РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.01.2022Справа № 910/17913/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С.О. за участю секретаря судового засідання Шкорупеєва А.Д., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Адвокатського об`єднання "ГАПОНЕНКО РОМАН І ПАРТНЕРИ"

до Фермерського господарства "ЗАХІДНИЙ БУГ" Юнака Сергія Петровича

про стягнення 67500,00 грн

представники учасників процесу:

від позивача: Гапоненко Р.І.

від відповідача: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Адвокатське об`єднання "ГАПОНЕНКО РОМАН І ПАРТНЕРИ" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Фермерського господарства "ЗАХІДНИЙ БУГ" Юнака Сергія Петровича про стягнення 67500,00 грн. заборгованості за договором про надання правової (правничої) допомоги №03-490 від 20.01.2021.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором про надання правової (правничої) допомоги №03-490 від 20.01.2021 в частині оплати наданих позивачем згідно із актами №11 від 26.02.2021, 317 від 15.03.2021 послуг на суму 67500,00 грн.

Ухвалою від 10.11.2021 Господарським судом міста Києва прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №910/17913/21, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

13.12.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи довідки про стан заборгованості відповідача за договором.

20.12.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позов.

28.12.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою від 11.01.2022 Господарським судом міста Києва призначено судове засідання у справі №910/17913/21 на 27.01.2022.

26.01.2022 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли документи по справі: рахунок №3 від 20.01.2021 та платіжні доручення за період з 04.02.2021 по 14.09.2021.

27.01.2022 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи довідки про стан заборгованості, договорів про надання правничої допомоги та актів надання послуг.

Представник відповідача у судове засідання 27.01.2022 не з`явився, про розгляд справи у судовому засіданні був повідомлений ухвалою від 11.01.2022, що підтверджується інформацією з офіційного сайту АТ "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштового відправлення 899 з направлення ухвали суду від 11.01.2022.

Згідно із ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Протокольною ухвалою від 27.01.2022 суд долучив до матеріалів справи клопотання позивача про долучення документів до матеріалів справи.

У судовому засіданні 27.01.2022 суд постановив протокольну ухвалу без виходу до нарадчої кімнати про залишення без розгляду на підставі ст.113, 118, 165 ГПК України відзиву на позову, оскільки останній поданий до суду (дата направлення відзиву 14.12.2021) з порушенням строків встановлених судом ухвалою про відкриття провадження у справі (останній день на подання відзиву 06.12.2021).

Також протокольною ухвалою від 27.01.2022 судом долучено до матеріалів справи надані відповідачем 26.01.2021 документи по справі.

Представник позивача у судовому засіданні 27.01.2022 надав пояснення по суті позовних вимог, просив суд позовні вимоги задовольнити.

У судовому засіданні 27.01.2022 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

20.01.2021 між Фермерським господарством "ЗАХІДНИЙ БУГ" Юнака Сергія Петровича (клієнт, відповідач) та Адвокатським об`єднанням "ГАПОНЕНКО РОМАН І ПАРТНЕРИ" (Адвокатське об`єднання, позивач) укладений договір про надання правової (правничої) допомоги №03-490 (надалі - договір), відповідно до умов якого клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання відповідно до чинного законодавства України, приймає на себе зобов`язання в якості правової (правничої) допомоги здійснювати представницькі повноваження, захищати права і законні інтереси Клієнта, надавати інші види правової (правничої) допомоги в обсязі та на умовах, встановлених цим договором та за домовленістю сторін, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та всі фактично понесені Адвокатським об`єднанням витрати у зв`язку з виконанням даного договору (п.1.1. договору).

Відповідно до п.1.2. договору Адвокатське об`єднання за цим договором бере на себе зобов`язання надати необхідну правову допомогу Клієнту, а саме:

a) досудове врегулювання спору з ТОВ "Ніра";

b) здійснити представництво, захищати права і законні інтереси Клієнта та надавати інші види правової (правничої) допомоги Клієнту у суді, будь-якої інстанції, у справі №903/13/21, № 903/12/21 (за позовом ТОВ "Ніра" до Фермерського господарства "Західний Буг" Юнака Сергія Петровича про стягнення заборгованості)

c) здійснити представництво та надавати інші види правової (правничої) допомоги Клієнту у правовідносинах останнього з ТОВ "Ніра", які через свою наявність можуть прямо чи опосередковано вплинути на відсутність/зменшення розміру заборгованості Клієнта перед ТОВ "Ніра", яка є предметом судового розгляду у справі № 903/13/21, № 903/12/21.

