач звернувся до позивача з листом від 10.03.2021 та з питань звільнення від орендної плати на період карантину.

19.03.2021 Регіональне відділення звернулося до Балансоутримувача майна - НУВГП із листом №16-02-0855 у якому просило надати інформацію щодо періодів протягом яких у НУВГП діяла заборона на здійснення освітньої діяльності та відвідування закладу освіти її здобувачами (а.с. 66).

Листом №001-437 від 08.04.2021 НУВГП повідомив Регіональне відділення, що відвідування учасників освітнього процесу, а також орендарями дозволялося з дотриманням санітарних норм та правил, а відтак ФОП Борсук А.О. мала постійний доступ до об`єкта оренди (а.с. 67).

30.04.2021 Регіональне відділення повідомило ФОП Борсук А.О., що у Регіонального відділення відсутні підстави для звільнення відповідача від сплати орендної плати у період карантину (а.с. 68-69).

Враховуючи вищевикладене, а саме те, що вид господарської діяльності, який здійснювався відповідачем в орендованому приміщенні, не підпадав під заборони, встановлені постановами КМУ, та не було встановлено заборони доступу до майна, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо необгрунтованості тверджень відповідача, що він був звільнений від нарахування/сплати орендної плати за користуванням об`єктом оренди.

При цьому, відповідачем не надано суду доказів на підтвердження обставин об`єктивної неможливості використовувати ним орендоване приміщення у спірний період, так само як і доказів невикористання у спірному періоді відповідачем об`єкта оренди у зв`язку з обставинами, за які відповідач не відповідає.

Таким чином, доводи апелянта, викладені у апеляційній скарзі, є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Місцевим господарським судом повністю з`ясовані обставини, що мають значення для справи. Висновки, викладені у рішенні місцевого господарського суду, відповідають обставинам справи. Судом не порушені та правильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

За таких обставин підстав для зміни, скасування рішення місцевого господарського суду не вбачається.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати за подання апеляційної скраги покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 271, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Борсук Аліси Олексіївни на рішення господарського суду Рівненської області від 14.12.2021 у справі №918/893/21 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Рівненської області від 14.12.2021 у справі №918/893/21 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Матеріали справи №918/893/21 повернути до господарського суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений "03" лютого 2022 р.

Головуючий суддя Савченко Г.І.

Суддя Павлюк І.Ю.

Суддя Демидюк О.О.