ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2022 року Справа № 923/1559/21

Господарський суд Херсонської області у складі судді Нікітенка С.В., розглянувши справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОСЕНС", м. Запоріжжя, ,

до: Приватного акціонерного товариства "Каховський завод електрозварювального устаткування", м. Каховка, Херсонська область, ,

про стягнення 467164,66 грн.

Розгляд справи здійснюється без повідомлення (виклику) учасників справи.

Обставини справи.

29 листопада 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОСЕНС" звернулось до Господарського суду Херсонської області з позовною заявою про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Каховський завод електрозварювального устаткування" суми заборгованості у розмірі 467164,66 грн, з якої: 431957,68 грн - сума основного боргу, 28940,65 грн - сума штрафу, 2378,72 грн - сума 3% річних та 3887,61 грн сума інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на порушення відповідачем умов Договору № 0120/10п від 02 січня 2020 року, в частині проведення розрахунків за поставлений товар. За твердженням позивача, відповідачу згідно умов договору було поставлено продукцію, однак останнім в свою чергу не в повному обсязі здійснено розрахунок за поставлений товар, за підрахунками позивача сума заборгованості становить 431957,68 грн. Оскільки відповідачем порушено строки виконання зобов`язань за договором, позивачем, на підставі ст.ст. 526, 530, 549-554, 625, 655 Цивільного кодексу України нараховано та заявлено до стягнення штраф, 3% річних та інфляційні втрати.

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 29.11.2021 визначено суддю по справі - Нікітенко С.В.

Ухвалою від 03 грудня 2021 року суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі № 923/1559/21, розгляд справи визначено здійснювати за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників провадження.

Цією ж ухвалою суд запропонував відповідачу надати відзив на позовну заяву з документальним обґрунтуванням викладених в ньому обставин та заперечення (в разі надходження відповіді на відзив), а позивачу - відповідь на відзив та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, відповідно до ч. 7 ст. 252 ГПК України у встановлені строки.

Ухвала суду про відкриття провадження у справі направлена сторонам рекомендованою поштою з повідомленням, у відповідності до вимог частини 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Згідно з положеннями частини 6 статті 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є зокрема день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Матеріали справи містять докази вручення ухвали суд від 03.12.2021 позивачу та відповідачу (т.1, а.с. 86, 87).

У відповідності до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частинною третьою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному вебпорталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Відповідач, відзиву на позовну заяву суду не надав, про причини неподання відзиву суд не повідомив.

Також матеріли справи і не містять клопотання відповідача про продовження строків для надання відзиву, тощо.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до вимог ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Зважаючи на те, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України не подав до суду відзив на позовну заяву, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами, відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, суд,

в с т а н о в и в :

Матеріали справи свідчать, що 02 січня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОСЕНС" (надалі - позивач або постачальник) і Приватним акціонерним товариством "Каховський завод електрозварювального устаткування" (надалі - відповідач або покупець) був укладений договір на постачання № 0120/10п (надалі - Договір).

За умовами Договору постачальник зобов`язується передати (поставити) в умовлені договором терміни покупцеві продукцію виробничо-технічного призначення фірми "SIEMENS", а покупець зобов`язується прийняти продукцію і сплатити за неї певну грошову суму відповідно до умов Договору (п.1.1. Договору).

Сторонами Договору визначено, що під продукцією виробничо-технічного призначення розуміється електротехнічна продукція (далі по тексту - товар або товари) (п. 1.2. Договору).

Відповідно до п. 1.3. Договору найменування, асортимент, комплектність, одиниця виміру, кількість, ціна, загальна вартість і термін поставки товару вказуються в специфікаціях (далі «Специфікації» і «Технічна специфікація») та/або рахунках, узгоджених сторонами в окремому порядку на кожну партію товару

Цей Договір вступає в дію з моменту підписання його Сторонами та діє до 31 грудня 2020 року включно, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх обов`язків згідно даного Договору (п.10.1 Договору).

Доказів про відмову від договору чи його розірвання у визначеному законодавством порядку суду не надано

Сторонами Договору встановлено, що ціна на товар є договірною і не є фіксованою. Загальна сума Договору складається з суми вартості Товарів, вказаних у всіх Специфікаціях та/або рахунках до даного Договору (п.2.1 Договору).

За умовами п. 2.2. Договору ціна на Товар вказується в гривні разом з еквівалентом в Євро (EUR) Ціна на Товар узгоджується Сторонами і вказується в Специфікації та/або рахунках. Ціна Товару змінюється в залежності від курсу Євро: при зміні курсу продажу євро (EUR) понад 3 % на Міжбанківській валютній біржі до гривні у порівнянні з курсом на день оплати перших 10%, ціна Товару за договором автоматично змінюється паралельно зі зміною курсу продажу євро (EUR) на Міжбанківській валютній біржі до гривні. У разі зміни ціни, Постачальник має право провести перерахунок ціни і вартості неоплаченого Товару, а Покупець зобов`язаний здійснити їх оплату Підставою для оплата є даний Договір та рахунки-фактури. При перевищенні термінів оплати Товару встановлених в п. 3.3. Договору або Специфікації та/або рахунках встановлений в даному пункті принцип зміни ціни зберігається до повної оплати Товару.

