РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

31.01.2022Справа № 910/19313/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., розглянувши у порядку письмового провадження матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Союз-Світло Україна" (03134, м. Київ, вул. Оленівська, 34-а, кв. 22)

до Товариство з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС КОМПАНІ ГРУП" (04114, м. Київ, вул. Макіївська, 10, прим. 7)

про стягнення 350 221,05 грн.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано позовну заяву Товариство з обмеженою відповідальністю "Союз-Світло Україна" до Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС КОМПАНІ ГРУП" про стягнення 350 221,05 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором купівлі-продажу №ССУ-077/0609 від 06.09.2021, у останнього виникла заборгованість перед позивачем за поставлений товар у розмірі 306 253,50 грн. Крім того, позивач в порядку ст. 625 ЦК України нарахував до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 1 587,89 грн, інфляційні втрати у розмірі 2 756,28 грн. Також, на підставі п. 7.2. та п. 7.3. договору позивачем було нараховано до стягнення пеню у розмірі 8 998,03 грн та штраф у розмірі 30 625,35 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.11.2021 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/19313/21 та постановив здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Даною ухвалою, суд у відповідності до ст. 165, 166 Господарського процесуального кодексу України встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповіді на відзив, а позивачу строк для подання відповіді на відзив.

З метою повідомлення відповідача про його право подати відзив на позовну заяву, на адресу останнього, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, направлялась ухвала Господарського суду міста Києва від 29.11.2021.

Станом на 13.12.2021 конверт з ухвалою про відкриття провадження у справі був повернутий до суду відділенням поштового зв`язку, із зазначенням: «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Враховуючи наведене, оскільки відповідачем не повідомлено суд про зміну місцезнаходження та не забезпечено внесення відповідних змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, суд дійшов висновку, що в силу положень пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України день складення підприємством поштового зв`язку повідомлення від 27.07.2020 про неможливість вручення поштового відправлення, вважається днем вручення відповідачу ухвали Господарського суду міста Києва від 22.07.2020.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

06 вересня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Союз-Світло Україна" (надалі- позивач, продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС КОМПАНІ ГРУП" (надалі- відповідач, покупець) був укладений договір купівлі-продажу №ССУ-077/0609 (надалі- договір), відповідно до умов якого продавець зобов`язався передати у власність покупця товар за цінами, в асортименті (номенклатурі) та в кількості згідно накладних, що є невід`ємними частинами договору, а покупець зобов`язався прийняти і оплатити такий товар (партію товару) згідно з умовами, передбаченими договором. Загальну кількість товару, яка продається по договору визначається протягом строку дії договору, з урахуванням кількості та асортименту (номенклатури) такого товару переданого покупцю (п. 1.1. договору).

Відповідно до п. 2.5. договору датою поставки товару вважається дата фактичної передачі продавцем товару покупцеві, про що свідчить дата на накладних/товарно-транспортних накладних.

Товар вважається переданим покупцю:

за кількістю - згідно кількості, вказаній у накладній;

за якістю - згідно з даними сертифікату якості (декларації відповідності) (п. 2.6. договору).

Згідно з п. 3.1. договору узгодженою ціною на товар сторони вважають ціну відображену в накладних, яка зазначається в національній валюті України (гривні).

Пунктом 3.6. договору встановлено, що покупець зобов`язаний сплатити за поставлений йому товар (партію товару) протягом 10 (десять)календарних днів з дати поставки товару продавцем.

Якщо прострочив оплату товарів більше ніж на 10 календарних днів і на дату оплати такої партії товару (оплату за який прострочено) курс гривні по відношенню до євро встановлений Національним банком України змінився, порівняно з тим, що був на дату поставки товару зазначеній у накладній більш ніж на 3% покупець на вимогу продавця, зобов`язаний сплатити йому за поставлений товар суму в перерахунку на курс гривні по відношенню до євро, що встановлений Національним банком України на день вимоги, якщо не вказано інше у Специфікації до договору (п. 3.7. договору).

Відповідно до п. 7.2. договору за порушення строків оплати вартості товару, встановлених договором, покупець зобов`язаний сплатити на користь продавця пеню в розмірі 1 % від суми несплаченого товару за кожен день прострочення оплати.

Даний договір набуває чинності з дати його підписання повноважними представниками сторін і діє по 31 грудня 2021 року (включно) У випадку невиконання сторонами зобов`язань, обумовлених договором, він діє до повного виконання сторонами даного договору (п. 14.1. договору).

На виконання умов договору позивач здійснив відповідачу поставку товару на загальну суму 306 253,50 грн, що підтверджується підписаними між сторонами видатковими накладними №910-0008 від 10.09.2021 на суму 188 817,48 грн та №915-0001 від 15.09.2021 на суму 117 436,02 грн.

