ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" лютого 2022 р. Справа№ 910/9337/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Владимиренко С.В.

Попікової О.В.

за участю:

секретаря судового засідання Звершховської І.А.,

представників сторін:

від позивача: не з`явились,

від відповідача: Гвоздік О.В.,

від третьої особи: не з`явились,

розглянувши апеляційну скаргу

Громадської організації «Вільна адвокація»

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 (повний текст складено 10.11.2021)

у справі № 910/9337/21 (суддя Ломака В.С.)

за позовом Громадської організації «Вільна адвокація»

до Фонду державного майна України,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_1 ,

про визнання недостовірною публічної інформації та зобов`язання спростувати недостовірну публічну інформацію,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

У червні 2021 Громадська організація "Вільна адвокація" (далі - ГО «Вільна адвокація») звернулась до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Фонду державного майна України (далі - ФДМУ), у якій просила:

- визнати недостовірною публічну інформацію, розміщену на офіційному веб-сайті ФДМУ, у біографічній довідці заступника Голови ФДМУ ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) щодо наступних відомостей: "2018-2020 Радник з залучення іноземних інвестицій для низки українських компаній. Запрошений лектор Києво-Могилянської бізнес-школи";

- зобов`язати ФДМУ спростувати вказану вище недостовірну публічну інформацію шляхом оприлюднення достовірних відомостей на офіційному веб-сайті ФДМУ.

В обґрунтування заявлених вимог ГО «Вільна адвокація» вказує, що оприлюднена ФДМУ на офіційному сайті публічна інформація є недостовірною та не відповідає дійсності, докази на обґрунтування такої публічної інформації ФДМУ на офіційному веб-сайті не наведені, а у відкритих джерелах, зокрема, у мережі Інтернет взагалі відсутні.

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 закрито провадження у справі №910/9337/21.

Закриваючи провадження у справі господарський суд першої інстанції застосував положення п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Так, місцевий господарський суд дійшов висновку, що даний позов ГО «Вільна адвокація» подала з метою захисту немайнових інтересів ОСОБА_2 , а саме прав громадянки України, члена ГО «Вільна адвокація» та акціонера АТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» як фізичної особи з метою захисту її особистого права на отримання достовірної публічної інформації, що у свою чергу спростовує доводи ГО «Вільна адвокація» про те, що спір у цій справі відноситься до юрисдикції господарських судів.

Зокрема, зі змісту позовної заяви вбачається, що ця позовна заява була подана саме у зв`язку та на підставі звернення ОСОБА_2 , а не з особистого наміру ГО «Вільна адвокація» захисти свої права як юридичної особи щодо доступу до достовірної інформації. Цю ж позицію ГО «Вільна адвокація» додатково виклала та підтвердила у поданих до суду запереченнях від 20.09.2021, зазначивши, що позовні вимоги у даній справі щодо спростування ФДМУ недостовірної інформації пред`явлені ГО «Вільна адвокація» з метою захисту прав та в інтересах її члена - ОСОБА_2 .

Суд звернув увагу, що між ГО «Вільна адвокація» та ФДМУ відсутні господарські правовідносини в розумінні ст. 3 ГК України, які є визначальним при віднесенні спору між юридичними особами до компетенції господарських судів. Відтак, незважаючи на наявність у сторін статусу юридичних осіб, суд дійшов висновку про помилкове визначення ГО «Вільна адвокація» належності цього спору до господарської юрисдикції.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погодившись з ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.11.2021, ГО «Вільна адвокація» звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги ГО «Вільна адвокація» вказує, що місцевий господарський суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а обставини, що мають значення для справи та які суд визнав встановленими, є недоведеними, у зв`язку з чим висновки суду не відповідають обставинам справи.

На думку апелянта, ФДМУ зобов`язаний надавати і оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію; між ФДМУ та позивачем існують правовідносини, що передбачені та регламентовані Конституцією України, Законом України «Про інформацію» та Законом України «Про публічну інформацію», а тому в разі порушення ФДМУ приписів вказаних законів розгляд спорів з таких правовідносин здійснюється в порядку господарського судочинства.

