СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2022 року м. Харків Справа № 922/3104/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Здоровко Л.М., суддя Плахов О.В.,

за участю секретаря судового засідання Ламанова А.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явилися;

від відповідача: не з`явилися;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Брент+", м. Харків (вх. № 3202 Х/2),

на рішення Господарського суду Харківської області від 27.09.2021 (повний текст складено 27.09.2021) у справі №922/3104/21 (суддя Лавренюк Т.А.),

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ексімп Транс", м.Харків,

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Брент+", м.Харків,

про стягнення 243000,00грн,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 Товариство з обмеженою відповідальністю "Ексімп Транс" (надалі - ТОВ "Ексімп Транс") звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Брент+" (надалі - ТОВ "Брент+") про стягнення 243000,00грн попередньої оплати за Договором поставки нафтопродуктів №4035 від 29.04.2020. Крім того, у позовній заяві ТОВ "Ексімп Транс" просив покласти на ТОВ "Брент+" судові витрати, які складаються з 3645,00грн судового збору, 18500,00грн витрат на професійну правничу допомогу та 6000,00грн гонорару успіху, який має бути сплачений позивачем адвокату.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на неналежне виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором поставки нафтопродуктів №4035 від 29.04.2020 в частині повної та своєчасної поставки продукції (дизельного палива).

Рішенням Господарського суду Харківської області від 27.09.2021 у справі №922/3104/21 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з ТОВ "Брент+" на користь ТОВ "Ексімп Транс" 243000,00грн попередньої оплати, 3645,00грн судового збору, 24500,00грн витрат на професійну правничу допомогу.

Не погодившись із вищевказаним рішенням, ТОВ "Брент+" звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 27.09.2021 у справі №922/3104/21 та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, скаржник посилається на порушення місцевим судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, вважає висновки, викладені в оскаржуваному рішенні такими, що не відповідають дійсності.

В обґрунтування своїх доводів скаржник зазначає наступне:

1) Судом першої інстанції порушено вимоги п. 1 ч. 5 ст. 12 та ст. 247 ГПК України та безпідставно віднесено дану справу до категорії малозначних та розглянуто її у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, оскільки:

- предмет спору цієї справи містить ознаки, за яких її не можна було розглядати в такому порядку;

- для відповідача ця справа має виняткове значення, оскільки основною специфікою його господарської діяльності є торгівля пальним, обслуговування наземного транспорту, допоміжна діяльність у сфері транспорту, тощо;

2) Щодо суті позовних вимог, то відповідач позов не визнає у повному обсязі, вважає його необґрунтованим та безпідставним, мотивуючи свою позицію тим, що Договір поставки нафтопродуктів №4035 від 29.04.2020 був підписаний з боку позивача шляхом приєднання до умов Договору із використанням електронного кабінету, і оригіналу договору у позивача ніколи не було, а той, що доданий до позову - це договір, який було "скачано" через електронний кабінет програми "Дизель-менеджер", яка використовується позивачем для ознайомлення із договором, для приєднання до умов даного договору та його подальшого використання сторонами (подання замовлень на купівля палива, виставлення рахунків-фактур, рахунків на оплату та інше). Разом із цим, після надходження оплати за паливо "придбані літри палива чекають покупця в його особистому кабінеті", до якого відповідач не має доступу, і тільки той, хто має доступ до особистого кабінету має можливість використовувати паливо на свій розсуд. Водночас інформація і документи формуються в електронному кабінеті автоматично без фізичного їх підписання.

За твердженням скаржника, доказом того, що продавець за договором виставляв рахунок-фактуру на замовника палива (позивача) через сформований позивачем свій кабінет із назвою "TIROL", є безпосередньо сам рахунок-фактура. В рахунку-фактурі зазначається дані замовника, яке саме паливо прибав замовник та за якою ціною. Після виставлення вказаного рахунку-фактури, саме від позивача відповідач отримав оплату за паливо по даному рахунку-фактурі. Придбане паливо було поставлено в той кабінет платника, через який відповідач отримував замовлення на придбання палива та через який виставлявся рахунок-фактура.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.10.2021 для розгляду справи сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Здоровко Л.М., суддя Плахов О.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.11.2021 поновлено ТОВ "Брент+" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Харківської області від 27.09.2021 у справі №922/3104/21; відкрито апеляційне провадження за вказаною скаргою; встановлено учасникам судового процесу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань та письмових пояснень з доказами його надсилання іншим учасникам в порядку ст. 263 ГПК України до 06.12.2021; призначено справу до розгляду на 20.12.2021 о 10:00 год.