Сторонами Договору визначено наступний порядок проведення розрахунків: Валюта Договору і платежу - українська гривня (UAN) (п. 3.1 договору).

Датою платежу за Договором вважається дата зарахування грошових коштів на рахунок постачальника (3.2. Договору).

Оплата за товар здійснюється покупцем на підставі рахунку-фактури, виставленого постачальником, в розмірі 10% (десять відсотків) від загальної вартості Специфікації та/або рахунку протягом 3-х банківських днів, інші 90% (дев`яносто відсотків) - протягом 30 календарних днів з моменту передачі товару по видатковій накладній уповноваженому представнику покупця (якщо інший порядок не буде передбачено в Специфікації та/або рахунках) (п.3.3 Договору).

Пунктом 4.3. Договору встановлено, що термін оплати розраховується з моменту отримання Постачальником з боку Покупця передоплати в розмірі 10% від загальної суми рахунку (згідно п.3.3. договору), а також гарантійного листа на розміщення замовлення.

Відповідно до пунктів 4.6. та 4.7 Договору датою поставки товару вважається дата, зазначена в накладній на товар. Право власності на товар виникає у покупця з моменту переходу до нього ризиків втрати або пошкодження товару згідно з умовами базису поставки по Інкотермс, 2010.

Згідно п. 6.3. Договору постачальник зобов`язується разом із товаром надати покупцеві оригінали наступних документів: видаткова накладна; рахунок-фактура.

Сторонами Договору погоджено, що покупець у разі порушення строків оплати за товар (згідно п.3.3.), сплачує на користь постачальника штраф в розмірі 0,1% від ціни товару, за кожен день прострочення (п. 8.3 Договору).

Позивач вказує, що ТОВ "ТЕХНОСЕНС" здійснено поставку продукції на 481439,08 грн., проте, відповідачем частково було здійснено оплату за поставлену позивачем продукцію. За розрахунками позивача залишок заборгованості ПрАТ "Каховський завод електрозварювального устаткування" становить 431957,68 грн.

Позивач вказує, що з метою досудового врегулювання спору на адресу відповідача було направлено лист з повідомленням про наявність боргу.

У зв`язку з порушення відповідачем строків проведення розрахунків за поставлений товар, позивачем нараховано та заявлено до стягнення суму штрафу у розмірі 28940,65 грн, суму 3% річних у розмірі 2378,72 грн та суму інфляційних втрат у розмірі 3887,61 грн.

Таким чином, виник спір, який підлягає вирішенню у судовому порядку.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОСЕНС" підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Предметом доказування у даній справі є обставини щодо поставки позивачем відповідачу товару на суму 431957,68 грн та наявність заборгованості останнього.

Частиною першою статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

У відповідності до статті 509 Цивільного кодексу України та статті 173 Господарського кодексу України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписами статті 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною 1 статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Матеріалами справи свідчать, що між сторонами у справі укладений договір, який за своїм змістом та правовою природою є договором поставки.

У відповідності до ч. 1, 6 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

За змістом частини першої статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу (частина перша статті 691 Цивільного кодексу України).

За приписами статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Матеріали справи свідчать, що позивач на виконання умов Договору поставив відповідачу за специфікаціями № 1 від 23.01.2020, № 2 від 23.01.2020, № 3 від 02.01.2020 продукцію на загальну суму 1095893,40 грн.

Зазначеними специфікаціями сторони погодили найменування товару, що поставляється, кількість одиниць, ціну, загалу вартість поставки та терміни поставки.

Позивачем виставлено відповідачу наступні рахунки на оплату товару згідно Договору:

- рахунок № 68 від 23 січня 2020 на загальну суму 89819,76 грн;

- рахунок № 69 від 23 січня 2020 на загальну суму 150849,78 грн;

- рахунок № 86 від 28 січня 2020 на загальну суму 89819,76 грн;

- рахунок № 89 від 28 січня 2020 на загальну суму 150849,78 грн;

Покупець платіжним дорученням №1327 від 14.02.2020 сплатив постачальнику 31517,40 грн. та платіжним дорученням №1356 від 14.02.2020 сплатив постачальнику 17964 грн.

