ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2022 Справа № 917/92/21(917/680/21)

Суддя Господарського суду Полтавської області Ореховська О.О., при секретарі судового засідання Кобець Н.С., розглянувши у відкритому підготовчому засіданні справу

за позовною заявою Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" вул. Комарова, 2а, м. Полтава Полтавська область, 36008,

до відповідача Полтавського обласного комунального підприємства "Полтавафарм" вул. Горбанівська, 2, с.Розсошенці, Полтавський район, Полтавська область, 38751,

про стягнення 105 892,48 грн,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Полтавської області 30.04.2021 надійшла позовна заява Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" до Полтавського обласного комунального підприємства "Полтавафарм" про стягнення 105 892,48 грн., з яких: 51 868, 30 грн. заборгованості за спожиту теплову енергію за період з 01.01.2020 р. по 31.12.2020 р. за Договором № 779 "С" на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води від 04.05.2011 р. , 51 868, 30 грн. пені, 679, 29 грн. 3% річних та 1 476, 59 грн. інфляційних втрат.

Викладені в позовній заяві вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач не здійснив оплату за теплову енергію у строк, визначений Договором №799 "С" на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води від 04.05.2011, чим порушив умови господарського зобов`язання, встановлені зазначеним договором та законом.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями даний позов був переданий на розгляд судді Тимощенко О.М.

Ухвалою суду від 06.05.2021 (суддя Тимощенко О.М.) відкрито провадження у справі №917/420/21, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 27.07.2021 матеріали справи №917/680/21 передано до Господарського суду Полтавської області для розгляду в межах справи №917/92/21 про банкрутство Полтавського обласного комунального підприємства "Полтавафарм".

25.08.2021 здійснено автоматизований розподіл судової справи між суддями за результатами якого для розгляду справи №917/680/21 визначено суддю Ореховську О.О.

Згідно ухвали Господарського суду Полтавської області від 30.08.2021 суддя Ореховська О.О. прийняла справу № 917/680/21 до свого провадження в межах справи № 917/92/21 про банкрутство Полтавського обласного комунального підприємства "Полтавафарм"; справу призначено до розгляду в підготовчому засіданні на 28.09.2021; встановлено строки подання сторонами заяв по суті справи.

Ухвала Господарського суду Полтавської області від 30.08.2021 отримана позивачем та відповідачем, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення рекомендованого поштового відправлення.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 28.09.2021 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, відкладено розгляд справи на 09.11.2021.

Ухвалою від 09.11.2021 було закрито підготовче провадження у справі №917/92/21 (917/680/21) та призначено справу до розгляду по суті на 18.01.2022.

Матеріали справи свідчать, що ухвали Господарського суду Полтавської області від 30.08.2021, 28.09.2021, 09.11.2021 були отримані відповідачем, що підтверджується повідомленнями про вручення рекомендованого поштових відправлень.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов у визначений судом строк не скористався.

Відповідно до п. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Під час розгляду справи судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані докази, суд встановив наступне.

04 травня 2011 року між Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства "Полтаватеплоенерго" (Теплопостачальна організація) та Полтавського обласного комунального підприємства "Полтавафарм" (Споживач) було укладено Договір №779 "С" на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води (далі - Договір).

За умовами Договору Теплопостачальна організація бере на себе зобов`язання постачати теплову енергію у вигляді гарячої води з метою забезпечення опалення приміщення Споживача до межі розподілу будівлі аптеки по вул. Жовтневій, 204 в смт. Котельва, Полтавської області.

Межа розподілу балансової належності є вимикаючий пристрій в ТК-7 (згідно схеми, яка є невід"ємною частиною договору).

Облік споживання теплової енергії на опалення проводяться лічильником тепла CALMEX-431. №17757-01 (п. 16 Договору).

Зняття показань з приладів обліку проводяться "Споживачем", записуються в журнал встановленої форми передаються в "Теплопостачальну організацію" 25 числа кожного місяця, або по телефону з обов"язковим наступним підтвердженням у письмовій формі, затвердженій підписом керівника та печаткою підприємства (п.17 Договору).

