ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.01.2022 Справа № 917/1570/21
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Прибортрейд" вул.Плеханівська. 126, оф.435-А,Харків,61037

до Військової частини НОМЕР_1 вул. Деповська, 2,Лубни,Лубенський район, Полтавська область,37500

про стягнення 1 066 999,99 грн. заборгованості

Суддя Тимощенко О.М.

Секретар судового засідання Отюгова О.І.

Представники учасників справи:
від позивача Самілик М.В.

від відповідача Левішко І. В.

Обставини справи: 07.10.2021 року до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Прибортрейд" до відповідача Військової частини НОМЕР_1 про стягнення 1 066 999,99 грн заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору № 46 від 18.05.2021 року про закупівлю товарів за державні кошти в частині здійснення оплати за поставлений позивачем товар. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача судові витрати в сумі 163 054,99 грн, в тому числі 40 350 грн. - витрати на оплату отриманих правових послуг, 106 699 грн. 99 коп. - додаткова винагорода Адвокатського об`єднання (гонорар успіху) та 16 005 (шістнадцять тисяч п`ять) грн. 00 коп. - судового збору за подання позову до господарського суду.

Ухвалою від 11.10.2021 суд залишив позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Прибортрейд" без руху та надав позивачу строк 3 дні з дня вручення даної ухвали для усунення вказаних у ній недоліків позовної заяви.

25.10.2021 до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою від 26.10.2021 року суд прийняв позовну заяву до розгляду і відкрив провадження у справі у порядку загального позовного провадження. Призначив підготовче засідання у справі на 25.11.2021 року. Встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов з урахуванням вимог ст. 165 ГПК України 15 днів з дня отримання ухвали; після отримання від позивача відповіді на відзив подати до суду заперечення в строк 5 днів з дня отримання такої відповіді від позивача з урахуванням вимог ст.167, 184 ГПК України. Встановив позивачу строк для подання відповіді на відзив з урахуванням вимог ст. 166 ГПК України 5 днів з моменту отримання від відповідачів відзиву на позов.

Під час розгляду справи у підготовчому засіданні 25.11.2021 року було задоволення клопотання представника позивача про його участь в наступних судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду та оголошено перерву у засіданні до 20.12.2021 року до 10.00 год.

15.11.2021 року до суду надійшов відзив на позов ( арк. справи 98-102). У відзиві відповідач проти позову заперечує, зазначаючи, що в порушення вимог пункту 3.6 договору № 46 Товар в кількості 46 од. на загальну суму 1 067 00,00 грн. переданий Продавцем лише згідно видаткової накладної № ПР-3008/02 від 30.08.2021 та сертифікатом якості, інші документи, які підтверджують якість, комплектність (документи які підтверджують країну походження Товару з супутніми документами (декларація відповідності товару (КНР), сертифікат калібрування (КНР), результати випробувань при виготовленні товару (КНР), Інструкція по експлуатації товару (КНР)) Покупцю не надано. На думку відповідача, оскільки Постачальником під час постачання Товару порушено ст.666 ЦК України та пункт 3.6 договору, зобов`язання у Покупця перед продавцем з оплати 1 067 000,00 грн. не виникло. Крім того, відповідач заперечував проти стягнення судових витрат на оплату послуг адвоката, вважаючи їх завищеними та необґрунтованими.

29.11.2021 року до суду надійшла відповідь на відзив від позивача ( арк. справи 127-135).

Під час розгляду справи у підготовчому засіданні 20.12.2021 року було оголошено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 27.01.2022 року на 09:00 год.

В судовому засіданні 27.01.2022 року суд заслухав пояснення представників позивача та відповідача, дослідив подані учасниками справи докази. За результатами розгляду справи по суті суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення, повідомив коли буде виготовлено повне рішення, роз`яснив порядок набрання рішенням законної сили та оскарження.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
За результатами проведення процедури закупівлі між Покупцем (відповідач) та Продавцем (позивач) укладено договір № 46 від 18.05.2021 про закупівлю товарів за державні кошти (арк. справи 6-7).

При укладенні договору № 46 сторони, зокрема, узгодили наступне.

Пунктами 1.1, 3.1 договору передбачено, що Постачальник зобов`язується поставити Товар (лічильники ППО-40) (ДК 02162015 код 38550000-5 Лічильники) у кількості 46 од. (з яких 23 шт. - лічильники ППО-40 (ліві), та 23 шт. - Лічильники ППО-40 (праві) (далі - ТОВАР) за ціною 19 329,71 грн. без ПДВ за одиницю, а всього на загальну суму 1 067 000,00 грн. (з ПДВ) 2021 року виготовлення.