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов на адресу апеляційного суду 06.12.2021 ТОВ "Ексімп Транс" заперечує проти доводів та вимог апеляційної скарги, просить залишити оскаржуване рішення місцевого суду без змін. Позивач не погоджується з доводами апеляційної скарги щодо підписання Договору поставки нафтопродуктів №4035 від 29.04.2020 шляхом приєднання до його через електронний кабінет. Зазначає, що сам Договір №4035 від 29.04.2020 був укладений між сторонами у звичайний спосіб, шляхом власноручного підписання вказаної угоди представниками сторін та скріплення підписів печатками підприємств. Ніякого електронного кабінету в програмі "Дизель-менеджер", чи іншій у позивача не було. Більше того, вказаною програмою позивач ніколи не користувався. Усі твердження відповідача про використання електронного кабінету саме позивачем не мають будь-яких підстав та не підтверджені будь-якими доказами.

Позивач також зазначає, що ніякого рахунку на неіснуючий кабінет позивача з назвою "TIROL" відповідач не виставляв. Рахунок був виставлений на ім`я ТОВ "Ексімп Транс" і саме позивач, а не будь-яка інша особа здійснила оплату за пальне проти виставленого відповідачем рахунку. Крім того, позивач вважає безпідставними доводи апеляційної скарги відносно того, що паливо було поставлене у віртуальний кабінет, оскільки ТОВ "Ексімп Транс" постійно (у т.ч. до виникнення спору) отримував пальне на заправних станціях (пунктах реалізації) відповідача, шляхом заправки належних ТОВ "Ексімп Транс" автомобілів. При цьому ані позивач, ані його водії ніколи не відвідували ніяких віртуальних кабінетів. Також позивач акцентує увагу на тому, що він неодноразово звертався до відповідача з вимогою про реальну передачу оплаченого пального, однак такі вимоги залишилися без реагування ТОВ "Брент+". У вказаному відзиві позивач також просить стягнути з ТОВ "Брент+" на користь ТОВ "Ексімп Транс" 4500,00грн понесених витрат на правничу допомогу адвоката.

17.12.2021 на адресу апеляційного суду від ТОВ "Брент+" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

20.12.2021 на адресу апеляційного суду від ТОВ "Ексімп Транс" надійшло клопотання про слухання справи без участі представника позивача за наявними у справі документами.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.12.2021 задоволено клопотання ТОВ "Брент+" та відкладено розгляд справи на 24.01.2022 о 14:15 год. Крім того, зобов`язано позивача та відповідача надати оригінал рахунку-фактури №272466 від 24.06.2021 для огляду у судовому засіданні.

20.01.2022 на адресу апеляційного суду від ТОВ "Ексімп Транс" надійшла заява з приводу ухвали суду від 20.12.2021, в які останнє виклало додаткові письмові пояснення щодо обставин справи, зокрема про наступне:

- позивач зазначає про відсутність в нього оригіналу рахунку-фактури №272466 від 24.06.2021 з "мокрою" печаткою та оригінальним підписом ТОВ "Брент+", а також про те, що такого документу в натурі не існує, оскільки весь дкументообіг між сторонами здійснювався шляхом обміну простими електронними листами без використання ЕЦП; вказаний рахунок-фактура був отриманий з електронної адреси відповідача - 24.06.2021, і того ж дня була проведена оплата в розмірі 243000,00грн; електронний лист з рахунком-фактурою зберігається в електронній переписні сторін, а його копія додана до цієї заяви;

