ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" січня 2022 р. Справа№ 5021/2509/2011 (920/1076/21)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сотнікова С.В.

суддів: Доманської М.Л.

Отрюха Б.В.

за участю секретаря судового засідання Макухи О.А.,

представників:

від позивача - Приходько Д.В.,

від відповідача - Качан Н.Ф.,

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Сумихімпром"

на рішення Господарського суду Сумської області

від 23.11.2021 (повне рішення складено 25.11.2021, суддя Яковенко В.В.)

у справі № 5021/2509/2011(920/1076/21)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумитеплоенерго"

до Публічного акціонерного товариства "Сумихімпром"

про стягнення 58899,95 грн,

в межах справи № 5021/2509/2011

про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Сумихімпром" (код 05766356),

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Господарського суду Сумської області перебуває справа № 5021/2509/2011 про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Сумихімпром", провадження у якій порушено ухвалою від 24.10.2011.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 30.10.2012 у справі № 5021/2509/2011 введено процедуру санації боржника.

У вересні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Сумитеплоенерго" (далі - позивач) звернулось в Господарський суд Сумської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Сумихімпром" (далі - відповідач) про стягнення 50711,32 грн заборгованості, що виникла на підставі договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води № 1631-Т від 01.09.2012, 2442,95 грн - з% річних та 5745,68 грн - інфляційних.

Позов обґрунтований тим, що відповідач має заборгованість на надані послуги у період листопад-грудень 2018 року в сумі 50711,32 грн, що виникла у зв`язку з застосуванням іншого тарифу, ніж був установлений постановою НКРЕКП № 239 від 27.02.2018, що набрала чинності із 28.10.2018.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 23.11.2021 у справі № 5021/2509/2011(920/1076/21) позов задоволенго повністю та стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Сумихімпром" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумитеплоенерго" 50711,32 грн заборгованості за договором про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води № 1631-Т від 01.09.2012, 2442,95 грн 3% річних, 5745,68 грн інфляційних збитків, 2270,00 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що на виконання постанови НКРЕКП № 2540 у січні 2020 року позивачем здійснено відповідачу перерахунок в сумі 50711,32 грн за спожиту теплову енергію за період з 28.10.2018 по 31.12.2018 (включно) у відповідності до тарифів для потреб інших споживачів (крім населення) затверджених постановою НКРЕКП № 239 від 27.02.2018 для потреб інших споживачів (крім населення) з розрахунку 1657,81 грн./Гкал (без ПДВ). Оскільки тарифи на теплову енергію встановлюються Національною комісією регулювання ринку комунальних послуг України та не є предметом узгодження між сторонами договору і можуть змінюватись протягом дії цього договору (як у бік збільшення, так і у бік зменшення), а відтак у діях позивача порушення вимог ст.ст. 13, 632, 598, 599 ЦК України суд не вбачає. Оскільки відповідач повністю не розрахувався з позивачем за отриману теплову енергію за тарифом 1657,81 грн/Гкал, який встановлено НКРЕКП за період листопад - грудень 2018 року, договір не можна вважати виконаним за період листопад - грудень 2018 року.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 23.11.2021, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, стягнути з позивача сплачений судовий збір в розмірі 3405 грн за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.12.2021 відкрито апеляційне провадження у справі № 5021/2509/2011(920/1076/21), розгляд справи призначено на 11.01.2022.

За доводами апеляційної скарги, саме позивач несе відповідальність за надання достовірної інформації відповідачу при визначенні вартості наданих послуг в рахунках, актах приймання-передачі теплової енергії. Відповідач належним чином виконав свої зобов`язання за договором та у повному обсязі оплатив надані послуги та підставі рахунків, які виставлені позивачем, та підтверджені у актах приймання-передачі теплової енергії.

Позивач подав пояснення на апеляційну скаргу, в яких заперечив доводи та вимоги апеляційної скарги, просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити у повному обсязі. За доводами позивача, між сторонами було узгоджено обсяги спожитої теплової енергії за період листопад-грудень 2018 року, що зафіксовано в актах приймання-передачі, а на виконання постанов НКРЕКП № 2540 від 26.11.2019 (про зобов`язання здійснити перерахунок) та постанови НКРЕКП № 239 від 27.02.2018 (встановлено тариф) позивач правомірно здійснив донарахування вартості послуг з постачання теплової енергії.