Пунктом 4.1 договору визначено, що гонорар є формою винагороди Адвокатського об`єднання за надання правової допомоги клієнту.

У п.4.4. договору сторонами погоджено, що за надану в межах цього договору правову допомогу клієнт сплачує Адвокатському об`єднанню гонорар у наступному розмірі:

a) 5000,00 (п`ять тисяч) грн за підготовку однієї вимоги та заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог про відшкодування збитків або здійснених оплат по іншим правовідносинам;

b) 2000,00 (дві тисячі) гривень за підготовку довідок;

c) 2500,00 (дві тисячі п`ятсот) грн за одну годину роботи адвоката в судовому процесі, що сплачується клієнтом протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту підписання акту наданих послуг (правової допомоги) та буде покладений на сторони згідно ст.129 ГПК України;

d) 20% (двадцять відсотків) від розміру суми на яку судом буде зменшено, заявлену ТОВ "Ніра" до стягнення, суму заборгованості Клієнту у справі № 903/13/21, № 903/12/21. Ця частина гонорару сплачується клієнтом протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту набрання судовим рішенням у справі №903/13/21 законної сили;

e) клієнт сплачує аванс в сумі 30000,00 грн протягом п`яти днів з моменту підписання договору.

У відповідності до положень п.4.6. договору на підтвердження факту наданні Адвокатським об`єднанням клієнту правової допомоги відповідно до умов цього договору Адвокатським об`єднанням складається Акт наданих послуг (правової допомоги) і направляється або вручається під розписку клієнту.

Згідно із пп.2.2.3. п.2.2 договору передбачено, що клієнт зобов`язаний своєчасно та у повному обсязі сплатити Адвокатському об 'єднанню обумовлений сторонами гонорар.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором про надання правової (правничої) допомоги №03-490 від 20.01.2021 в частині оплати вартості наданих позивачем послуг за актами надання послуг №11 від 26.02.2021 та №17 від 15.03.2021 на загальну суму 67500,00 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ст.6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 ЦК України).

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Спір у справі виник у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором про надання правової (правничої) допомоги №03-490 від 20.01.2021 в частині оплати наданих позивачем послуг на загальну суму 67500,00 грн за актами надання послуг №11 від 26.02.2021 та №17 від 15.03.2021.

Відповідно до ч.1 ст.901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч.3 ст.13, ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як підтверджено матеріалами справи, згідно із актами надання послуг №11 від 26.02.2021 на суму 30000,00 грн та №17 від 15.03.2021 на суму 37500,00 грн позивач надав відповідачу послуги з надання правової допомоги на загальну суму 67500,00 грн.

Згідно з ч.1 ст.903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом пункту п.4.4. договору надані послуги згідно із актом наданих послуг (правової допомоги) сплачуються відповідачем протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту підписання акту.

Договір, відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, враховуючи вище викладене, виходячи з приписів ст.13, 73, 74, 76-79 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку, що акти надання послуг №11 від 26.02.2021 на суму 30000,00 грн та №17 від 15.03.2021 на суму 37500,00 грн, які є первинними документами у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що фіксують факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення у відповідача обов`язку щодо здійснення розрахунків за надані послуги на загальну суму 67500,00 грн у строк встановлений пунктом 4.4. договору, а саме протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту підписання зазначених актів.

Згідно з ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Водночас, відповідачем надані у матеріали справи (надійшли до суду 26.01.2022 супровідним листом від 24.01.2022 та долучені судом до матеріалів справи у судовому засіданні 27.01.2022) платіжні доручення №323 від 04.02.2021 на суму 5000,00 грн, №408 від 08.02.2022 на суму 5000,00 грн, №544 від 12.02.2022 на суму 5000,00 грн, №584 від 18.02.2021 на суму 5000,00 грн, №782 від 24.02.2021 на суму 5000,00 грн, №1675 від 06.04.2021 на суму 5000,00 грн, №2715 від 25.05.2021 на суму 5000,00 грн, №2793 від 26.05.2021 на суму 5000,00 грн, №2858 від 27.05.2021 на суму 5000,00 грн, №3030 від 08.06.2021 на суму 5000,00 грн, №3053 від 01.07.2021 на суму 5000,00 грн, №3119 від 15.07.2021 на суму 5000,00 грн, №3159 від 16.07.2021 на суму 5000,00 грн, №4615 від 14.09.2021 на суму 5000,00 грн, згідно із якими за твердженнями відповідача останнім здійснено оплату заборгованості на суму 67500,00 грн, що заявлена позивачем до стягнення у цій справі.