- позивач ніколи електронним кабінетом на сайті відповідача не користувався, не був ідентифікований на цьому сайті, власних даних не вносив, будь-яких паролів для доступу до сайту від відповідача не отримував; видача пального завжди відбувалася як реальна операція заправки дизпалива у баки транспортних засобів позивача на заправних станціях відповідача; ніякої поставки пального у віртуальний кабінет позивача не могло бути, адже такого кабінету не існувало (незважаючи на можливість створення такого кабінету за умовами Договору);

- позивач також просить врахувати, що відповідно до п. 2.3. Договору - передача паливно-мастильних матеріалів здійснюється шляхом заправки транспортних засобів покупця через пункти реалізації (окрім міст Львів та Мелітополь), без обмеження термінів, після оплати ПММ відповідно до п.3.2. Договору на підставі електронних талонів чи паливних карт;

- з огляду на те, що всупереч умов Договору ані паливних карт, ані електронних талонів відповідач позивачу не видавав та у будь-який спосіб не направляв (до виникнення спору), тому заправка автомобілів позивача здійснювалася в описаний вище спосіб - на заправних станціях згідно списку транспортних засобів, який направлявся позивачем відповідачу.

Уповноважені представники учасників справи у судове засідання 24.01.2022 не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи всі сторони повідомлялись належним чином. Позивач просив суд роглядати справу без участі його представника.

Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників справи про день, час та місце розгляду справи, в матеріалах справи містяться докази повідомлення всіх учасників судового процесу, та те, що явка представників учасників судового процесу в судове засідання не визнана обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу у даному судовому засіданні за відсутності представників учасників справи, у зв`язку з чим переходить до її розгляду по суті.

Згідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 наведеної статті передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як встановлено господарським судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 29.04.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ексімп Транс" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Брент+" (постачальник) укладено Договір поставки нафтопродуктів за №4035 (надалі - Договір), за умовами якого постачальник зобов`язався передавати у власність покупця на умовах оптової торгівлі через Пункти реалізації паливно-мастильних матеріалів (окрім міст Львів та Мелітополь), а позивач приймати у власність паливно-мастильні матеріали (надалі - ПММ) та оплачувати їх вартість на умовах, передбачених даним Договором (а.с.6-8, т.2).

За умовами п. 2.3. цього Договору передача ПММ здійснюється шляхом заправки транспортних засобів позивача через Пункти реалізації (окрім міст Львів та Мелітополь), без обмеження термінів, після оплати ПММ відповідно до пункту 3.2. Договору на підставі електронних талонів чи паливних карт. Пункти реалізації ПММ виконують роль складу, передплаченого позивачем. Сторони домовилися, що відповідач зобов`язаний зберігати ПММ, оплачені позивачем, до їх передачі позивачу, в повному обсязі.

У п. 3.1. Договору сторони погодили, що продаж ПММ здійснюється виключно безготівковим розрахунком. Розрахунок за ПММ проводиться Покупцем шляхом попереднього перерахування грошових коштів на рахунок Постачальника. Оплата за ПММ проводиться Покупцем в залежності від бажаного обсягу вибірки ПММ на підставі наданого Постачальником рахунку, відповідно до умов даного Договору. Перерахування грошових коштів Покупцем повинно бути здійснено протягом 1 (одного) банківського дня з моменту отримання рахунку. За домовленістю сторін рахунком може бути передбачений інший строк оплати Товару.

Ціна та кількість ПММ зафіксована на момент надходження грошових коштів згідно з рахунком. Виконанням позивачем умов оплати нафтопродуктів вважається момент зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок відповідача. Позивач має право без термінів після оплати отримати ПММ в Пунктах реалізації відповідача в межах оплаченого ліміту в літрах (п. 3.2. Договору).

Передача ПММ покупцю (пред`явнику паливних карт), відповідно до п.п. 3.4., 3.5. Договору, здійснюється лише за умови фактичної наявності ПММ на пункті реалізації ПММ на момент проведення Транзакції. Передача ПММ покупцю здійснюється через Пункти реалізації шляхом Транзакцій через надходження на пункт реалізації ПММ паливної карти чи електронного талону відпуску палива з дотриманням встановлених позивачем Лімітів за показниками сумарних лічильників паливнороздавальної колонки, або Актом відпуску нафтопродуктів при неможливості обслуговування паливної картки.