Надалі, позивач на виконання умов Договору поставив відповідачу продукцію за наступними видатковими накладними, які підписані обома сторонами без будь-яких претензій і зауважень:

- видаткова накладна № 1049 від 17.08.2021 на суму 89819,76 грн в тому числі ПДВ 14969,96 грн;

- видаткова накладна № 1050 від 17.08.2021 на суму 150849,78 грн в тому числі ПДВ 25141,63 грн;

Видаткова накладна № 1051 від 17.08.2021 на суму 89819,76 грн в тому числі ПДВ 14969,96 грн;

Видаткова накладна № 1052 від 17.08.2021 на суму 150849,78 грн в тому числі ПДВ 25141,63 грн.

Також факт поставки продукції позивачем відповідачу підтверджено наступнимидоказами у справі:

- Товарно транспортна накладна № Р1049 від 17.08.20201 Прийом товару с боку Покупця здійснювала Ткачик Т.М. (інженер) за довіреністю № 14 від 10.08.21;

- Товарно транспортна накладна № Р1050 від 17.08.20201 Прийом товару с боку Покупця здійснювала Ткачик Т.М. (інженер) за довіреністю № 14 від 10.08.21;

- Товарно транспортна накладна № Р1051 від 17.08.20201 Прийом товару с боку Покупця здійснювала Ткачик Т.М. (інженер) за довіреністю № 14 від 10.08.21;

- Товарно транспортна накладна № Р1052 від 17.08.20201 Прийом товару с боку Покупця здійснювала ОСОБА_1 (інженер) за довіреністю №14 від 10.08.21;

Таким чинимо матеріали справи містять докази поставки позивачем відповідачу продукції на суму 481439,08грн.

На підставі вказаних поставок позивачем оформлені податкові накладні, які зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних, що підтверджується відповідними квитанціями, копії яких містяться в матеріалах справи.

Матеріали справи свідчать, що позивачем було направлено на адресу відповідача лист з повідомленням про наявність заборгованості та повідомленням про необхідність здійснити розрахунки до 16.09.2021.

Листом № 22/1129 від 16.09.2021 ПрАТ "Каховський завод електрозварювального устаткування" підтвердив факт наявності заборгованості.

Отже, матеріалами справи підтверджується та не спростовано відповідачем, що позивач здійснив поставку товару відповідачу на суму 481439,08 грн.

Проте, відповідачем частково було здійснено оплату поставленого товару. Станом на день звернення позивача з даним позовом до суду у відповідача наявна заборгованість перед позивачем у розмірі 431957,68 грн.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням приписів п. 3.3. Договору та ч.1 ст. 530 ЦК України відповідач зобов`язаний був здійснити розрахунок з позивачем за поставлений товар в строк по 16.09.2021, однак відповідачем не було виконано вказаних вимог Закону та Договору.

Доказів сплати, заперечень або спростування заявленої до стягнення суми основного боргу у розмірі 431957,68 грн відповідачем суду не надано.

З огляду на викладене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 431957,68 грн є доведеними і обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині стягнення штрафу, 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Згідно із частинами першою, другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказані інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування за загальним правилом здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи із суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Разом з тим, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже при нарахуванні інфляційних та річних основними складовими частинами нарахування є сума заборгованості, період заборгованості та розмір процентів та коефіцієнтів, які діють у такий період.

Частиною 1 ст. 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями у ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ст. 230 ГК України).

Право на нарахування штрафу сторони узгодили в п. 8.3. Договору відповідно до якого покупець у разі порушення строків оплати за товар (згідно п. 3.3.), сплачує на користь постачальника штраф в розмірі 0,1% від ціни товару, за кожен день прострочення.

Судом перевірено правильність виконаних позивачем розрахунків штрафу, 3 % річних та інфляційних втрат (т. 1, а.с. 4), та встановлено, що вони є вірними.

З огляду на викладене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми штрафу у розмірі 28940,65 грн, суми 3% річних у розмірі 2378,72 грн та суми інфляційних втрат у розмірі 3887,61 грн., є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідач, позовні вимоги належними та доступними засобами доказування не спростував, а наявні в матеріалах справи докази свідчать про обґрунтованість позовних вимог.

Згідно частини третьої статті 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню.

Згідно зі ст.ст. 123, 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 7007,47 грн.

Керуючись статтями 123, 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд,

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Каховський завод електрозварювального устаткування" (74800, Херсонська область, м. Каховка, вул. Пушкіна, 109, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОСЕНС" (69098, місто Запоріжжя, вул. Магістральна, будинок 92, квартира 96, ) суму основного боргу у розмірі 431957,68 грн, суму штрафу у розмірі 28940,65 грн, суму 3 % річних у розмірі 2378,72 грн, суму інфляційних втрат у розмірі 3887,61 грн та суму судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 7007,47 грн.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення підписано 31.01.2022.

Суддя С.В. Нікітенко