У свою чергу позивач проти наданих відповідачем платіжних доручень заперечує, посилаючись на те, що у призначенні платежу жодне платіжне доручення не містить посилання на період, дату, номер договору, згідно якого здійснювався платіж. За доводами позивача, здійснені відповідачем оплати згідно із наданих останнім платіжних доручень без конкретного призначення платежу були зараховані позивачем в рахунок погашення заборгованості за іншими періодами та аналогічними договорами про надання правової допомоги згідно із акту звірки взаємних розрахунків станом на 30.04.2021.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

у частині 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Згідно із частинами 1, 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Суд зазначає, що принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїс-Матеос проти Іспанії" від 23 червня 1993).

Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

Відповідно до ч.4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Надаючи оцінку доказам, поданим сторонами з урахуванням фактичних і правових підстав позовних вимог та заперечень на них, суд зазначає таке.

Так, позовні вимоги у цій справі заявлені у зв`язку наявністю у відповідача заборгованості за договором про надання правової (правничої) допомоги №03-490 від 20.01.2021 на підставі актів надання послуг №11 від 26.02.2021 на суму 30000,00 грн та №17 від 15.03.2021 на суму 37500,00 грн.

У платіжних дорученнях: №323 від 04.02.2021 на суму 5000,00 грн, №408 від 08.02.2022 на суму 5000,00 грн, №544 від 12.02.2022 на суму 5000,00 грн, №584 від 18.02.2021 на суму 5000,00 грн, №782 від 24.02.2021 на суму 5000,00 грн, №1675 від 06.04.2021 на суму 5000,00 грн зазначено призначення платежу: "оплата гонорару зг.рах №3 від 20.01.2021".

Платіжні доручення: №2715 від 25.05.2021 на суму 5000,00 грн, №2793 від 26.05.2021 на суму 5000,00 грн, №2858 від 27.05.2021 на суму 5000,00 грн, №3030 від 08.06.2021 на суму 5000,00 грн, №3053 від 01.07.2021 на суму 5000,00 грн, №3119 від 15.07.2021 на суму 5000,00 грн, №3159 від 16.07.2021 на суму 5000,00 грн, №4615 від 14.09.2021 на суму 5000,00 грн містять призначення платежу: "оплата гонорару зг.акту №17 від 15.03.2021".

Відповідачем також надано у матеріали справи копію рахунку на оплату №3 від 20.01.2021 на суму 30000,00 грн. Зазначений рахунок на оплату містить посилання на договір №03-490 від 20.01.2021. Перелік та вартість послуг у рахунку на оплату №3 від 20.01.2021 повністю відповідає переліку та вартості послуг визначено у акті надання послуг №11 від 26.02.2021.

З приводу зазначених вище платіжних доручень суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб`єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами визначено законом "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні".

Згідно з п. 1.30 ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Відповідно до п. 1.35 ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" розрахунковий документ - документ на переказ коштів, що використовується для ініціювання переказу з рахунка платника на рахунок отримувача.

Відповідно до п. 1.7. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22 кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

Згідно з п. 3.8. вказаної Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті реквізит: "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення: "Призначення платежу". Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

Отже, право визначати призначення платежу в платіжних документах та повноту інформації згідно вказаних норм належить виключно платнику (відповідачу).

Слід також зауважити, що у випадку, коли в графі платіжного доручення "призначення платежу" відсутні посилання на період, дату, номер договору, згідно якого здійснюється платіж, тощо, такий період має визначатись одержувачем відповідно до умов договору між платником та одержувачем коштів. Якщо відповідні застереження у договорі відсутні, то у разі наявності заборгованості платежі мають відноситись на погашення заборгованості в хронологічному порядку: починаючи з тієї, що виникла у найдавніший період, до повного її погашення.

Можливість застосування положень статті 534 Цивільного кодексу України безпосередньо залежить від змісту реквізиту "призначення платежу" платіжного доручення, згідно з яким боржник здійснював платіж кредиторові на виконання грошового зобов`язання. Це означає, що якщо платник (боржник) здійснює переказ коштів, чітко зазначаючи призначення платежу - погашення основного боргу (оплата товару, робіт, послуг), черговість, встановлена статтею 534 цього Кодексу застосовуватися не може.