Відповідно до п. 4.3. Договору постачальник зобов`язався, зокрема, поставляти ПММ покупцю на умовах, передбачених даним договором, здійснювати передачу ПММ через Пункти реалізації на всю кількість об`єму у межах проведеної оплати за ціною в період оплати.

Даний договір набирає сили з моменту його підписання сторонами та діє протягом одного року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань по даному договору (п. 7.1. Договору).

Сторони у п. 7.3. Договору погодили, що закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від виконання тих зобов`язань, які виникли за договором протягом строку його дії та залишилися невиконаними.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору поставки нафтопродуктів №4035 від 29.04.2020 позивачем згідно виставленого відповідачем рахунку рахунку-фактури №272466 від 24.06.2021 було оплачено шляхом попереднього перерахування відповідачу кошти у сумі 243000,00грн за 10.000 літрів дизельного палива, що підтверджується платіжним дорученням №2784 від 24.06.2021 (а.с.10, т.1).

Отже, згідно виставленого рахунку-фактури №272466 від 24.06.2021 відповідач був зобов`язаний відпустити позивачу 10.000 літрів дизельного палива за ціною 24,30грн/л.

Проте, в порушення умов Договору поставки нафтопродуктів №4035 від 29.04.2020 відповідач дизельне паливо позивачу не відпустив, у зв`язку з чим позивач звернувся на його належну юридичну адресу, що вказана також і у Договорі, із вимогою б/н від 06.07.2021 про негайне виконання зобов`язань за Договором (а.с. 11-12, т.1), яка містила вимогу або негайно забезпечити відпуск пального у кількості 19177л (частина пального була оплачена на підставі іншого рахунку-фактури) для автомобілів ТОВ "Ексімп Транс", або у випадку неможливості подальшого відпуску пального на користь ТОВ "Ексімп Транс" - повернути покупцю сплачені кошти у сумі 466758,10грн (частина коштів оплачена по іншому рахунку).

15.07.2021 позивач вдруге звернувся до відповідача з вимогою поставити пальне або повернути грошові кошти.

Вказані вимоги позивача про відпуск пального або повернення грошових коштів залишені відповідачем без відповіді та задоволення.

Звертаючись до господарського суд першої інстанції із даним позовом, ТОВ "Ексімп Транс" посилається на те, що ТОВ "Брент+" взяті на себе зобов`язання не виконав, оплачений позивачем товар не поставив та не повернув кошти, отримані в якості передплати за непоставлений товар, у зв`язку з чим, на думку позивача, наявні підстави для стягнення з відповідача у судовому порядку суми попередньо перерахованих коштів за Договором №4035 від 29.04.2020 у розмірі 243000,00грн.

Як вже вказувалось вище, Господарським судом Харківської області 27.09.2021 ухвалено оскаржуване рішення у справі №922/3104/21, яким позовні вимоги задоволено повністю та стягнуто з відповідача на користь 243000,00грн попередньої оплати за договором, а також суми судових витрат.

Приймаючи вказане рішення, господарський суд першої інстанції виходив з наявності у позивача права вимагати повернення здійсненої ним на користь відповідача передплати за Договором, оскільки відповідач свої договірні зобов`язання належним чином не виконав і товар (дизельне паливо у кількості 10.000 літрів на суму 243000,00грн) не поставив. У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач поставив позивачу товар, за який було проведено попередню оплату у розмірі 243000,00грн, а також відсутні докази її повернення, тому позовні вимоги про стягнення цієї суми грошових коштів визнано судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Надаючи кваліфікацію спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції погоджується з правильністю правових висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову з огляду на таке.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. ст. 625, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України, ч. 1 ст. 173 ГК України).

Оцінивши зміст даного Договору поставки нафтопродуктів №4035 від 29.04.2020 з якого виникли цивільні права та обов`язки сторін спору, суд дійшов висновку, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм ст. 712 ЦК України та ст.ст. 264 - 271 ГК України. До вказаного правочину також застосовуються норми ЦК України, які регулюють правила купівлі-продажу (ст.ст. 655 - 697 ЦК України).

