ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2022 Справа № 914/3650/21

За позовом: Львівського міського комунального підприємства Львівтеплоенерго, м. Львів

до відповідача: Комунального підприємства Львівської обласної ради Львівський обласний учбовий центр підготовки та підвищення кваліфікації робітників та інженерно-технічних працівників і спеціалістів для виконання робіт з підвищеною небезпекою, м. Львів

про стягнення 116 120, 61 грн

Суддя Галамай О.З.

Секретар судового засідання Бараняк Н.Я.

За участю представників:

від позивача: Філь О.О. представник;

від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Львівського міського комунального підприємства Львівтеплоенерго до Комунального підприємства Львівської обласної ради Львівський обласний учбовий центр підготовки та підвищення кваліфікації робітників та інженерно-технічних працівників і спеціалістів для виконання робіт з підвищеною небезпекою про стягнення 116 120, 61 грн на підставі договору про постачання теплової енергії в гарячій воді № 1477/Г від 26.12.2012.

Хід розгляду справи.

Ухвалою суду від 06.12.2021 відкрито спрощене позовне провадження, судове засідання призначено на 10.01.2022.

Ухвалою суду від 10.01.2022 розгляд справи відкладено на 03.02.2022.

У судовому засіданні 03.02.2022 позивач надав суду виписки по рахунках, в яких відображені оплати відповідача та підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Відповідач явку повноважного представника у судове засідання не забезпечив.

Слід зазначити, що уся поштова кореспонденція скеровувалась відповідачу на адресу, зазначену у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Проте ухвала від 06.12.2021 повернулась на адресу суду із зазначенням причин повернення: за закінченням терміну зберігання.

Слід зазначити, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи та відображені у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Оскільки в матеріалах справи відсутні підтвердження наявності порушень оператором поштового зв`язку вимог Правил надання послуг поштового зв`язку чи зміни відповідачем юридичної адреси, суд вважає, що факт неотримання поштової кореспонденції, яка з додержанням вимог процесуального закону, надсилалась за належною адресою, однак повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, залежав від волевиявлення самого адресата.

Більше того, суд встановив, що відповідач 07.12.2021 отримав копію позовної заяви, яка скеровувалась позивачем. Тому такий однозначно повідомлений.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Враховуючи викладене, відповідач є належним чином повідомлений про розгляд цієї справи.

Аргументи сторін.

Позовна заява обґрунтована невиконанням укладеного сторонами договору про постачання теплової енергії в гарачій воді № 1477/Г від 26.12.2012 в частині оплати за отриману теплову енергію на суму 109 470, 34 грн. Також за прострочення виконання зобов`язання позивач заявив до стягнення 5 027, 22 грн інфляційних втрат та 1 623, 05 грн 3% річних на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Відповідач відзив на позовну заяву не подав, щодо позову в установленому порядку не заперечив.

Обставини справи.

26 грудня 2012 року Львівським міським комунальним підприємством Львівтеплоенерго (Теплопостачальна організація, позивач) та Комунальним підприємством Львівської обласної ради Львівський обласний учбовий центр підготовки та підвищення кваліфікації робітників та інженерно-технічних працівників і спеціалістів для виконання робіт з підвищеною небезпекою (Споживач, відповідач) укладено договір № 1477/Г про постачання теплової енергії в гарячій воді (далі - договір) з додатками №1-3, відповідно до умов якого Теплопостачальна організація бере на себе зобов`язання постачати Споживачу теплову енергію для опалення та здійснювати гаряче водопостачання в потрібних йому обсягах, а Споживач зобов`язується отримувати та оплачувати одержану теплову енергію для опалення та гаряче водопостачання за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Згідно з пунктом 2.1. договору теплова енергія постачається Споживачу в обсягах згідно з додатком №1 до цього договору у вигляді гарячої води на такі потреби: опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону та гаряче водопостачання протягом року відповідно до графіка, затвердженого органами місцевої влади.

Додатком №1 до договору встановлено обсяги постачання теплової енергії за адресою: вул. Тернопільська, 2а, загальне максимальне теплове навантаження об`єкта на опалення визначено в обсязі 0, 024800 Гкал/год.

Відповідно до пункту 5.1 договору облік споживання гарячого водопостачання і теплової енергії для опалення проводиться за приладами обліку при їх наявності, а при відсутності розрахунковим способом. Споживач, що має прилади обліку, щомісячно подає Теплопостачальній організації звіт про фактичне споживання гарячої води та теплової енергії для опалення. Дата зняття Споживачем показів приладів обліку останнє число кожного місяця, подання звіту Теплопостачальній організації не пізніше 1-го числа кожного місяця (пункт 5.3 договору).