Скаржник також зазначає, що у підготовчому засіданні господарський суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання ФДМУ про закриття провадження у справі у зв`язку із необґрунтованістю доводів, викладених у клопотанні; фактично підготовче провадження не закривалось, наявні у матеріалах справи докази судом не досліджувались.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.11.2021 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Корсак В.А., Попікова О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.11.2021 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/9337/21. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою ГО «Вільна адвокація» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 до надходження матеріалів справи №910/9337/21.

08.12.2021 матеріали справи №910/9337/21 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГО «Вільна адвокація» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 у справі №910/9337/21. Розгляд справи призначено на 10.01.2022.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.01.2022 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Владимиренко С.В., Попікова О.В. (у зв`язку з відпусткою судді Корсака В.А.).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.01.2022 прийнято апеляційну скаргу ГО «Вільна адвокація» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 у справі №910/9337/21 до провадження у визначеному складі суду.

У судовому засіданні 10.01.2022 суд протокольно відклав розгляд справи до 01.02.2022, про що ГО «Вільна адвокація» та ОСОБА_1 повідомлено відповідною ухвалою, яку позивач отримав 18.01.2022 (поштове відправлення зі штрих-кодом 342). Оскільки позивач (апелянт) належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, апеляційний суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності його представника.

Позиції учасників справи.

Від відповідача та третьої особи відзиви на апеляційну скаргу не надійшли.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно зі ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 271 ГПК України).

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.

До ГО «Вільна адвокація» від члена цієї організації ОСОБА_2 , яка також є акціонером АТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат», надійшло звернення №012/21 від 03.06.2021 щодо протиправного, на її думку, призначення ОСОБА_1 на посаду заступника Голови ФДМУ - центрального органу виконавчої влади, що контролює і здійснює управління господарською діяльністю АТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат», а також оприлюднення на офіційному сайті ФДМУ недостовірної інформації у біографічній довідці заступника Голови ФДМУ ОСОБА_1 .

Вказаним зверненням член ГО «Вільна адвокація» ОСОБА_2 з метою захисту її прав громадянки України, зокрема, права на отримання достовірної інформації, просила ГО «Вільна адвокація» звернутись відповідно до п. 4.1.2 його Статуту до суду з позовом про визнання недостовірною публічної інформації з біографічної довідки заступника Голови ФДМУ ОСОБА_1 , оприлюдненої на офіційному сайті ФДМУ, та спростування такої недостовірної інформації.

Згідно зі Статутом ГО «Вільна адвокація», затвердженим протоколом установчих зборів засновників позивача від 30.05.2019 №1, вказана громадська організація створена на добровільних засадах на підставі спільності інтересів фізичних осіб, що поділяють мету і завдання цієї організації, а саме - захист прав та свобод членів, задоволення суспільних, економічних, соціальних та інших інтересів організації та інших осіб.

Відповідно до п. 4.1.2 Статуту для здійснення своїх цілей і завдань ГО «Вільна адвокація» має право представляти і захищати права і законні інтереси своїх членів (на безоплатній основі) в органах державної влади і місцевого самоврядування, громадських органах та в судах, а також перед іншими фізичними та юридичними особами всіх форм власності.

У червні 2021 ГО «Вільна адвокація» звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до ФДМУ у цій справі.

11.08.2021 ФДМУ надав відзив №10-25-18198 від 05.08.2021 на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позову з огляду на те, що позивач, на думку відповідача, не надав жодних доказів на підтвердження своїх вимог. Також Фонд державного майна України вказав про те, що відповідач розглянув запит/звернення голови ГО «Вільна адвокація» щодо надання відомостей та завірених копій документів, які стосуються спірної у даній справі інформації, а також надав позивачу відповіді на означені запит та звернення.

До початку призначеного на 17.08.2021 підготовчого засідання від ФДМУ надійшла заява про долучення до матеріалів справи доказів.