Дослідивши наявну в матеріалах справи копію Договору поставки нафтопродуктів №4035 від 29.04.2020 (а.с. 6-8, т.1), судовою колегією встановлено, що цей правочин укладено у простій письмовій формі, підписано та скріплено печатками уповноваженими представниками сторін, а саме: зі сторони ТОВ "Брент+" - директором Богдан В.В., а ТОВ "Ексімп Транс" - директором Мединським Ю.В.

Наведеним спростовуються доводи скаржника відносно того, що вказаний договір не укладався шляхом фізичного підписання сторонами, а був укладений шляхом приєднання ТОВ "Ексімп Транс" до умов Договору із використанням електронного кабінету.

За приписами ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товари у власність покупця для виконання його підприємницької діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовують загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За змістом ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (ч. 1 ст. 656 ЦК України).

Статтею 663 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 693 ЦК України передбачено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

У постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 910/5444/17 зроблено висновок щодо застосування статті 693 ЦК України. Так Верховний Суд зазначив, що зі змісту ч.ч. 1 та 2 ст. 693 ЦК України вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця (п. 21 названої постанови).

Законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, а тому останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі позову.

Застосування ч. 2 ст. 693 ЦК України залежить від обставин щодо фактичної поставки/непоставки товару.

Отже, відсутність дій відповідача щодо поставки товару надає позивачу право на "законне очікування", що йому будуть повернуті кошти попередньої оплати. Неповернення відповідачем цих коштів прирівнюється до порушення права на мирне володіння майном (рішення ЄСПЛ у справах Брумареску проти Румунії" (п. 74), "Пономарьов проти України" (пункт 43), "Агрокомплекс проти України" (п. 166).

З досліджених матеріалів справи судом встановлено, що відповідачем не було надано доказів на підтвердження того, що ним було поставлено (відпущено) обсяг пального (10.000 л), яке було оплачено позивачем згідно рахунку-фактури №272466 від 24.06.2021 на суму 243000,00грн, що підтверджено платіжним дорученням №2784 від 24.06.2021, як і не надано доказів виконання вимог позивача від 06.07.2021 та від 15.07.2021.

При цьому, за приписами ст. 19 ГПК України особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення претензії чи позову.

У цьому випадку ухилення відповідача від виконання своїх зобов`язань за Договором з поставки товару або повернення попередньої оплати змусило позивача звернутися до господарського суду із позовом у цій справі.

Враховуючи встановлені обставини справи, наведені приписи законодавства, а також висновки Верховного Суду, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого суду щодо наявності правових підстав для стягнення з ТОВ "Брент+" на користь ТОВ "Ексімп Транс2 суми попередньої оплати за непоставлене за Договором дизельне паливо у кількості 10.000 літрів на суму 243000,00грн, оскільки, як було вище встановлено судом, покупець - ТОВ "Ексімп Транс" належним чином виконав умови Договору поставки, перерахувавши постачальнику повну суму передоплати за товар, а постачальник - ТОВ "Брент+" в порушення взятих на себе зобов`язань після отримання суми попередньої оплати, не поставив ТОВ "Ексімп Транс" дизельне пальне у кількості 10.000 літрів на вказану суму, внаслідок чого покупець вправі вимагати повернення вказаної вартості непоставленого товару в силу ч. 2 ст. 693 ЦК України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при вирішенні спору було правильно застосовано ч. 2 ст. 693 ЦК України, а тому ухвалене у цій справі рішення відповідає нормам матеріального права, що спростовує доводи відповідача про зворотне.

Разом з тим, однією з підстав для скасування рішення суду першої інстанції відповідач зазначає положення п. 7 ч. 3 ст. 277 ГПК України, яким визначено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Так, згідно зі ст. 12 ГПК України господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного).

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Умови, за яких суд має право розглядати вимоги про стягнення грошових сум у наказному провадженні, а справи - у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом.