Згідно умов п. п. 2.1.-2.4. Договору, постачання товару здійснюється до 01.09.2021 року з дня підписання цього договору.

Одержувачем товару є Військова частина НОМЕР_1 .

Товар поставляється в упаковці, яка забезпечує його збереження під час транспортування, вантажно-розвантажувальних робіт та зберігання в межах термінів, установлених діючими стандартами, технічними умовами.

Пунктом 3.3 договору визначено, що якість Товару, його тара та упаковка, маркування повинні відповідати технічним умовам виробника. Документ та Товар, який Продавець повинен передати покупцю видаткову накладну, сертифікат якості, та інші документи, які підтверджують якість, комплектність.

Згідно п.п. 3.4, 3.6 договору приймання Товару оформлюється видатковою накладною, товар, який поставлений з порушенням умов цього договору не вважається прийнятим.

Загальна вартість товару складає 1 067 000 (один мільйон шістдесят сім тисяч гривень) 00 копійок, у тому числі ПДВ 177 833 (сто сімдесят сім тисяч вісімсот тридцять три гривень) 33 копійок, визначеними у Специфікації (додаток №1 до цього договору).

Будь-яка зміна цін та асортименту продукції, що підлягає поставці за цим договором, можлива лише після попередньої письмової згоди сторін. Вартість тари, упаковки, витрати, пов`язані з перевезенням товару на склад покупця, включено до загальної вартості товару.

Розрахунки за товар здійснюються шляхом оплати поставленого та належним чином прийнятого товару протягом 25-ти календарних днів після надання продавцем покупцю в установленому порядку рахунку-фактури та видаткової накладної.

18 травня 2021 року між сторонами було погоджено і підписано Специфікацію (арк. справи 8) до Договору № 46 від 18.05.2021 року, за якою було узгоджено номенклатуру, асортимент, кількість товару, який продавець зобов`язується передати покупцю, а також вартість цього товару.

30 серпня 2021 року ТОВ «НВП «Прибортрейд» поставив Військовій частині НОМЕР_1 узгоджену кількість та асортимент товару (Лічильник ПГЮ-40 (лівий) у кількості 23 шт. та Лічильний ППО-40 (правий) у кількості 23 шт.) на загальну суму 1 066 999 грн. 99 коп., в тому числі ПДВ 177 833 грн. 33 коп., що підтверджується видатковою накладною № ПР-3008/01 від 30 серпня 2021 року ( арк. справи 9).

Для оплати поставленого товару продавцем на адресу покупця був вставлений рахунок на оплату № ПР-3008/03 від 30 серпня 2021 року (арк. справи 10 ).

За приписами ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України (далі-ЦК України), ст.174 Господарського Кодексу України (далі-ГК України), зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Відповідно до ст. 193 ГПК України та ст. 526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення сплати за товар продавець має право вимагати сплати товару.

Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, Договір №46 від 18.05.2021 з додатками до нього підписаний обома сторонами без розбіжностей та у передбаченому чинним законодавством України порядку недійсним повністю чи частково зазначений договір визнано не було, доказів протилежного матеріали справи не містять.

Отже, вказаний договір є підставою для виникнення у сторін взаємних прав та обов`язків, обумовлених таким договором.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 4.6 Договору, передбачено, що розрахунки за товар здійснюються шляхом оплати поставленого та належним чином прийнятого товару протягом 25-ти календарних днів після надання продавцем покупцю в установленому порядку рахунку-фактури та видаткової накладної.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Факт поставки товару відповідачу на суму 1 066 999 грн. 99 коп., в тому числі ПДВ 177 833 грн. 33 коп., підтверджується видатковою накладною № ПР-3008/01 від 30 серпня 2021 року,, а також визнається самим відповідачем.

Відповідач з посиланням на п.п. 3.3, 3.6, договору № 46 вважає, що строк виконання взятого ним зобов`язання з оплати товару не настав, оскільки позивач передав товар лише згідно видаткової накладної № ПР-3008/02 від 30.08.2021 та сертифікатом якості, інші документи, які підтверджують якість, комплектність (документи які підтверджують країну походження Товару з супутніми документами (декларація відповідності товару (КНР), сертифікат калібрування (КНР), результати випробувань при виготовленні товару (КНР), Інструкція по експлуатації товару (КНР)) Покупцю не надано.

Пунктом 3.6 договору визначено, що Товар, який поставлений з порушенням умов цього договору не вважається прийнятим.

