ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2022м. ДніпроСправа № 904/8811/21
Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Бондарєва Е.М. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Пьотінгер Україна" (08300, Київська область, м. Бориспіль, вул. привокзальна, буд. 50, ідентифікаційний код 34864680) до Фермерського господарства "Пінк Агро" (53080, Дніпропетровська область, Криворізький район, село Веселе, вул. Шкільна, буд. 12А, ідентифікаційний код 39027695) про стягнення 185 250,75 грн. 5% річних, 345 949,59 грн. інфляційних втрат

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Пьотінгер Україна" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою №б/н від 01.11.2021 про стягнення з Фермерського господарства "Пінк Агро" заборгованості на загальну суму 531 200,34 грн., з яких:

- 185 250,75 грн. 5% річних за період з 05.12.2020 по 01.11.2021;

- 345 949,59 грн. інфляційні втрати за період з грудня 2020 року по вересень 2021 року.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору №02072019/1 купівлі-продажу сільськогосподарської техніки від 02.07.2019 в частині своєчасної та повної оплати за товар отриманий по видатковою накладною №2239 від 19.07.2019 на суму 3 534 645,10 грн., що було еквівалентно 119 000,00 євро станом на дату укладання договору.

Також позивач зазначає, що рішенням Господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/5970/20 від 27.01.2021, яке набрало законної сили 21.04.2021, з відповідача на користь позивача стягнуто 4 074 189,89 грн. (визначена судом станом на 04.12.2020) заборгованості за договором №02072019/1 купівлі-продажу сільськогосподарської техніки від 02.07.2019 та 36 236,72 грн. 5% річних за період з 26.12.2019 по 26.10.2020.

Ухвалою суду від 15.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №904/8811/21, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.

До суду 16.12.2021 відповідачем подано відзив яким просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що судом повинно бути враховано Закон України "Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України кронавірусної хвороби COVID-19".

Також відповідач стверджує, що позивач, будучи обізнаним про існування та набрання законної сили рішенням Господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/5970/20 від 27.01.2021, всупереч діючому законодавству України, в інший спосіб просить суд стягнути з відповідача інші суми, за тим самим договором, про який вже йшла мова про розгляді справи №904/5970/20.

Щодо стягнення інфляційних втрат відповідач зазначає, що інфляційних втрат не було передбачено основним договором.

Крім того, відповідач зазначає, що позивач, самостійно на власний розсуд, вирішив не додержуючись умов договору звернуться до суду з позовом про стягнення з відповідача певної суми, замість стягнення заборгованості за рахунок предмета застави, за договором.

Відповідно до частини 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення (частина 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Відповідно до ч.5 ст.252 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 27.01.2021 у справі №904/5970/20, яке набрало законної сили 21.04.2021, встановлено, що 02.07.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Пьотінгер Україна" (Продавець) та Фермерським господарством "Пінк Агро" (Покупець) укладено договір купівлі-продажу сільськогосподарської техніки № 02072019/1 від 02.07.2019 (далі Договір).

Відповідно до пункту 1.1 Договору Продавець зобов`язується передати у власність Покупця, а Покупець оплатити та прийняти сільськогосподарську техніку, обладнання та аксесуари (далі - Товар). Найменування, модель Товару, найменування додаткового обладнання, аксесуарів, кількість та ціна зазначені у Специфікаціях (Додатках № 1, Додаток № 2), що є невід`ємною частиною цього Договору.

Ціна на товар формується виходячи з вартості товару в Євро (в еквіваленті, по курсу, передбаченому цим Договором) і встановлюється в українських гривнях (пункт 1.2 Договору).

Відповідно до пункту 2.2 Договору загальна сума Договору становить гривневий еквівалент 119 000,00 євро, що за встановленим у міжбанківській інформаційній системі "УкрДілінг" міжбанківським курсом продажу євро, сформованим на час закриття торгів (міжбанк, продаж 29, 7029 на день, що передує даті укладання Договору, тобто "01" 07 2019 р. становить 3 534 645,10 грн.), в тому числі ПДВ 589 107,52 (далі ціна товару на дату укладання Договору/ціна товару в гривнях на дату укладання Договору). Загальна сума Договору в євро та ціна товару в євро є остаточною та незмінною.