За приписами ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Вказана норма розділяє малозначні справи за різними критеріями: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто які визнаються малозначними за законом з урахуванням ціни позову; 2) справи незначної складності, які визнаються малозначними за висновком суду та на розсуд суду з урахуванням та оцінкою конкретних обставин справи та подальшою необхідністю вибору виду провадження для розгляду справи.

При цьому, складність судової справи є суб`єктивною підставою віднесення справи до категорії малозначних, яку суд оцінює під час розгляду відповідної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 ГПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Частиною 2 ст. 247 ГПК України визначено, що у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Згідно ч. 1 ст. 250 ГПК України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Так, ухвалою Господарського суду Харківської області 04.08.2021 було визнано дану справу малозначною, відкрито провадження у цій справі №922/3104/21, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного та, відповідачу, відповідно до ч. 4 ст. 176 ГПК України встановлено строк 6 днів з дня вручення цієї ухвали для подання заяви з запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (п. 3 резолютивної частини ухвали).

Вказана ухвала Господарського суду Харківської області була вручена відповідачу 11.08.2021, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 34, т.1).

Проте, з матеріалів справи вбачається, що відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, як і не подав до суду заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що строк подання відзиву на позов, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі було порушено ТОВ "Брент+" у зв`язку із обмеженнями, які введені в дію через пандемію, а на підприємстві є ті, хто перехворів коронавірусом та ті, хто на даний час хворіє або перебуває на самоізоляції, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки ці доводи не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, а тому не можуть вважатися причинами, які дійсно перешкоджали відповідачу подати до суду першої інстанції необхідні, на його думку, заяви, відзив чи інші документи в обґрунтування своїх заперечень проти позовної заяви.

За змістом апеляційної скарги відповідач посилається на те, що суд першої інстанції не мав правових підстав розглядати дану справі у порядку спрощеного позовного провадження, оскільки предмет спору у цій справі містить ознаки, за яких її не можна було розглядати в такому порядку. Відповідачем доводить, що ця справа для нього має виняткове значення, оскільки основною специфікою господарської діяльності відповідача є торгівля пальним, обслуговування наземного транспорту, допоміжна діяльність у сфері транспорту, тощо.

Колегія суддів апеляційної інстанції враховує, що ціна позову у даній справі складає 243000грн, що не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня 2021 року, а відтак, цей спір не відноситься до спорів, які не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження, вичерпний перелік яких визначений ч. 4 ст. 247 ГПК України.

Отже, суд першої інстанції, встановивши, що ця справа незначної складності та визнавши її малозначною, мав право розглядати даний спір у порядку спрощеного провадження.

Колегія суддів відхиляє доводи скаржника про те, що справа помилково віднесена судом першої інстанції до справ незначної складності, оскільки:

- зі змісту позовної заяви вбачається, що позиція позивача є цілком зрозумілою та ґрунтується на неналежному виконанні відповідачем умов Договору в частині непоставки дизельного палива, яке попередньо оплачено позивачем; як вказує позивач, ним у повному обсязі проведено передплату товару за Договором та на конкретно визначену суму грошових коштів, що підтверджено відповідними документальними доказами (Договором, рахунком-фактурою, платіжним дорученням); дана сума коштів прийнята відповідачем без зауважень; наведене зумовлювало обов`язок суду встановити факт виконання відповідачем своїх зобов`язань з поставки оплаченого товару, а також дослідити обставини непоставки оплаченого позивачем товару;

- обсяг наданих сторонами матеріалів не свідчить про необхідність суду надавати оцінку значній кількості доказів (позовна заява з додатками всього на 15 аркушах);

- в процесі розгляду справи в суді першої інстанції відповідач не надавав до суду жодних письмових пояснень або заперечень проти заявленого позову; відповідач взагалі не оспорював обставини та факти, які наводились позивачем у позовній заяві;

- відповідач не подавав до суду заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження;

- самі по собі обставини важливості та винятковості справи для самого відповідача та те, що він здійснює продаж нафтопродуктів, не можуть свідчити про відсутність у суду першої інстанції правових підстав для розгляду даного спору у порядку спрощеного провадження, визнавши цю справу малозначною;

- скаржником не наведено жодних переконливих аргументів та конкретних підстав, з яких суд першої інстанції повинен був розглядати справу в порядку загального позовного провадження.