В цей же день позивач звернувся до суду з клопотанням, у якому просив витребувати у ФДМУ оригінали (для огляду) та належним чином засвідчені копії автобіографії, трудової книжки, особової картки заступника Голови ФДМУ ОСОБА_1 , а також документів на підтвердження виконання ОСОБА_1 упродовж 2018-2020 років обов`язків Радника із залучення іноземних інвестицій для низки українських компаній та запрошеного лектора Києво-Могилянської бізнес-школи; витребувати у Києво-Могилянської бізнес-школи та ТОВ "Києво-Могилянська бізнес-школа" документи (контракт, угоду, наказ про призначення тощо) на підтвердження перебування ОСОБА_1 впродовж 2018-2020 років на посаді запрошеного лектора Києво-Могилянської бізнес-школи; витребувати у ОСОБА_1 оригінали (для огляду) та належним чином засвідчені копії документів, що належним чином підтверджують здійснення ним впродовж 2018-2020 років обов`язків Радника із залучення іноземних інвестицій для низки українських компаній та запрошеного лектора Києво-Могилянської бізнес-школи.

У поданому клопотанні ГО «Вільна адвокація» також вказала, що з метою повного всебічного та об`єктивного розгляду справи у встановленому законом порядку підготувала і направила на адресу ФДМУ адвокатський запит про надання відомостей та належним чином завірених копій вказаних вище документів. Проте на зазначений запит на електронну пошту ГО «Вільна адвокація» відповідач надіслав відповіді, якими фактично відмовив у наданні необхідних витребуваних документів, що позбавляє ГО «Вільна адвокація» можливості самостійно надати суду такі документи.

У підготовчому засіданні 17.08.2021 суд без виходу до нарадчої кімнати постановив протокольну ухвалу, якою встановив ГО «Вільна адвокація» строк на подання відповіді на відзив на позовну заяву до 25.08.2021, встановив ФДМУ строк на подання заперечень на відповідь на відзив на позовну заяву до 13.09.2021, запропонував ФДМУ подати пояснення щодо клопотання ГО «Вільна адвокація» про долучення та витребування доказів; підготовче засідання відклав на 21.09.2021.

27.08.2021 ГО «Вільна адвокація» надала відповідь на відзив на позовну заяву, у якій навела додаткові обґрунтування пред`явлених у цій справі позовних вимог.

08.09.2021 від ФДМУ надійшло клопотання №10-25-20708 від 07.09.2021, в якому відповідач просив суд залишити подану ГО «Вільна адвокація» позовну заяву без розгляду. В обґрунтування поданого клопотання ФДМУ вказував на недоведення ГО «Вільна адвокація» наявності в нього права на звернення до суду в інтересах ОСОБА_2 , тоді як у самого позивача не виникло порушеного права внаслідок оприлюднення на офіційному веб-сайті відповідача спірної інформації.

08.09.2021 від ФДМУ надійшли додаткові пояснення №10-25-20706 від 07.09.2021, в яких відповідач зазначив, що інформація щодо зазначених в автобіографії заступника Голови ФДМУ ОСОБА_1 відомостей не є публічною, тоді як ГО «Вільна адвокація» не довела того, що спірна інформація була встановлена в кваліфікаційних вимогах при призначенні ОСОБА_1 на вказану посаду. Крім того, ФДМУ наголосив на тому, що не є належним відповідачем у даній справі.

08.09.2021 ФДМУ також звернувся з клопотанням №10-25-20707 від 07.09.2021, в якому просив суд закрити провадження у справі, оскільки її розгляд слід здійснювати за правилами адміністративного судочинства.

До початку призначеного на 21.09.2021 підготовчого засідання ГО «Вільна адвокація» надала письмові пояснення від 20.09.2021, в яких вказала, що ФДМУ всупереч ч. 2 ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» не зазначив норм закону, якими обмежено доступ до інформації на підтвердження відомостей з біографічної довідки заступника Голови ФДМУ ОСОБА_1 , оприлюдненої на офіційному сайті ФДМУ.

Також ГО «Вільна адвокація» надала заперечення від 20.09.2021 проти задоволення клопотань ФДМУ про залишення позову без розгляду та про закриття провадження у справі.

