ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" січня 2022 р. Справа№ 910/9095/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсака В.А.

суддів: Попікової О.В.

Євсікова О.О.

за участю секретаря судового засідання: Поливач В.Д.

за участю представника(-ів): згідно протоколу судового засідання від 19.01.2021,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго"

на рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2021, повний текст складено та підписано 19.10.2021

у справі № 910/9095/21 (суддя Стасюк С.В.)

за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго"

до Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг

про стягнення 620 516,07 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства "Полтаватеплоенерго" (надалі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" (надалі - відповідач) про стягнення 620 516,07 грн з державного бюджету України через Державну казначейську службу України майнової шкоди, яка завдана відповідачем.

Позовні вимоги обґрунтовані бездіяльністю відповідача, щодо не коригування тарифів, внаслідок чого у позивача виникла заборгованість перед Комунальним підприємством Полтавської обласної ради "Полтававодоканал".

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.09.2021 у справі №910/9095/21 у задоволенні позову відмовлено повністю у зв`язку із недоведеністю позивачем складу цивільного правопорушення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз Збут" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2021 у справі №910/9095/21 скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В апеляційній скарзі заявлено клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник посилається на те, що судом першої інстанції неповно досліджено обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

За твердженням позивача, заборгованість позивача за надані послуги з централізованого водопостачання перед Комунальним підприємством Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" утворилась в період дії необґрунтованого тарифу, який не було скориговано. Встановлення необґрунтованого тарифу підтверджується Актом фінансового аудиту № 05-24/2 від 21.02.2020 та Висновком судово-економічної експертизи № 18 від 21.10.2019, які безпідставно залишено судом поза увагою. Відтак, позивач зазначає, що в матеріалах справи наявні докази неможливості виконання зобов`язань позивачем перед Комунальним підприємством Полтавської обласної ради "Полтававодоканал", внаслідок неправомірних дій відповідача, що виявилися у встановленні тарифів, які є економічно необґрунтованими.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.11.2021 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Корсак В.А., судді: Євсіков О.О., Попікова О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.11.2021 постановлено витребувати у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/9095/21 та невідкладено надіслати їх до Північного апеляційного господарського суду. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, до надходження матеріалів справи №910/9095/21. Копію ухвали надіслано Господарському суду міста Києва.

17.11.2021 матеріали справи №910/9095/21 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.11.2021 поновлено Полтавському обласному комунальному виробничому підприємству теплового господарства "Полтаватеплоенерго" пропущений строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2021 у справі №910/9095/21. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2021 у справі №910/9095/21. Повідомлено учасників справи про призначення апеляційної скарги до розгляду на 13.12.2021 о 16:00 год. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі до 08.12.2021. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі до 08.12.2021. Доведено до відома учасників справи, що явка їх представників в судове засідання є необов`язковою.

У судовому засіданні від 13.12.2021 оголошено перерву до 19.01.2022 на 14:00 год.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просив апеляційну скаргу відхилити та оскаржене судове рішення залишити без змін, як правильне та обґрунтоване. Зокрема, відповідач зазначив, що позивачем не доведено наявність складу цивільного правопорушення, як умови відшкодування шкоди на користь позивача. Позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а Національна комісія, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг діяла в межах компетенції та повноважень, з дотриманням норм чинного законодавства України.

Явка представників сторін.

В судове засідання від 19.01.2022 з`явилися усі учасники справи.

Межі та строк розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутніх представника позивача та відповідача, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржене рішення у даній справі залишити без змін, виходячи з такого.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

Комунальне підприємство Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" звернулося в суд з позовом до Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" про стягнення 11 529 721,18 грн заборгованості на підставі Договору №110-6 від 02.10.2017 на надання послуг з централізованого водопостачання, з них: 11 056 740,49 грн - сума основного боргу, 386434,07 грн - пеня, 48 313,89 грн - інфляційні втрати, 38 232,73 грн - 3% річних.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 19.02.2020 у справі № 917/2199/19 суд закрив провадження у справі в частині вимог про стягнення суми основного боргу в розмірі 4 795 020,15 грн, стягнув з Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» на користь Комунального підприємства Полтавської обласної ради Полтававодоканал» 6 261 720,34 грн. основного боргу, 193 217,04 грн. пені, 48 313,89 грн. інфляційних, 38 232,73 грн. - 3% річних, 101 020,52 грн. судового збору, відмовив в позові в частині стягнення пені в сумі 193 217,04 грн.

Комунальне підприємство Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" звернулося з позовною заявою до Господарського суду Полтавської області про стягнення з Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" 12 359 900,85 грн, в тому числі 12 001 349,50 грн основного боргу, 237 529,31 грн пені, 55 335,65 грн інфляційних та 65 686,39 грн 3% річних.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 15.12.2020 у справі № 917/1228/20 стягнуто з Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" на користь Комунального підприємства Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" 113 489 грн 14 коп. пені, 65 686 грн 39 коп. 3% річних, 55 335 грн 65 коп. інфляційних втрат, 5 220 грн 00 коп. судового збору.

Позивач в межах даного позову зазначив, що рішеннями Господарського суду Полтавської області у справах № 917/2199/19 та №917/1228/20 стягнуто з Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" за послуги з централізованого водопостачання за період 2019-2020 на користь Комунального підприємства Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" 620 516,07 грн.

При цьому, за твердженнями позивача, прострочення платежів Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" перед Комунальним підприємством Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" за надані послуги з централізованого водопостачання виникло внаслідок встановлення Національною комісією, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг тарифу, який є економічно необґрунтованим.