Кількість теплової енергії, яка щомісячно нараховується Споживачу в опалювальний період за опалення будівлі, визначається як різниця показань теплового лічильника на 25 число звітного місяця та на 25 число минулого місяця з урахуванням коефіцієнта втрат на теплових мережах та коефіцієнту переводу теплової енергії в Гкал з одиниць виміру приладу обліку (МВт або ГДж) за формулою наведеною в пункті 20 Договору.

За умовами Договору оплата за опалення, що проводить Споживач стягується на підставі тарифів, встановлених уповноваженим органом.

Оплата за опалення проводиться за фактично використану кількість теплової енергії (п.30 Договору).

Всі розрахунки по даному Договору проводяться на підставі рахунка, виписаного "Теплопостачальною організацією" Споживачу (п.31 Договору).

Згідно п. 40 Договору у випадку зміни тарифів, Теплопостачальна організація повідомляє про це Споживачу у порядку, визначеному законодавством, і розрахунок проводиться з дня затвердження нових тарифів. Нові тарифи є обов`язковими до застосування і набувають чинності для Сторін без укладання додаткових угод.

Факт отримання Споживачем теплової енергії фіксується щомісячно Актом приймання-передачі теплової енергії, який складається Сторонами відповідно до вимог чинного законодавства і Договору.

В разі неповернення Споживачем Акту приймання-передачі теплової енергії в 5-денний термін, як це передбачено пунктом 9ж Договору він, підписаний Теплопостачальною організацією в односторонньому порядку, вважається оформленим відповідно до вимог чинного законодавства і підтверджує факт надання Споживачу теплової енергії (пункт 32 Договору в редакції Додаткової угоди №1 від 30.09.2011).

За умовами Договору, Споживач зобов"язується сплачувати за теплову енергію у строк до 30-го числа поточного місяця.

У випадку несплати у вказані строки вводиться пеня в розмірі 1,0% за кожний день прострочки платежу, але не більше 100% боргу згідно Закону України "Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги", а також стягується 3% річних з простроченої суми та інфляційні втрати, згідно ст.625 ЦК України (п.32 Договору).

Як зазначає позивач, що в порушення умов Договору відповідачем за період з 01.01.2020 по 30.12.2020 не проведено оплату за отриману теплову енергію на опалення та постачання гарячої води, у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 51 868,30грн.

Позивач вважаючи свої права порушеними, звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 51 868,30грн заборгованості за спожиту теплову енергію за період з 01.01.2020 по 31.12.2020. Крім того, за неналежне виконання договірних зобов`язань, на підставі умов Договору та приписів чинного законодавства України позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача 51 868,30грн пені за період з 01.03.2020 по 18.01.2021, 679,29грн 3% річних за період з 01.02.2020 по 18.01.2021 та 1 476,59грн інфляційних втрат за період лютого по грудень 2020р.

Водночас, судом встановлено, що ухвалою Господарського суду Полтавської області від 02.09.2021 у справі №917/92/21 визнано кредиторські вимоги Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" в наступному розмірі:

- заявлені вимоги - 1 514 975,69грн. (у тому числі 1 253 445,34грн - основний борг, 230 027,88грн - пеня, 7 761,09грн - 3% річних, 8 935,42грн - інфляційні нарахування, 14 805,96грн - витрати по сплаті судового збору згідно рішень суду) ;

- витрати по сплаті судового збору, сплаченого заявником при зверненні із заявою про грошові вимоги до боржника - 4 540,00грн.

Зобов`язано розпорядника майна включити грошові вимоги вищевказаних кредиторів у визнаних судом розмірах до реєстру вимог кредиторів Полтавського обласного комунального підприємства "Полтавафарм" відповідно до черговості, визначеної Кодексом України з процедур банкрутства.