У підготовчому засіданні 21.09.2021 суд задовольнив клопотання позивача від 16.08.2021 про долучення доказів до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.09.2021 строк проведення підготовчого провадження у справі №910/9337/21 продовжено на 30 днів, підготовче засідання відкладено на 19.10.2021; витребувано у ФДМУ оригінали (для огляду) та належним чином засвідчені копії трудової книжки та особової картки заступника Голови ФДМУ ОСОБА_1 в частині записів про трудову діяльність останнього протягом 2018-2020 років, а також документів на підтвердження виконання ОСОБА_1 упродовж 2018-2020 років обов`язків Радника із залучення іноземних інвестицій для низки українських компаній та запрошеного лектора Києво-Могилянської бізнес-школи; витребувано у Києво-Могилянської бізнес-школи документи (контракт, угоду, наказ про призначення тощо) на підтвердження перебування ОСОБА_1 протягом 2018-2020 років на посаді запрошеного лектора Києво-Могилянської бізнес-школи; витребувано у ТОВ «Києво-Могилянська бізнес-школа» документи (контракт, угоду, наказ про призначення тощо) на підтвердження перебування ОСОБА_1 протягом 2018-2020 років на посаді запрошеного лектора Києво-Могилянської бізнес-школи.

Також вказаною ухвалою залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_1

12.10.2021 від ФДМУ надійшла заява №10-25-23994 від 11.10.2021 про долучення до матеріалів справи витребуваних судом документів (копії трудової книжки та особової картки заступника Голови Фонду державного майна України ОСОБА_1 в частині записів про трудову діяльність останнього протягом 2018-2020 років).

25.10.2021 від ТОВ "Києво-Могилянська бізнес-школа" надійшли письмові пояснення №21/10 від 21.10.2021, в яких Товариство зазначило, що 27.04.2015 організовувало та провело дискусію в рамках вечірньої навчальної програми kmbs IDEA days «Маркетинг+продажі: як побудувати взаємодію? (досвід компанії WOG)», де ОСОБА_1 був запрошений у якості спікера як директор з продажів компанії WOG.

У підготовчому засіданні 09.11.2021 місцевий господарський суд, розглянувши подані ФДМУ клопотання про залишення поданого ГО «Вільна адвокація» позову без розгляду та про закриття провадження у справі (з посиланням на підвідомчість даного спору судам адміністративної юрисдикції), вирішив відмовити в їх задоволенні за необґрунтованістю.

У той же час у підготовчому засіданні 09.11.2021 місцевий господарський суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження у цій справі № 910/9337/21 з підстав, наведених вище за текстом цієї постанови.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом (ст. 125 Конституції України).

Згідно зі ст. ст. 5, 7, 8 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства. Кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Частиною 4 ст. 236 ГПК України, яка кореспондується з положеннями ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто, передбаченими законом умовами, за яких певну справу належить розглядати за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

При цьому визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Таку правову позицію наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.11.2019 у справі №920/40/19.

Згідно зі ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто, сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена ст. 20 ГПК України.

Так, за ч. 1 цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених ч. 2 цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці; справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

Ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є: наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Зазначений правовий висновок наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 904/1083/18.

Предметом розгляду даного спору є вимоги позивача про визнання інформації недостовірною і зобов`язання відповідача спростовувати цю інформацію, а зі змісту позовної заяви вбачається, що підставою подання позову є звернення члена Громадської організації ОСОБА_2, поданого з метою захисту Громадською організацією її прав шляхом звернення до суду із даним позовом.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а за ч. 1 ст. 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

При цьому Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у параграфі 24 свого рішення від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «суд, встановлений законом» у п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Таким чином, важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями визначення судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад учасників правовідносин, зміст їх прав та обов`язків, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ та/або спорів.

Подібний висновок викладено, зокрема, але не виключно, в численних постановах Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2020 у справі №922/88/20, від 26.05.2020 у справі №908/299/18, від 19.05.2020 у справі №910/23028/17, від 28.01.2020 у справі №50/311-б, від 15.06.2021 у справі №904/6125/20, від 27.04.2021 у справі №591/5242/18, від 23.03.2021 у справі №367/4695/20.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними (така правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.09.2021 у справі №910/3616/21).