Колегія суддів, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, вважає, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.09.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сумитеплоенерго" (далі - виконавець, позивач) та Публічним акціонерним товариством "Сумихімпром" (далі - споживач, відповідач) укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води № 1631-Т (далі - договір).

Згідно з умовами п. 1.1 договору позивач зобов`язався надавати відповідачу послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, а відповідач зобов`язався своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у встановлені договором строки.

Відповідно до пунктів 2.1 договору розмір тарифів на послуги встановлюється Національною комісією, що здійснює державне регулюванняу сфері комунальних послуг, відповідно до чинного законодавства України.

Згідно з п. 2.2 договору у разі зміни тарифів на послуги виконавець повідомляє про це споживача через засоби масової інформації. Оплата за послуги за новими тарифами здійснюється з календарного дня встановлення нових тарифів.

Розділом 3 договору узгоджено порядок оплати споживачем спожитих послуг.

Пунктом 3.1 договору визначено, що розрахунки за послуги проводяться у грошовій формі на умовах передплати відповідно до встановлених тарифів, які визначені умовами цього договору, або додатками до цього договору. Зміна форми розрахунків допускається за згодою сторін. Споживач має право вносити авансові платежі без обмеження їх граничного розміру. У випадку зміни тарифів на послуги виконавець здійснює перерахунки згідно п. 2.2 договору.

Розрахунковим періодом є календарний місяць (розрахунковий місяць). Споживач до 15 числа розрахункового періоду сплачує виконавцю вартість зазначеної в договорі кількості теплової енергії, передбаченої на розрахунковий період (п. 3.2, 3.3 договору).

Відповідно до п. 3.4 договору щомісячно до 6-го числа споживач отримує від виконавця акт прийому-передачі теплової енергії та рахунок за спожиту теплову енергію. Несвоєчасне отримання рахунку не звільняє споживача від відповідальності щодо сплати за надані виконавцем послуги.

За умовами п. 3.5 договору остаточний розрахунок за спожиту теплову енергію здійснюється до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на поточний місяць.

Згідно з п. 5.1.5 в разі несвоєчасної сплати споживачем грошових коштів, які передбачені термінами цього договору, за послуги виконавця, споживач сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ (яка діяча на момент прострочення виконання грошового зобов`язання споживачем) віх суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен календарний день (враховуючи вихідні і святкові дні) прострочення виконання грошового зобов`язання. Споживач, який прострочив виконання грошового зобов`язання, зобов`язується сплатити Виконавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних.

Пунктом 10.1 договору визначено, що строк його дії 1 (один) рік і він набирає чинності з дня його укладання. Договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення його строку однією із сторін не буде заявлено про розірвання або необхідність перегляду.

На виконання умов договору протягом листопада-грудня 2018 року позивач надав відповідачу послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, а саме: у листопаді 2018 року відповідач спожив 38,267 Гкал, що підтверджується актом прийому-передачі теплової енергії за листопад від 30.11.2018; у грудні 2018 року відповідач спожив 67,042 Гкал, що підтверджується актом прийому-передачі теплової енергії за грудень від 31.12.2018. Всього спожито за листопад-грудень 2018 року 105,309 Гкал. Обсяги наданих та спожитих послуг не заперечуються сторонами.

Позивач виставив відповідачу рахунок № 1631 від 30.11.2018 на суму 57699,91 грн, рахунок № 1631 від 31.12.2018 на суму 101087,53 грн.

При розрахунку вартості наданих послуг позивач застосував тариф за 1 Гкал в сумі 1256,52 грн без ПДВ, який було встановлено на підставі постанови НКРЕКП № 404 від 16.06.2018. Всього вартість спожитої відповідачем теплової енергії у період листопад, грудень 2018 року за цим тарифом становить 158787,46 грн.

Відповідач оплатив спожиті у листопаді 2018 року послуги згідно рахунку № 1631 від 30.11.2018 на суму 57699,91 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 463 від 18.01.2019, у грудні 2018 року згідно рахунку № 1631 від 31.12.2018 на суму 101087,53 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 698 від 24.01.2019.