Суд критично оцінює дані заперечення, оскільки згідно з п.12 Інструкції "Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по кількості" від 15.06.1965р. №П-6 приймання продукції по кількості здійснюється за транспортними та супровідними документами (рахунком фактурі, специфікації, опису, упакувальним ярликам та інш.) відправника (виробника). Відсутність зазначених документів або деяких з них не припиняє приймання продукції. У цьому випадку складається акт про фактичну наявність продукції і в акті вказується, які документи відсутні.

Згідно з п.14 Інструкції "Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по якості" від 25.04.1966р. №П-7 приймання продукції по якості і комплектності здійснюється в точній відповідності зі стандартами, технічними умовами, основними й особливими умовами постачання, іншими обов`язковими для сторін правилами, а також по супровідним документам, що засвідчують якість і комплектність, що поставляється продукції (технічний паспорт, сертифікат, посвідчення про якість, рахунок-фактура, специфікація і т.п.). Відсутність зазначених супровідних документів або деяких з них не припиняє приймання продукції. У цьому випадку складається акт про фактичну якість і комплектність продукції, що надійшла, і в акті вказується, які документи відсутні.

Тобто, суд звертає увагу, що відсутність передачі товаросупровідної документації має оформлюватися відповідним актом.

Відповідно до ст. 666 ЦК України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Умовами п.п. 3.2, 3.3, 3.5,3.6,3.7,3.8 Договору № 46 встановлено:

- Якість товару, його тара та упаковка, маркування повинні відповідати Технічним умовам виробника. Документи на товар, які продавець повинен передати покупцю видаткову накладну, сертифікати якості та інші супутні документи, які підтверджують якість, комплектність;

- Приймання товару за кількістю та якістю здійснюється на складі покупця в присутності представника продавця;

- У разі виявлення покупцем або продавцем товару неналежної якості, некомплектності товару або неналежної кількості товару, продавець за свій рахунок здійснює допоставку належної кількості та/або комплектності товару, заміну на товар належної якості протягом п`яти робочих днів з дня отримання письмового повідомлення.

- Товар, який поставлений з порушенням умов цього Договору не вважається прийнятим. Всі витрати, які при цьому виникають, несе продавець.

- Датою виконання зобов`язань по постачанню продукції є дата підписання покупцем видаткової накладної.

- покупець може відкласти приймання продукції за кількістю та якістю, якщо продавець не надасть документи, підтверджують кількість та якість продукції.

Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні та відповідачем не надано належних доказів на підтвердження тих обставин, що при отриманні товару не було надано відповідачу товаросупровідних документів, відповідного акту про відсутність документів не представлено, інших відомостей про відмову у прийнятті товару також не надано. Натомість приймання відповідачем товару підтверджується підписами відповідача у відповідній накладній, тому зобов`язання відповідно до умов договору № 46 позивачем було виконано.

Крім того, відповідач невірно цитує умови договору, який не містить обов`язку позивача надати разом із товаром декларацію відповідності товару (КНР), сертифікат калібрування Р), результати випробувань при виготовленні товару (КНР), Інструкцію про експлуатацію товару (КНР).

Стосовно претензії відповідача від 29.10.2021 року ( арк. справи 104), то суд зазначає, що дана претензія була направлена на адресу позивача лише через 2 місяці після поставки товару, отримання від позивача претензії щодо не оплати поставленого товару та після звернення позивача до суду із даним позовом.

Отже, строк оплати отриманого відповідачем товару визначається імперативними приписами ст. 692 ЦК України та узгоджується з умовами п. 4.6 договору, а тому твердження скаржника зводяться до довільного тлумачення умов договору та згаданих вище приписів чинного законодавства, якими врегульовано правовідносини поставки, а також умов укладеного сторонами договору.

Таким чином, борг відповідача перед позивачем за договором № 46 становить 1066999,99 грн. Доказів повної чи часткової сплати цього боргу відповідачем матеріали справи не містять.

Оскільки відповідачем не надано доказів відмови від прийняття товару, відмови від договору, повернення позивачу товару, а приймання відповідачем товару підтверджується підписами його уповноважених представників у відповідній накладній, факт отримання відповідачем поставленого позивачем товару визнається відповідачем, тому, оскільки відповідачем не було надано будь-яких доказів погашення заявленої до стягнення основної суми заборгованості у розмірі 1 066 999,99 грн., суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору відшкодовуються позивачу за рахунок відповідача.

Стосовно вимог позивача в частині стягнення судових витрат в сумі 40 350 грн. - витрати на оплату отриманих правових послуг, 106 699 грн. 99 коп. - додаткова винагорода Адвокатського об`єднання (гонорар успіху), суд враховує наступне.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 ст. 126 ГПК України закріплено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 ГПК України).