За змістом ч. ч. 1-3 ст. 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, яка здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність). Діяльність негосподарюючих суб`єктів, спрямована на створення і підтримання необхідних матеріально-технічних умов їх функціонування, що здійснюється за участю або без участі суб`єктів господарювання, є господарчим забезпеченням діяльності негосподарюючих суб`єктів.

Вирішуючи питання про те, чи можна вважати правовідносини та відповідний спір господарськими, слід керуватися ознаками, наведеними у ст. 3 ГК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №910/8729/18 визначено ознаки спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду: наявність між сторонами господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, та спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Водночас у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.08.2019 у справі №646/6644/17 міститься висновок про те, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду подібних справ визначальним є характер правовідносин, з яких виник спір. Суб`єктний склад спірних правовідносин є формальним критерієм, який має бути оцінений належним судом.

У постанові від 07.04.2020 у справі №904/6125/20, предметом розгляду якої було питання представництва громадською організацією прав та охоронюваних законом інтересів своїх членів, Велика Палата Верховного Суду зробила наступні висновки:

- відповідно до ст. 1 Закону України «Про громадські об`єднання» громадське об`єднання - це добровільне об`єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів; за організаційно-правовою формою воно утворюється як громадська організація або громадська спілка. Громадська організація - це громадське об`єднання, засновниками та членами (учасниками) якого є фізичні особи. Громадське об`єднання зі статусом юридичної особи є непідприємницьким товариством, основною метою якого не є одержання прибутку;

- Статут громадського об`єднання, зокрема, має містити відомості про мету (цілі) та напрями його діяльності; повноваження керівника, вищого органу управління, інших органів управління громадського об`єднання, порядок їх формування та зміни складу, термін повноважень, а також порядок визначення особи, уповноваженої представляти громадське об`єднання, та її заміни (для громадських об`єднань, що не мають статусу юридичної особи) (ст. 11 Закону України «Про громадські об`єднання»);

- частиною 2 ст. 21 цього Закону встановлено, що громадське об`єднання зі статусом юридичної особи наділено правами бути учасником цивільно-правових відносин, набувати майнові і немайнові права відповідно до законодавства; здійснювати відповідно до закону підприємницьку діяльність безпосередньо, якщо це передбачено статутом громадського об`єднання, або через створені в порядку, передбаченому законом, юридичні особи (товариства, підприємства), якщо така діяльність відповідає меті (цілям) громадського об`єднання та сприяє її досягненню. Відомості про здійснення підприємницької діяльності громадським об`єднанням включаються до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

- отже, засновники (учасники) громадського об`єднання зі статусом юридичної особи наділяють таке об`єднання певними повноваженнями (компетенцією), що не виключає делегування йому функцій представництва для захисту їхніх прав та інтересів у правовідносинах із третіми особами, в тому числі щодо судового захисту;

- як убачається зі змісту позовної заяви, ГО «Юристи за екологію» звернулася до суду з позовом у цій справі на захист прав сорока восьми фізичних осіб на проживання у безпечному довкіллі з вимогами про стягнення на користь цих осіб моральної та матеріальної шкоди. Відтак виконання цього рішення пов`язане із задоволенням майнових вимог щодо фізичних осіб. Отже, у зазначеному спорі позивач у статусі громадської природоохоронної організації захищає не власні інтереси як юридичної особи, а фактично діє в інтересах фізичних осіб - членів ГО «Юристи за екологію» та представляє їхні інтереси в суді на підставі положень Орхуської конвенції;

- між ГО «Юристи за екологію» та відповідачами - гірничодобувними підприємствами, що здійснюють негативний вплив на довкілля регіону проживання фізичних осіб, які об`єдналися у ГО «Юристи за екологію» задля захисту своїх екологічних прав, відсутні господарські правовідносини в розумінні ст. 3 ГК України, наявність яких є визначальним при віднесенні спору між юридичними особами до компетенції господарських судів;

- Велика Палата Верховного Суду зазначає, що позивач як природоохоронна громадська організація, представляючи інтереси своїх членів - фізичних осіб, помилково визначив належність цього спору до господарської юрисдикції з посиланням на відповідність його суб`єктного складу вимогам ст. 4 ГПК України. Позов у цій справі подано громадською організацією в інтересах сорока восьми фізичних осіб згідно з переліком, визначеним як додаток 1 до позовної заяви, задля захисту їх екологічних прав, тобто в інтересах фізичних осіб, які є членами позивача, а не на захист його власних інтересів як юридичної особи;