- у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для висновку про те, що суд першої інстанції позбавив відповідача можливості належним чином відстоювати свою позицію, оскільки реалізація стороною її процесуальних прав у судовому процесі не пов`язана з порядком розгляду справи та жодним чином не звужує можливості щодо їх використання відповідно до принципів господарського судочинства, а залежить лише від суб`єктивного бажання сторони щодо реалізації таких прав.

За наведеного колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що судом першої інстанції правомірно визнано дану справу незначної складності та малозначною і розглянув її в порядку спрощеного позовного провадження.

Таким чином, оскільки доводи заявника апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оскаржуваному судовому рішенні висновки відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга ТОВ "Брент+" задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Харківської області від 27.09.2021 у справі № 922/3104/21 підлягає залишенню без змін.

З огляду на те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за її подання покладається судом на скаржника.

Разом з тим, у відзиві на апеляційну скаргу позивач заявив клопотання про відшкодування понесених витрат на правничу допомогу, зокрема про стягнення з відповідача 4500,00грн.

Суд апеляційної інстанції вбачає за можливе задовольнити вказане клопотання, з огляду на таке.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Метою запровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді та захиститися у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до врегулювання спору в досудовому порядку.

Сторона, на користь якої ухвалене судове рішення, має право на відшкодування витрат на правову допомогу як складової судових витрат (п.12 ч.3 ст.2, ст.123 ГПК).

Відповідно до ч.2 ст.126 ГПК для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За змістом ч.4 ст.126 ГПК розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.5 ст.129 ГПК під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Водночас розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч.8 ст.129 ГПК).

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу понесених під час розгляду справи позивач надав: оригінал довіреності від 02.12.2021, виданої директором ТОВ "Ексімп Транс" на ім`я адвоката Лози В.М. для представництва інтересів товариства; копію квитанції до прибуткового касового ордера №04-12 від 03.12.2021 на суму 4500,00грн, за якою ТОВ "Ексімп Транс" сплачено грошові кошти на користь адвоката; копію акту приймання-передачі наданих послуг від 03.12.2021; копію договору про правову допомогу №4 від 02.12.2021, укладеного між ТОВ "Ексімп Транс" та адвокатом Лозою В.М.

За оцінкою суду зазначені документи підтверджують отримання позивачем професійної правничої допомоги адвоката Лози В.М. на суму 4500,00грн.

Разом з тим, колегію суддів з`ясовано, що вказаний відзив позивача, в якому містилось клопотання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу був отриманий відповідачем 08.12.2021 (поштове відправлення з трек-номером 740). Однак станом на момент ухвалення даної постанови будь-яких заперечень щодо розміру витрат на правову допомогу від відповідача не надходило.

За відсутності заперечень відповідача щодо розміру витрат на правову допомогу та зважаючи на викладене, Східний апеляційний господарський суд вважає, що витрати позивача на професійну правничу допомогу були необхідними для здійснення представництва його інтересів під час судового розгляду цієї справи, а розмір таких витрат є розумний, обґрунтований та виправданий, а також відповідає вимогам ч.ч. 4, 5 ст. 126 ГПК.

За таких обставин, з ТОВ "Брент+" на користь ТОВ "Ексіпм Транс" підлягає стягненню 4500,00грн витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 123, 126, 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Брент+" на рішення Господарського суду Харківської області від 27.09.2021 у справі №922/3104/21 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 27.09.2021 у справі №922/3104/21 - залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Брент+" (61082, м.Харків, Московський пр.-т, 144, оф. 206-1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ексімп Транс" (46016, м. Тернопіль, вул. Симоненка, 4, кв. 188, ) 4500 (чотири тисячі п`ятсот) грн витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження в касаційному порядку встановлені ст.ст. 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 03.02.2022.

Головуючий суддя Н.О. Мартюхіна

Суддя Л.М. Здоровко

Суддя О.В. Плахов