За приписами ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи (до яких у тому числі відносяться й витрати на професійну правничу допомогу), покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 5 ст. 126 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

У разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають відшкодуванню незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено (постанова Верховного Суду від 03.10.2019 р. у справі № 922/445/19).

Водночас за змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України).

Отже, у розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Відповідач у відзиві на позов та його представник в судовому засіданні проти стягнення на користь позивача витрат на оплату послуг адвоката заперечував. При цьому відповідачем не доведено неспівмірності витрат на оплату послуг адвоката, понесених позивачем, в сумі 40 350 грн., а висловлено лише твердження про те, що ці витрати є неспівмірними.

Заперечуючи проти стягнення таких витрат відповідач не заявляв клопотання про їх зменшення судом.

Судом досліджено докази надання правової допомоги, а саме: договір надання професійної правової допомоги від 13.04.2021 року, додаткова угода до договору, узгоджене сторонами Завдання (калькуляція-рахунок) № 7 , Звіт (Акт) виконаних робіт та наданих послуг за договором про надання професійної правничої допомоги № 7, виставлений рахунок на оплату № 69 від 20.09.2021 року, платіжні доручення про часткову сплату вартості фактично наданої правової допомоги, Завдання (калькуляція-рахунок) № 7/2 , Звіт (Акт) виконаних робіт та наданих послуг за договором про надання професійної правничої допомоги № 7/2, Завдання (калькуляція-рахунок) № 7/3 , Звіт (Акт) виконаних робіт та наданих послуг за договором про надання професійної правничої допомоги № 7/3, рахунок № 82/2 від 24.11.2021 року, Завдання (калькуляція-рахунок) № 7/4 , Звіт (Акт) виконаних робіт та наданих послуг за договором про надання професійної правничої допомоги № 7/4, рахунок № 82/3 від 25.11.2021 року, Завдання (калькуляція-рахунок) № 7/5 , Звіт (Акт) виконаних робіт та наданих послуг за договором про надання професійної правничої допомоги № 7/5, рахунок № 82/4 від 07.12.2021 року, Звіт (Акт) виконаних робіт та наданих послуг за договором про надання професійної правничої допомоги № 7/6 (арк. справи 163-195).

Вказані докази підтверджують отримання позивачем правової допомоги у даній справі на суму 40 350грн.

Окремо слід зазначити щодо гонорару успіху, який позивач просив стягнути з відповідача у розмірі 106 699 грн. 99 коп.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за ст. 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах "Ніколова проти Болгарії" та "Єчюс проти Литви", п.п. 79 і 112).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Тобто нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19 сформувала правовий висновок щодо визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат та зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України. Разом із тим, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат, господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

При цьому такі витрати повинні відповідати критерію необхідності - чи було їх вчинення обов`язковим, і чи доцільним було їх виконання - чи вплинули вони на перебіг розгляду справи.

Суд зазначає, що спірний договір № 46 є стандартним договором поставки, а поставка товарів була оформлена лише однією видатковою накладною. Правовідносини у цій справі виникли у зв`язку із затримкою оплати відповідачем вартості отриманого за договором товару. Дана категорія спорів має сталу судову практику.

Наведене у сукупності свідчить, що дана справа не є складною та не потребувала значного витрачання часу на надання правової допомоги.

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

За наявності угод, які передбачають "гонорар успіху", ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі "Пакдемірлі проти Туреччини" (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала "гонорар успіху" в сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72).

З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Аналогічної правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що гонорар успіху, визначений умовами Договору про надання професійної правової (правничої) допомоги від 13.04.2021, не був необхідним, у зв`язку з розглядом цієї справи.

Суд бере до уваги, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021 від №640/8316/20, від 21.10.2021 у справі №420/4820/19 тощо). Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.
З урахуванням наведеного, а також враховуючи відшкодування позивачу за рахунок відповідача витрат на правову допомогу в сумі 40 350 грн., суд вважає адекватним та достатнім стягнення на користь позивача 20 000 грн. додаткової винагороди адвокатського об`єднання (гонорар успіху).

Керуючись статтями 126,129, 232-233,237-238,240 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Прибортрейд" (вул. Плеханівська, 126, оф. 435-А, м. Харків, 61037, ідентифікаційний код 41434337) 1 066 999,99 грн заборгованості, 16 005 грн. витрат по сплаті судового збору, 40 350 грн. витрат на правничу допомогу, 20 000 грн. додаткової винагороди (гонорар успіху).

Видати наказ із набранням цим рішенням законної сили.

Повне рішення складено 31.01.2022 року

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.241 ГПК України. Порядок та строки оскарження рішення встановлені ст.ст. 256-257 ГПК України.

Суддя Тимощенко О.М.