26.11.2019 НКРЕКП прийняла постанову № 2540 "Про накладення штрафу на ТОВ "Сумитеплоенерго" за порушення Ліцензійних умов з виробництва, Ліцензійних умов з транспортування, Ліцензійних умов з постачання теплової енергії, необхідність усунення порушень та здійснення заходів державного регулювання" та зобов`язано позивача здійснити перерахунок для категорій споживачів "бюджетні організації", "інші споживачі", "релігійні організації" надмірно нарахованих та недонарахованих коштів за спожиту теплову енергію за період з 28.10.2018 по 31.12.2018, про що повідомити НКРЕП з наданням підтверджуючих документів протягом 15 днів з дня закінчення терміну виконання.

У січні 2020 року на виконання постанови НКРЕКП № 2540 від 26.11.2019 позивач здійснив перерахунок плати за спожиту відповідачем теплову енергію з урахуванням різниці тарифів (401,29 грн без ПДВ за 1 Гкал) за період з 28 жовтня по 31 грудня 2018 року у розмірі 50711,32 грн (з ПДВ), про що виставив рахунок № 1631 від 31.12.2019 та надав на підпис акт прийому-передачі теплової енергії від 31.12.2019.

Листом від 02.01.2020 № 1 позивач проінформував відповідача про перерахунок коштів на суму 50711,32 грн за спожиту теплову енергію з урахуванням різниці в тарифах за період з 28.10.2018 по 31.12.2018. Лист отримано представником відповідача 03.01.2021.

У листі № 5827 від 24.11.2020 позивач повідомив відповідача про проведення перерахунку відповідно до постанови НКРЕКП № 2540 від 26.11.2019 та наявності в зв`язку з цим у відповідача боргу.

Листом № 1244 від 09.03.2021 позивач направив претензію відповідачу, в якій вимагав виконати зобов`язання за договором та сплатити заборгованість у зв`язку з перерахунком в сумі 50711,32 грн.

Відповідач відмовився задовольнити вимоги про сплату перерахунку (лист від 02.04.2021 № 1385/15), грошові кошти не перерахував позивачу, що стало підставою для звернення із даним позовом до суду.

У зв`язку з несплатою відповідачем заборгованості в сумі 50711,32 грн, позивач нарахував та заявив до стягнення інфляційні в сумі 5745,68 грн за період з лютий 2020 року - серпень 2021 року та три відсотки річних в сумі 2442,95 грн за період з 11.02.2020 по 19.09.2021.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З огляду на правову природу укладеного між сторонами договору про надання послуг, який у розумінні статей 11, 509 Цивільного кодексу України є належною підставою для виникнення у його сторін кореспондуючих прав і обов`язків, а спірні правовідносини регламентуються положеннями глави 63 Цивільного кодексу України та нормами спеціального законодавства - Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Згідно зі статтею 177 Цивільного кодексу України послуга є самостійним об`єктом цивільних прав.

Визнання послуги об`єктом цивільних прав (цивільних правовідносин) зумовлює наявність договірних зобов`язань, предметом виконання яких є здійснення виконавцем певної дії, обумовленої договором, нематеріальний результат якої споживається замовником у процесі її надання.

Згідно зі статтею 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

За визначенням ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (введений в дію з 1 травня 2019 року) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг;

виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору;

індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавець комунальної послуги зобов`язаний: без додаткової оплати надавати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про ціни/тарифи, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання та порядок надання відповідної послуги, а також про її споживчі властивості та іншу інформацію, передбачену законодавством; інформувати споживачів про намір зміни цін/тарифів на комунальні послуги відповідно до законодавства;

Частиною 1 статті 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону (частина 1 статті 10 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Відповідно до ч. 4 ст. 10 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" інформування споживачів про намір зміни цін/тарифів на комунальні послуги з обґрунтуванням такої необхідності здійснюється виконавцями відповідних послуг в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Згідно з ч. 5 ст. 10 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" у разі прийняття уповноваженим органом рішення про зміну цін/тарифів на комунальні послуги виконавець у строк, що не перевищує 15 днів з дати введення їх у дію, повідомляє про це споживачам з посиланням на рішення відповідних органів.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Відповідно до ч. 5 ст. 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.