- аналізуючи характер правовідносин, з яких виник спір у цій справі, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що спірні правовідносини виникли між фізичними особами, які, стверджуючи про заподіяння їм матеріальних збитків та моральної шкоди за результатами господарської діяльності відповідачів - юридичних осіб, уповноважили на представництво своїх інтересів створену ними громадську організацію. У зазначеному спорі громадська природоохоронна організація, звернувшись з позовом до відповідачів про відшкодування збитків та моральної шкоди, реалізувала передбачені її статутними завданнями представницькі функції щодо захисту екологічних прав фізичних осіб - членів такої організації, які було порушено відповідачами. Отже, сторони в цій справі, незважаючи на наявність у них статусу юридичних осіб, не були пов`язані господарськими правовідносинами в розумінні ст. 3 ГК України.

Як встановлено вище, ОСОБА_2 звернулась до ГО «Вільна адвокація» зі зверненням №012/21 від 03.06.2021, у якому просила Громадську організацію звернутись до суду з позовом про визнання недостовірною публічної інформації з біографічної довідки заступника Голови ФДМУ ОСОБА_1 , оприлюдненої на офіційному сайті ФДМУ, та про спростування такої недостовірної інформації.

Виходячи зі змісту вказаного звернення ОСОБА_2 , господарський суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що даний позов позивач подав з метою захисту немайнових інтересів останньої, а саме її прав громадянки України, члена ГО «Вільна адвокація» та акціонера АТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» як фізичної особи, з метою захисту її особистого права на отримання достовірної публічної інформації, що у свою чергу спростовує доводи позивача про віднесення цього спору до юрисдикції господарських судів.

Зміст позовної заяви також свідчить, що позов був поданий саме у зв`язку та на підставі звернення ОСОБА_2 , а не з особистого наміру ГО «Вільна адвокація» захистити свої права як юридичної особи щодо доступу до достовірної інформації, тому між позивачем та відповідачем відсутні господарські правовідносини і позивач помилково визначив належність цього спору до господарської юрисдикції.

Щодо посилань апелянта на те, що господарський суд першої інстанції не досліджував докази, на які посилався в оскаржуваній ухвалі, апеляційний господарський суд зазначає, що зміст протоколів підготовчого судового засідання свідчить, що місцевий господарський суд здійснював розгляд клопотання відповідача про закриття провадження, в якому відповідач вважав, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, і клопотання про залишення позовної заяви без розгляду та досліджував наявні у справі докази.

Наведеним спростовуються відповідні доводи апеляційної скарги.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Враховуючи наведені положення чинного законодавства та наведені правові позиції Великої Палати Верховного Суду, апеляційний господарський суд вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що даний спір підлягає вирішенню не в порядку господарського судочинства, а у порядку цивільного судочинства, тому провадження у справі підлягає закриттю.

Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження під час апеляційного перегляду не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування ухвали господарського суду першої інстанції.

Колегія суддів з огляду на доводи апеляційної скарги про те, що господарський суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотань відповідача про закриття провадження у справі також зазначає таке.

Господарський суд першої інстанції за текстом оскаржуваної ухвали роз`яснив позивачу, що даний спір підлягає вирішенню не в порядку господарського судочинства, а у порядку цивільного судочинства. Водночас ФДМУ у поданих ним клопотаннях посилався на підвідомчість даного спору судам адміністративної юрисдикції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають до застосування у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що ухвала місцевого господарського суду у цій справі є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування не вбачається; підстави для задоволенні апеляційної скарги - відсутні.

Судові витрати.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Громадської організації «Вільна адвокація» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 у справі №910/9337/21 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.11.2021 у справі №910/9337/21 залишити без змін.

3. Судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги, покласти на апелянта.

4. Справу №910/9337/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст. ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 02.02.2022.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді С.В. Владимиренко

О.В. Попікова