Зокрема, позивач зазначає, що відповідачем штучно створені для Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" умови для накопичення заборгованості перед Комунальним підприємством Полтавської обласної ради "Полтававодоканал", що призвело до збитків і неможливості подальшого виконання зобов`язань. Внаслідок таких дій відповідача, у позивача зросла заборгованість перед Комунальним підприємством Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" з незалежних від дій та волі Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" обставин.

Посилаючись на викладене вище, позивач просить стягнути з відповідача 620 516,07 грн майнової шкоди, яка завдана Національною комісією, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Предметом позову у даній справі є вимога позивача про відшкодування йому 620 516,07 грн шкоди, яка завдана протиправною бездіяльністю відповідача.

Розглянувши апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що остання не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відшкодування майнової шкоди за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Відповідно до ст.ст. 1173 та 1174 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

На відміну від загальної норми ст. 1166 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальні норми ст. 1173 Цивільного кодексу України допускають можливість відшкодування шкоди незалежно від вини органу державної влади та його посадової або службової особи.

Таким чином, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій чи бездіяльності цього органу чи його посадових або службових осіб, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями чи бездіяльністю і заподіяною шкодою.

Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає цивільну відповідальність за заподіяну шкоду.

У спірних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки органу державної влади та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою полягає в тому, що протиправна поведінка завжди передує в часі шкідливому результату, що настав; шкідливий результат є наслідком саме цієї протиправної поведінки.

Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок.

Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, заподіяною потерпілому, є обов`язковою умовою настання відповідальності.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не будь-яких інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку заподіяну шкоду, а тільки за ту шкоду, яка заподіяна його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана якимись іншими обставинами. (Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 920/316/17).

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Під збитками розуміються втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування такого виду господарської санкції (правового наслідку порушення зобов`язання) як стягнення збитків з органу державної влади (Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг) необхідна наявність таких елементів складу цивільного (господарського) правопорушення, як: протиправна поведінка; збитки; причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками.

За відсутності хоч б одного з цих елементів господарсько-правова відповідальність не настає.

Враховуючи вищенаведені положення, позивачем не доведено наявності причинно-наслідкового зв`язку між протиправною бездіяльністю органу державної влади (Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг) та збитками, які позивач зазнав у зв`язку із стягненням з нього заборгованості за судовими рішеннями у справах № 917/2199/19 та № 917/1228/20 на користь Комунального підприємства Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" за невиконання відповідачем умов договору на надання послуг з централізованого водопостачання.

Дослідивши обставини цієї справи, суд дійшов висновку, що безпосередніми підставами (причинами) стягнення з позивача заборгованості за судовими рішеннями у справах № 917/2199/19 та № 917/1228/20 на користь Комунального підприємства Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" були не дії/бездіяльність відповідача у даній справі, а порушення Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства "Полтаватеплоенерго" умов укладеного із Комунальним підприємством Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" Договору на надання послуг з централізованого водопостачання.

За висновком колегії суддів, судом першої інстанції правомірно не прийнято до уваги доводи позивача про те, що встановлення необґрунтованого тарифу підтверджується Актом фінансового аудиту № 05-24/2 від 21.02.2020 та Висновком судово-економічної експертизи № 18 від 21.10.2019.

Щодо цих тверджень суд зазначає ані позивач, ані господарський суд не вправі самостійно визначати рівень тарифу, який є економічно вигідним для позивача, оскільки установлення тарифу є виключною компетенцією органу державного регулювання (регулятора). В силу того, що тариф відноситься до правової (юридичної категорії), питання щодо його розміру не може бути віддано на вирішення судової експертизи або фінансового аудиту.

Таким чином, суд апеляційної інстанції не вбачає порушення вимог п.2 ч.4 статті 238 ГПК України та відхиляє наведені доводи скаржника про помилкове неврахування судом першої інстанції у розгляді цього спору, поданого позивачем Акту фінансового аудиту № 05-24/2 від 21.02.2020 та Висновку судово-економічної експертизи № 18 від 21.10.2019.

З огляду на таке, суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено належними та достатніми доказами наявності причинно-наслідкового зв`язку між протиправною бездіяльністю органу державної влади (Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг) та збитками, які позивач зазнав у зв`язку із стягненням з нього заборгованості за судовими рішеннями у справах № 917/2199/19 та № 917/1228/20 на користь Комунального підприємства Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" за невиконання відповідачем умов договору на надання послуг з централізованого водопостачання.

Підсумовуючи наведене, у задоволенні позовних вимог Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" до Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про стягнення 620 516,07 грн правомірно відмовлено судом першої інстанції.

Доводів та доказів, які б слугували підставою для скасування оскарженого рішення скаржником не наведено. Саме лише прагнення скаржника ще раз розглянути та оцінити ті самі обставини справи і докази в ній не є достатньою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Суд зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

З приводу висвітлення всіх доводів відповідача суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України", no. 4241/03 від 28.10.2010 Суд повторює, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Відтак, усі інші доводи та міркування скаржника, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду першої інстанції та суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Нормою ст. 276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, доводи апеляційного оскарження є необґрунтованими, підстав для зміни чи скасування оскарженого рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 129 ГПК України та, у зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги, покладаються на скаржника.

Керуючись Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2021 у справі №910/9095/21 залишити без змін.

3. Матеріали справи повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови суду складено та підписано - 31.01.2022, після входу судді Євсікова О.О. з відпустки.

Головуючий суддя В.А. Корсак

Судді О.В. Попікова

О.О. Євсіков