За доводами позивача, відповідач всупереч умовам п. 3.6. договору не здійснив оплати за поставлений товар, що стало підставою для звернення позивача з позовом до суду про стягнення з відповідача 350 221,05 грн, з яких: 306 253,50 грн - основний борг, 1 587,89 грн - 3 % річних, 2 756,28 грн - інфляційні втрати, 8 998,03 грн - пеня, 30 625,35 грн - штраф.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов до висновку, що останній за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 662 Цивільного кодексу України встановлено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Як встановлено судом, згідно видаткових накладних №910-0008 від 10.09.2021 та №915-0001 від 15.09.2021 підтверджується факт передачі позивачем та приймання відповідачем товару за договором №ССУ-077/0609 від 06.09.2021 на загальну суму 306 253,50 грн.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що позивачем в повному обсязі були виконані зобов`язання за договором щодо передачі товару, який в свою чергу був прийнятий відповідачем без жодних зауважень та заперечень, в тому числі щодо кількості фактично прийнятого товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Судом встановлено, що відповідно до п. 3.6. договору відповідач зобов`язався сплатити позивачу за поставлений товар протягом 10 календарних днів з дати поставки товару.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки матеріали справи не містять доказів оплати відповідачем основного боргу, а факт заборгованості відповідача перед позивачем за договором №ССУ-077/0609 від 06.09.2021 належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем не спростований, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 306 253,50 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, за прострочення виконання грошового зобов`язання за договорами позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 1 587,89 грн та інфляційні втрати у розмірі 2 756,28 грн, нарахованих за період прострочення з 20.09.2021 по 23.11.2021,

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Судом встановлено, що відповідач повинен був виконати своє зобов`язання щодо оплати вартості товару за видатковою накладною №910-0008 від 10.09.2021 на суму 188 817,48 грн у строк до 20.09.2021, за видатковою накладною №915-0001 від 15.09.2021 на суму 117 436,02 грн. - до 25.09.2021.

Тобто, прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання щодо оплати товару за договором ССУ-077/0609 від 06.09.2021 відбулось з 21.09.2021 та 26.09.2021 відповідно.

Здійснивши перерахунок 3% річних, суд встановив, що їх розмір є меншим, ніж заявлено позивачем, а тому за розрахунком суду позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню на суму 1 562,71 грн.

Що стосується інфляційних втрат, то за перерахунком суду їх розмір становить суму більше, ніж заявлено позивачем, однак, приймаючи до уваги, що суду не надано право виходити за межі позовних вимог, то до стягнення підлягає сума у заявленому позивачем розмірі, а саме у розмірі 2 756,28 грн.

Стосовно нарахованої до стягнення з відповідача пені у розмірі 8 998,03 грн та штрафу у розмірі 30 625,35 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Судом встановлено, що у п. 7.2. договору за порушення строків оплати вартості товару, встановлених договором, покупець зобов`язаний сплатити на користь продавця пеню в розмірі 1% від суми несплаченого товару за кожен день прострочення оплати.

За перерахунком суду, у відповідності до норм чинного законодавства та з урахуванням вірного періоду прострочення, до стягнення з відповідача підлягає пеня у розмірі 8 855,39 грн, що є підставою для часткового задоволення позовних вимог в цій частині.

Відповідно до ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Умовами п. 7.3. договору сторони передбачили, що у разі, якщо покупець порушує строки сплати вартості товару, встановлені договором та таке прострочення триває більше 10 (десяти) днів від дня, коли таке зобов`язання повинно було бути виконане, покупець додатково сплачує на користь продавця штраф в розмірі 10% від загальної вартості товару, відносно якого відбувається прострочення оплати.

Здійснивши перевірку заявленого до стягнення з відповідача штрафу у розмірі 30 625,35 грн, суд дійшов висновку, що розрахунок останнього є обґрунтованим, арифметично вірним та таким, що не суперечить нормам чинного законодавства, у зв`язку з чим вимоги в цій частині підлягаю задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем відзиву на позовну заяву, контррозрахунку суми позовних вимог та будь-яких заперечень по суті позовних вимог не надано, доводів позивача у встановленому законом порядку не спростовано.

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Союз-Світло Україна".

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору у разі часткового задоволення позову покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 129, 236 - 239, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС КОМПАНІ ГРУП" (04114, м. Київ, вул. Макіївська, буд. 10, прим. 7, ідентифікаційний код 39310886) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Союз-Світло Україна" (03134, м. Київ, вул. Оленівська, буд. 34-а, кв. 22, ідентифікаційний код 35961869) основну суму боргу у розмірі 306 253 грн 50 коп., 3% річних у розмірі 1 562 грн 71 коп., інфляційні втрати у розмірі 2 756 грн 28 коп., пеню у розмірі 8 855 грн 39 коп., штраф у розмірі 30 625 грн 35 коп. та судовий збір у розмірі 5 250 грн 80 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 31.01.2022

Суддя Л. Г. Пукшин