ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2022 р. м. Київ Справа № 911/2584/21

Суддя: Грабець С.Ю.

Секретар судового засідання: Сорока П.М.

Суд, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за первісним позовом м`ясопереробного заводу товариства з обмеженою відповідальністю "Захід-м`ясо"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Експансія"

про стягнення боргу,

за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Експансія"

до м`ясопереробного заводу товариства з обмеженою відповідальністю "Захід-м`ясо"

про стягнення збитків та штрафу,

за участю представників за первісним позовом:

позивача: Юрковського С.Б. адвоката (ордер, серії РН №12.10/21, від 11.10.2021 року);

відповідача: Лісовенка О. О. адвоката (посвідчення №9822/10 від 31.07.2020 року),

ВСТАНОВИВ:

01 вересня 2021 року до Господарського суду Київської області надійшла позовна заява м`ясопереробного заводу товариства з обмеженою відповідальністю "Захід-м`ясо" (далі - позивач) до товариства з обмеженою відповідальністю "Експансія" (далі - відповідач) про стягнення боргу в сумі 61 406,75 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на порушення відповідачем умов договору поставки товару №2010-РВ від 03.01.2017 року, у зв`язку з чим, позивач звернувся до суду, просив стягнути з відповідача 61 406,75 грн. боргу.

Ухвалою суду від 06.09.2021 року позовну заяву м`ясопереробного заводу товариства з обмеженою відповідальністю "Захід-м`ясо" залишено без руху, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 164, ч. 1 ст. 172 Господарського процесуального кодексу України.

20 вересня 2021 року на адресу Господарського суду Київської області від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви та долучення витребуваних ухвалою суду документів.

Ухвалою суду від 22.09.2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 13 жовтня 2021 року.

07 жовтня 2021 року через канцелярію Господарського суду Київської області від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

12 жовтня 2021 року до Господарського суду Київської області надійшла зустрічна позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю "Експансія" (далі відповідач за первісним позовом) до м`ясопереробного заводу товариства з обмеженою відповідальністю "Захід-м`ясо" (далі позивач за первісним позовом) про стягнення збитків та штрафу у сумі 138 165,19 грн., яка була прийнята до спільного розгляду з первісним позовом, про що постановлено ухвалу суду від 18.10.2021 року.

13 жовтня 2021 року представник відповідача за первісним позовом у засіданні проти задоволення первісного позову заперечував, просив зустрічні позовні вимоги задовільнити.

Представник позивача за первісним позовом у засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

У підготовчому засіданні 13 жовтня 2021 року оголошено перерву до 10 листопада 2021 року.

Представник відповідача за первісним позовом у засіданні проти задоволення первісного позову заперечував, просив зустрічні позовні вимоги задовільнити.

Представник позивача за первісним позовом у засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Ухвалою суду від 10.11.2021 року продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, підготовче засідання відкладено на 24 листопада 2021 року.

10 листопада 2021 року, після засідання, на адресу Господарського суду Київської області від представника позивача за первісним позовом надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

24 листопада 2021 року через канцелярію Господарського суду Київської області від представника позивача за первісним позовом надійшла заява про долучення документів до матеріалів справи на виконання вимог ухвали суду від 10.11.2021 року, яка підлягала задоволенню судом. Крім цього, від представника позивача за первісним позовом надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, а також клопотання про поновлення пропущеного строку для надання відзиву на зустрічну позовну заяву, у зв`язку з перебуванням представника позивача за первісним позовом на лікарняному.

24 листопада 2021 року в засіданні представник позивача за первісним позовом клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку для надання відзиву на зустрічну позовну заяву підтримав.

Представник відповідача за первісним позовом проти задоволення клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку для надання відзиву на зустрічну позовну заяву не заперечував.

Суд, розглянувши у засіданні клопотання представника позивача за первісним позовом про поновлення пропущеного процесуального строку для надання відзиву на зустрічну позовну заяву, визнав його таким, що підлягало задоволенню, причини пропуску процесуального строку для надання відзиву на зустрічну позовну заяву поважними, поновив його та прийняв до розгляду відзив на зустрічну позовну заяву.