Остаточна ціна товару у гривнях формується по факту повної виплати Покупцем ціни товару у євро із урахуванням зобов`язань згідно пунктів 2.2, 2.7, 2.8 Договору. Для визначення остаточної ціни товару у гривнях сторони підписують додаткову угоду до Договору згідно 2.9 Договору.

Згідно з пунктом 2.8.2 Договору Продавцем у випадку порушення Покупцем порядку та обсягу здійснення платежів в гривнях, передбачених п. 4.1 Договору, в тому числі у випадку невиконання/неналежного виконання умов п.п. 2.8.1 Договору, на дату звернення до Покупця із вимогою (претензією тощо) та/або на дату звернення до суду з позовом до Покупця. Продавець при стягненні в судовому порядку суми основної заборгованості за Договором має право провести коригування щодо фактично здійснених платежів в порядку, визначеному Договором (на дату їх фактичного здійснення), та щодо суми основної заборгованості, що підлягає сплаті на момент подання позову, на дату відповідного звернення до суду (уточнення та зміни розміру позовних вимог до прийняття рішення). Коригування за даним пунктом може бути проведене Продавцем в односторонньому порядку незалежно від виконання Покупцем умов п.п. 2.8.1 п. 2.8 даного Договору.

Продавець зобов`язується передати товар Покупцю, а Покупець прийняти до 15.07.2019 (пункт 3.1 Договору).

Поставка товару здійснюється на умовах СРТ (Інкотермс 2010): с. Веселе, Криворізький р-н, Дніпропетровська обл. (пункт 3.2 Договору).

Згідно з пунктом 3.3 Договору передача товару Продавцем Покупцеві за кількістю, якістю і комплектністю відповідно до Специфікації (додаток № 1, додаток № 2) оформлюється видатковою накладною. При прийнятті товару до підписання видаткової накладної Покупець або уповноважений представник Покупця зобов`язаний перевірити асортимент, кількість товару, наявність явних недоліків товару.

Претензії щодо недопоставки товару або поставки товару з явними дефектами не приймаються Продавцем після підписання Покупцем або уповноваженим представником покупця видаткової накладної.

Пунктом 4.1 (в редакції додаткової угоди № 1 до Договору) сторони погодили, що оплата ціни товару в гривнях на дату укладання Договору здійснюється Покупцем шляхом виконання наступних платежів: 15 000,00 грн., 505, 00 євро до 25.12.2019, 178 068,89 грн., 5 995,00 євро до 30.07.2020, 867 324,64 грн., 29 200,00 євро до 30.07.2020, 2 474 251,57 грн., 83 300,00 євро до 30.08.2020.

В межах передбаченого Договором строку оплати відповідного чергового платежу Покупець здійснює на підставі даного Договору. Датою виконання Покупцем грошового зобов`язання вважається дата зарахування грошових коштів на рахунок Продавця. У разі недодержання Покупцем цієї умови Договору, вважається, що він належним чином виконав своє зобов`язання сплатити відповідний черговий платіж (його частини).

Договір вважається укладеним і є обов`язковим для сторін з моменту підписання його сторонами і діє до повного виконання сторонами свої зобов`язань за цим Договором, або до моменту його припинення відповідно до умов цього Договору (пункт 8.2 Договору).

На виконання умов спірного договору позивач здійснив поставку товару на загальну суму 3 534 645,10 грн., що було еквівалентно 119 000,00 євро станом на дату укладання договору, що підтверджується видатковою накладною № 2239 від 19.07.2019, підписаною уповноваженими представниками сторін.

Відповідач за отриманий товар розрахувався частково на загальну суму 15 000, 00 грн., що підтверджується банківськими виписками.

Доказів виконання зобов`язання щодо оплати товару в сумі 4 074 189,89 грн. в строки встановлені в договорі, відповідач не надав, як не надав і доказів такої сплати на момент розгляду справи №904/5970/20.