Зі змісту ухвали Господарського суду Полтавської області від 02.09.2021 у справі №917/92/21 вбачається, що у даній справі предметом розгляду були кредиторські вимоги до Полтавського обласного комунального підприємства "Полтавафарм" в тому числі і за договором на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води № 779 "С" від 04.05.2011, а саме заборгованість за період 01.01.2020 - 28.02.2021 , яка склала 70 542,23 грн, і яка включає в себе і грошові вимоги які заявлені до стягнення у даній справі №917/92/21 (917/680/21) за період з 01.01.2020 р. по 31.12.2020 р. .

При прийнятті рішення суд керувався наступним.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Відповідно до ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов`язки відповідно до договору.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов`язання за договором енергопостачання.

Згідно з ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого законом режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ч.6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Як встановлено судом ухвалою Господарського суду Полтавської області від 02.09.2021 у справі №917/92/21 визнано кредиторські вимоги Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" в тому чисті і за Договором на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води № 779"С" від 04.05.2011 за період з 01.01.2020- 28.02.2021.

Проаналізувавши зміст заяви про грошові вимоги до боржника, яка була предметом розгляду у справі №917/92/21 про банкрутство Полтавського обласного комунального підприємства "Полтавафарм", судом встановлено, що до заявлених кредиторських вимог за Договором на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води № 779 "С" від 04.05.2011 за період за період з 01.01.2020- 28.02.2021 (у справі про банкрутство) включений і основний борг за період з 01.01.2020 по 31.12.20, що є предметом спору у даній справі №917/92/21(917/680/21).

Дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку про закриття провадження у справі в частині стягнення з відповідача 51 868,30грн основного боргу, з огляду на наступне.

Закриття провадження у справі є формою закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Перелік підстав закриття провадження у справі визначений у ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України підставою для закриття провадження у справі є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

З системного аналізу положень зазначених норм вбачається, що закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України можливе за умови, якщо рішення господарського суду або іншого органу, який вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, набрало законної сили, не змінено і не скасовано у відповідній частині в передбаченому законом порядку. За відсутності таких умов заінтересована особа вправі звернутися з позовом до господарського суду на загальних підставах.

При цьому, суд зазначає, що позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто, коли позови повністю збігаються за складом учасників процесу, матеріально-правовими вимогами й обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного зі згаданих вище умов не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору на загальних підставах.

Тобто, закриваючи провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, суд має встановити наявність рішення господарського суду або іншого органу, прийнятого у справі: між тими ж сторонами; про той же предмет; з тих же підстав.

Положення п. 3 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу підлягають застосуванню, якщо на момент відкриття провадження у справі суду не було відомо про наявність рішення у іншій справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Проаналізувавши зміст позовної заяви, яка є предметом розгляду у даній справі, та зміст заяви про грошові вимоги до боржника, яка була предметом розгляду у справі №917/92/21 про банкрутство ПОКП "Полтавафарм", суд приходить до висновку про те, що склад сторін, предмет та підстави позову у даній справі та заяви у справі №917/92/21 є тотожними. Тобто, ухвалою суду від 02.09.2021 у справі № 917/92/21 про банкрутство ПОКП "Полтавафарм" вже вирішено спір між тими самими сторонами, про той самий предмет (в частині суми основного боргу за період з 01.01.2020 по 31.12.2020), з наданням правової оцінки в ухвалі обставинам та підставам позову, заявленим у даній справі.

Враховуючи те, що вимоги ПОКВП "Полтаватеплоенерго", які є предметом розгляду в межах даної справи, були розглянуті та визнані в межах справи № 917/92/21 про банкрутство ПОКП "Полтавафарм", про що постановлено ухвалу від 02.09.2021, яка набрала законної сили, суд дійшов до висновку про закриття провадження у справі №917/92/21(917/680/21) в частині стягнення суми основного боргу на підставі п. 3 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

У п. 32 Договору визначено, що у випадку несплати у вказані строки вводиться пеня в розмірі 1,0% за кожний день прострочки платежу, але не більше 100% боргу згідно Закону України "Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги" №686-ХІV від 20.05.1999р., а також стягується 3% річних з простроченої суми та інфляційні втрати, згідно ст. 625 ЦК України.