Згідно з ч. 7 ст. 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Як було зазначено вище, відповідно до пункту 2.1 договору розмір тарифів на послуги встановлюється Національною комісією, що здійснює державне регулюванняу сфері комунальних послуг, відповідно до чинного законодавства України.

Згідно з п. 2.2 договору у разі зміни тарифів на послуги виконавець повідомляє про це споживача через засоби масової інформації. Оплата за послуги за новими тарифами здійснюється з календарного дня встановлення нових тарифів.

Отже, як нормами Закону України "Про житлово-комунальні послуги" так і умовами договору, що укладений між сторонами, передбачений обов`язок виконавця послуги (позивача) інформування споживача (відповідача) про зміну тарифу.

Втім, в порушення вказаних норм законодавства та умов договору, позивач не інформував відповідача про зміну тарифу, що підлягав застосуванню у спірний період (листопад-грудень 2018 року, згідно з постановою НКРЕКП № 239 від 27.02.2018), а відтак безпідставно здійснив донарахування плати за надані послуги у грудні 2019 року на суму 50711,32 грн із врахуванням різниці у тарифах.

При цьому колегія суддів зазначає, що вимоги постанови НКРЕКП № 2540 від 26.11.2019 є обов`язковими саме для позивача як ліцензіата провадження діяльності з виробництва теплової енергії, а не для відповідача як споживача комунальної послуги. Зобов`язання відповідача як споживача комунальної послуги врегульовані Законом України "Про житлово-комунальні послуги" та умовами укладеного між сторонами договору, які визначають обов`язок виконавця повідомити про зміну тарифу та одночасно не містять обов`язку споживача здійснювати додаткову оплату спожитих послуг у зв`язку з неправильним застосуванням виконавцем тарифу при обрахуванні вартості такої послуги.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, відповідач в повному обсязі оплатив вартість спожитих у листопаді та грудні 2018 року комунальних послуг з опалення із розрахунку позивача, тобто виконав умови укладеного між сторонами договору.

Суд першої інстанції наведені обставини не з`ясував, умови договору не дослідив та не застосував до спірних правовідносин норми спеціального законодавства, які регулюють надання та оплату житлово-комунальних послуг, що призвело до помилкового висновку про покладення додаткового зобов`язання на відповідача як споживача житлово-комунальних послуг у зв`язку з невиконанням позивачем договірних зобов`язань щодо інформування про зміну тарифу.

Позаяк, позивач не надав докази на підтвердження виконання свого зобов`язання з інформування про зміну тарифу.

За ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За приписами статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 3 статті 13 та частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно з частиною 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

У відповідності до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України,судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Оскільки позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження зобов`язання відповідача оплатити спожиті послуги на підставі іншого тарифу, а відтак наявності боргу перед позивачем, суд вважає заявлені позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню повністю. Не підлягають задоволенню і позовні вимоги про стягнення інфляційних та трьох відсотків річних, які нараховані у заявку з простроченням виконання грошового зобов`язання, оскільки наявність заборгованості спростована матеріалами справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною 2 ст. 277 ГПК України встановлено, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Враховуючи зазначене, колегія суддів доходить висновку про скасування оскаржуваного рішення від 23.11.2021, апеляційна скарга підлягає задоволенню, належить прийняти у нове рішення про відмову в позові повністю.

Судові витрати за розгляд справи належить покласти на позивача відповідно до ст. 129 ГПК України, оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, а позов - відхиленню.

Керуючись ст.ст. 129, 269, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 277, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Сумихімпром" задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 23.11.2021 у справі № 5021/2509/2011(920/1076/21) скасувати.

3. Прийняти нове рішення.

В позові відмовити повністю.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумитеплоенерго" (40030, м. Суми, вул. Друга Залізнична, 10, код 33698892) на користь Публічного акціонерного товариства "Сумихімпром" (40003, м. Суми, проїзд Довженка, 8, код 05766356) 3405 (три тисячі чотириста п`ять) грн судових витрат по сплаті судового збору.

5. Видачу відповідного наказу доручити Господарському суду Сумської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у строки, встановлені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 28.01.2022.

Головуючий суддя С.В. Сотніков

Судді М.Л. Доманська

Б.В. Отрюх