Пунктом 5.8 Договору сторони погодили, що у випадку прострочення Покупцем будь-якого з платежів, передбачених цим Договором, або його частини Покупець відповідно до положень цього Договору зобов`язаний сплатити на користь Продавця 5% процентів річних від простроченої суми, розмір яких встановлений сторонами згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 27.01.2021 у справі №904/5970/20, яке набрало законної сили 21.04.2021, стягнуто з Фермерського господарства "Пінк Агро" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Пьотінгер Україна" 4 074 189,89 грн. основного боргу, 36 236,72 грн. річних за загальний період прострочення з 26.12.2019 по 26.10.2020, 61 656,40 грн. судового збору.

У зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання, яке встановлене рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 27.01.2021 по справі №904/5970/20, позивачем нараховані 5% річних за період з 05.12.2020 по 01.11.2021 у сумі 185 250,75 грн. та інфляційні втрати за період з грудня 2020 року по вересень 2021 року у сумі 345 949,59 грн., які нараховані на суму 4 074 189,89 грн. основного боргу.

Предметом доказування у даній справі є обставини, пов`язані з наявністю прострочення виконання зобов`язання за договором, наявність підстав для стягнення інфляційних втрат та 5% річних до моменту повного виконання рішення суду.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Згідно з пунктом 1 частини 2, частиною 5 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Норми статті 1291 Конституції України визначають, що судове рішення є обов`язковим до виконання.

Суд враховує, що рішенням Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України", яке є в силу статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" джерелом права, визначено, що "право на справедливий судовий розгляд, гарантований статтею 6 § 1 Конвенції, повинно тлумачитися в світлі преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права як елемент спільної спадщини держав-учасниць. Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів ("Брумареску проти Румунії", § 61)".

Приписами статей 173, 175 Господарського кодексу України унормовано, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ця норма кореспондується з приписами частини першої статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 цього Кодексу встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом.

Положеннями статті 611 Цивільного кодексу України та статті 230 Господарського кодексу України унормовано, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Отже, з наведених норм права вбачається, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

За змістом статей 524, 533 - 535 і 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Згідно із частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, стаття 599 цього Кодексу передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Приписами статті 604 Цивільного кодексу України унормовано, що зобов`язання припиняється за домовленістю сторін. Зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація).

З аналізу вищевказаних норм закону слідує, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

У вказаному висновку суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, що викладена у постанові від 04.06.2019 року у справі № 916/190/18.

Таким чином, у разі коли судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Судовими рішеннями фактично тільки фіксується належна до стягнення сума боргу, однак, наявність таких рішень не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України сум.

При цьому, оскільки нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання, то і подальше застосування до таких сум наслідків передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України є правомірним.

За змістом частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідно до формулювання частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України стягнення інфляційних втрат та 5% річних нерозривно пов`язано зі сплатою основного боргу (боржник зобов`язаний сплатити не відсотки річних та інфляційні втрати, а саме суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції а також 5 % річних від простроченої суми).

З огляду на викладене, оскільки обставини стосовно наявності у відповідача обов`язку сплатити 4 074 189,89 грн. боргу встановлені рішенням господарського суду від 27.01.2021 у справі 904/5970/20, яке набрало законної сили 21.04.2021, суд дійшов висновку, що вказані обставини не потребують доказування та, у сукупності із наданими у даній справі доказами грошове зобов`язання не припинено, свідчать про обґрунтованість доводів позивача щодо порушення відповідачем грошового зобов`язання в сумі 4 074 189,89 грн., на яку позивачем, зокрема, здійснено нарахування 5% річних та інфляційних втрат.

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача у сумі 7 968,00 грн.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Пьотінгер Україна" до Фермерського господарства "Пінк Агро" про стягнення 185 250,75 грн. 5% річних, 345 949,59 грн. інфляційних втрат задовольнити повністю.

Стягнути з Фермерського господарства "Пінк Агро" (53080, Дніпропетровська область, Криворізький район, село Веселе, вул. Шкільна, буд. 12А, ідентифікаційний код 39027695) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Пьотінгер Україна" (08300, Київська область, м. Бориспіль, вул. привокзальна, буд. 50, ідентифікаційний код 34864680) 185 250,75 грн. 5% річних, 345 949,59 грн. інфляційних втрат та судовий збір у сумі 7 968,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення, шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Е.М. Бондарєв