Згідно з розділом 6 договору розрахунки за гаряче водопостачання та теплову енергію для опалення проводяться в грошовій формі відповідно до встановлених тарифів та іншими незабороненими законодавством формами. Розрахунковим періодом є календарний місяць. Споживач до 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, сплачує теплопостачальній організації вартість гарячого водопостачання, фактично спожитої теплової енергії для опалення та щомісячну величину плати за приєднане теплове навантаження.

16 жовтня 2020 року сторони підписали акт про включення системи теплопостачання на опалювальний сезон 2020/2021 років.

До позовної заяви позивач долучив рахунки за теплову енергію згідно з угодою № 144/Г від 26.12.2012 за період квітень 2020 року травень 2021 року на загальну суму 129 429, 07 грн та інформацію по об`єкту (кількість спожитої теплової енергії), в якому знаходиться відповідач (м. Львів, вул. Тернопільська, буд 2а).

У розрахунку заборгованості позивач відобразив оплати відповідача впродовж січня-квітня 2021 року на суму 19 958, 73 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем свого обов`язку щодо повної та своєчасної оплати вартості наданих послуг, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача 109 470, 34 грн основної заборгованості, 1 623, 05 грн 3% річних та 5 027, 22 грн інфляційних втрат.

Норми права та мотиви, якими суд керувався при прийнятті рішення, висновки суду.

Між сторонами виникли взаємні права та обов`язки на підставі укладеного договору №1477/Г про постачання теплової енергії в гарячій воді від 26.12.2012.

Згідно з положеннями статті 1 Закону України Про теплопостачання тариф (ціна) на теплову енергію - грошовий вираз витрат на виробництво, транспортування, постачання одиниці теплової енергії (1 Гкал) з урахуванням рентабельності виробництва, інвестиційної та інших складових, що визначаються згідно із методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

За договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується (частина 1 статті 275 Господарського кодексу України).

Частиною 1 статті 714 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Сторонами погоджено, що споживач до 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, сплачує теплопостачальній організації вартість гарячого водопостачання, фактично спожитої теплової енергії для опалення та щомісячну величину плати за приєднане теплове навантаження (пункт 6.3 договору).

На підтвердження надання послуг та їх обсягу позивач долучив рахунки за період квітень 2020 року травень 2021 року на загальну суму 129 429, 07 грн та інформацію по об`єкту.

Відповідач впродовж спірного періоду оплатив позивачу 19 958, 73 грн.

Однак доказів оплати 109 470, 34 грн заборгованості матеріали справи не містять.

Тому позивач правомірно заявив до стягнення 109 470, 34 грн неоплаченої заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача.

Щодо заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач заявив до стягнення 1 623, 05 грн 3% річних та 5 027, 22 грн інфляційних втрат, нарахованих за кожен місяць окремо, враховуючи проплати відповідача.

Перевіривши розрахунок за допомогою калькулятору «ЛІГА.ЗАКОН», суд встановив, що інфляційні втрати правильно нараховані.

Проте при нарахуванні 3% річних за липень, жовтень 2020 року та квітень 2021 року позивач не врахував приписи частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України.

Здійснивши власний розрахунок, суд встановив, що позивач правомірно заявив до стягнення 1 600, 92 грн 3% річних.

Тому до стягнення підлягає 1 600, 92 грн 3% річних, 5 027, 22 грн інфляційних втрат. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 Господарського процесуального кодексу України).

Оскільки відповідач доводів позивача не спростував, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, які досліджені в ході судового розгляду, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Щодо судового збору.

На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 73, 74, 129, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства Львівської обласної ради Львівський обласний учбовий центр підготовки та підвищення кваліфікації робітників та інженерно-технічних працівників і спеціалістів для виконання робіт з підвищеною небезпекою (місцезнаходження: 79034, місто Львів, вул. Тернопільська, 2А, ідент. код 03363312) на користь Львівського міського комунального підприємства Львівтеплоенерго (місцезнаходження: 79040, м. Львів, вул. Д. Апостола, 1; ідент. код 05506460) 116 098, 48 грн, з яких: 109 470, 34 грн основної заборгованості, 1 600, 92 грн 3% річних, 5 027, 22 грн інфляційних втрат та 2 269, 57 грн на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в строки, визначені статтею 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 08.02.2022.

Суддя Галамай О. З.