Даний пункт Договору узгоджується з положенням ст. 1 Закону України "Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій", відповідно до якої суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору, для провадження цієї діяльності за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлені до стягнення: пеня в розмірі 51 868,30грн за загальний період з 01.03.2020 по 18.01.2021, 3% річних в розмірі 679,29грн за загальний період з 01.02.2020 по 18.01.2021 та інфляційні втрати в розмірі 1 476,59грн загальний період з лютого по грудень 2020 (розрахунки в матеріалах справи).

Перевіряючи розмір заявленої позивачем до стягнення пені суд звертає увагу на наступне.

Згідно вимог підпункту 4 п. 3 Розділу II Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" №530-ІХ від 17.03.2020 p., на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11.03.2020 № 211 (із подальшими змінами та доповненнями) з 12 березня 2020 року на усій території України встановлено карантин. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 №641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" продовжено дію карантину до 31.08.2020. Постановою Кабінету Міністрів України від 26.08.2020 №760 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України", якою, зокрема внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 №641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2". Згідно із зазначеною постановою карантин продовжено до 31 жовтня 2020 року. Постановою КМУ від 13.10.2020р. №956 карантин було продовжено до 31 грудня 2020 року

Оскільки відповідач за Договором №779"С" на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води від 04.01.2011 є споживачем комунальної послуги та враховуючи те, що позивачем нарахування пені здійснено з моменту введення карантину (12.03.2020р.) позовні вимоги в частині стягнення пені нарахованої з 12.03.2020 року задоволенню не підлягають.

Після проведення перерахунку пені, з урахуванням моменту виникнення зобов"язання згідно положень Договору, судом встановлено, що сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача становить 167,17грн (період нарахування - з 02.03.2020 по 11.03.2020 за зобов`язаннями за лютий 2020).

Здійснивши перевірку правомірності нарахування 3% річних, суд встановив, що позивач, при розрахунку невірно визначив початок перебігу строку прострочення. При нарахуванні не враховано, що згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов"язано його початок.

Частиною 5 ст. 254 ЦК України визначено, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місяці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Після проведення перерахунку 3% річних, з урахуванням моменту виникнення у відповідача зобов"язань з оплати (п.32 Договору), судом встановлено, що сума яка підлягає стягненню з відповідача становить 677,67грн, в іншій частині позовних вимог щодо стягнення 3% річних позов задоволенню не підлягає.

Здійснивши перерахунок інфляційних, суд встановив, що вимоги є правомірними та підлягають задоволенню.

Перевірка правильності розрахунку пені, 3% річних та інфляційних здійснена за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій інформаційної системи "Ліга. Закон Еліт".

Згідно з ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, в частині стягнення з відповідача 51 868,30грн основного боргу - закрити провадження у справі. В частині стягнення 167,17грн пені, 677,67грн 3% річних та 1 476,59грн. інфляційних втрат позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню, в іншій частині - позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст. 129 (ч.4) ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 232-233, 237-238 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. В частині стягнення 51 868,30грн основного боргу закрити провадження у справі.

3. Стягнути з Полтавського обласного комунального підприємства "Полтавафарм" (38751, Полтавська область, Полтавський район, с. Розсошенці, вул. Горбанівська, буд. 2, ) на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" (вул. Комарова, 2а, м. Полтава, 36008, ) 167,17грн пені, 677,67грн - 3% річних, 1 476,59грн - інфляційних втрат, 716,44 грн - витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 Господарського процесуального кодексу України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ст. 256 Господарського процесуального кодексу України). Згідно з ст. 257 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне рішення підписано 04.02.2022

Суддя Ореховська О.О.