Розподіл коштів може здійснюватися кредитором відповідно до статті 534 Цивільного кодексу України у випадку, коли стягнення заборгованості здійснюється в порядку виконавчого провадження, або платіж буде отримано без реквізиту "Призначення платежу" чи як загальна підстава - на виконання договору або погашення кредиторської заборгованості тощо.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26.12.2019 у справі №911/2630/18, від 18.04.2018 у справі № 904/12527/16.

Як вбачається з наданих відповідачем платіжних доручень на загальну суму 67500,00 грн, вказана сума сплачена за гонорар згідно із рахунку №3 від 20.01.2021 (перелік та вартість послуг якого відповідає акту №11 від 26.02.2021; рахунок містить посилання на договір №03-490 від 20.01.2021) та акту №17 від 15.03.2021, складеного за договором №03-490 від 20.01.2021, тобто за тими ж актами, що і спірні, та за тим самим предметом - оплата гонорару.

На підтвердження заборгованості відповідача з огляду на наявність між сторонами аналогічних договорів про надання правової допомоги, позивач посилається та надає у матеріали справи договори про надання правової (правничої) допомоги №03-268 від 04.03.2020, №03-192 від 22.08.2019, №03/543 від 26.03.2021, підписаний між сторонами акт звірки взаємних розрахунків станом на 30.04.2021, а також складені за договором №03-490 акти надання послуг №25 від 27.04.2021, №26 від 28.04.2021 та №44 від 06.07.2021.

Наданий позивачем акт звірки розрахунків містить лише дати здійснених операцій (наданих послуг, оплат), однак, не містить посилань на первинні документи та порядку зарахування сум оплат, а тому на переконання суду не може бути належним та допустимим доказом на підтвердження розміру заборгованості за актами №11 від 26.02.2021 та №17 від 15.03.2021.

Водночас позивачем не надано у матеріали справи первинних документів, складених за договорами, зокрема, актів наданих послуг із тими самими номерами та датами, як спірні у цій справі. Рахунку на оплату датованого 20.01.2021 (дата спірного договору), за тим самим номером та із аналогічним переліком послуг, як в складеному за договором акті №11 від 26.02.2021, позивач також суду не надав. У той же час посилання представника позивача у судовому засіданні 27.01.2022, що за спірним договором рахунки на оплату не виставлялися не підтверджені жодними доказами.

Акти надання послуг №25 від 27.04.2021, №26 від 28.04.2021 та №44 від 06.07.2021 датовані пізніше, ніж ті, на підставі яких позивачем заявлені вимоги, а тому посилання на зазначені акти суд також відхиляє.

Більш того, жоден із наданих позивачем у матеріали справи договір про надання правової (правничої) допомоги, як і спірний, не містять умов щодо зарахування оплат здійснених відповідачем за актами, складеними за одним договором (у даному випадку договір №03-490 від 20.01.2021) в рахунок погашення заборгованості за актами, які складені за іншим договором.

За приписами ст.76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування "вірогідності доказів" підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію такого стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням викладеного, оскільки сплата коштів відповідачем відбулась у період з 04.02.2021 по 14.09.2021, на підтвердження чого останнім надані платіжні доручення №323 від 04.02.2021, №408 від 08.02.2022, №544 від 12.02.2022, №584 від 18.02.2021, №782 від 24.02.2021, №1675 від 06.04.2021, №2715 від 25.05.2021, №2793 від 26.05.2021, №2858 від 27.05.2021, №3030 від 08.06.2021, №3053 від 01.07.2021, №3119 від 15.07.2021, №3159 від 16.07.2021, №4615 від 14.09.2021, а позивачем у свою чергу вказаного не спростовано, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем наявності заборгованості відповідача саме за спірними договором та актами у даній справі у заявленому позивачем розмірі та з наведених підстав.

Таким чином, з огляду на посилання позивача на укладення між позивачем та відповідачем аналогічних договорів про надання правової допомоги, суд зазначає, що позивачем не доведено належними та вірогідними доказами, що оплата відповідачем заборгованості згідно з платіжним дорученням за період з 04.02.2021 по 14.09.2021 відбулась не за тими договором та актами, за яким у даній справі заявлено позовні вимоги про стягнення заборгованості.

Відтак, позовні вимоги про стягнення з відповідача заявленої суми заборгованості у розмірі 67500,00 грн є недоведеними, а тому задоволенню не підлягають.

З огляду на вище наведене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Адвокатського об`єднання "ГАПОНЕНКО РОМАН І ПАРТНЕРИ".

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 03.02.2022.

Суддя С. О. Турчин