У підготовчому засіданні 24 листопада 2021 року оголошено перерву до 15 грудня 2021 року.

13 грудня 2021 року через канцелярію Господарського суду Київської області від представника відповідача за первісним позовом надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи, яке підлягало задоволенню судом. Крім цього, від представника відповідача за первісним позовом надійшла відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву.

15 грудня 2021 року через канцелярію Господарського суду Київської області від представника позивача за первісним позовом надійшла заява щодо застосування позовної давності.

15 грудня 2021 року в засіданні представник позивача за первісним позовом заявлені позовні вимоги підтримав, проти задоволення зустрічного позову заперечував.

Представник відповідача за первісним позовом у засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 15.12.2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 12 січня 2022 року.

31 грудня 2021 року на адресу Господарського суду Київської області від представника позивача за первісним позовом надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи, яке підлягало задоволенню судом.

06 січня 2022 року через канцелярію Господарського суду Київської області від представника відповідача за первісним позовом надійшла заява про застосування позовної давності.

12 січня 2022 року через канцелярію Господарського суду Київської області від представника позивача за первісним позовом надійшли письмові пояснення до заяви щодо застосування строків позовної давності.

У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом заявлені позовні вимоги підтримав, вважав їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Проти задоволення зустрічного позову заперечував.

Представник відповідача за первісним позовом в судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечував, просив зустрічні позовні вимоги задовільнити.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність, вірогідність кожного доказу окремо, а також взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

03 січня 2017 року між м`ясопереробним заводом товариства з обмеженою відповідальністю "Захід-м`ясо" (далі - позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю "Експансія" (далі - відповідач) був укладений договір поставки №2010-РВ (далі договір), згідно з умовами якого позивач зобов`язувався поставити відповідачу товар, а відповідач зобов`язувався товар прийняти і оплатити.

В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на порушення відповідачем умов договору поставки товару №2010-РВ від 03.01.2017 року щодо оплати товару та просив стягнути з відповідача 61 406,75 грн. боргу.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

18 жовтня 2021 року до спільного розгляду з первісним позовом прийнято зустрічний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Експансія" (далі позивач за зустрічним позовом) до м`ясопереробного заводу товариства з обмеженою відповідальністю "Захід-м`ясо" (далі відповідач за зустрічним позовом) про стягнення збитків та штрафу в сумі 138 165,19 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач за зустрічним позовом послався на те, що відповідач за зустрічним позовом не зареєстрував податкові накладні у Єдиному реєстрі податкових накладних, чим порушив умови договору та спричинив збитки позивачу за зустрічним позовом на суму 61 406,75 грн. Також, вважав, що за порушення умов договору відповідач за зустрічним позовом зобов`язаний сплатити штраф у сумі 76 758,44 грн.

У зв`язку з цим, позивач за зустрічним позовом звернувся до суду, просив стягнути з відповідача за зустрічним позовом збитки та штраф у сумі 138 165,19 грн.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з ч. 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі "Мала проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що рівність сторін вимагає "справедливого балансу між сторонами", і кожній стороні має бути надано відповідну можливість для представлення своєї справи в умовах, що не ставлять її у суттєво невигідне становище порівняно з її опонентом.

07 жовтня 2021 року через канцелярію Господарського суду Київської області від представника відповідача за первісним позовом надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти задоволення первісного позову заперечував, послався на те, що оскільки позивач за первісним позовом не зареєстрував у встановленому законом порядку податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних, тому у відповідача за первісним позовом обов`язок щодо оплати товару не наступив.

24 листопада 2021 року через канцелярію Господарського суду Київської області від представника позивача за первісним позовом надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому він проти задоволення зустрічного позову заперечував, послався на те, відповідачу за первісним позовом було відомо про те, що позивачем за первісним позовом не були зареєстровані податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних, проте відповідач за первісним позовом жодних дій щодо врегулювання спірних відносин не вчинив.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Судом встановлено, що 03 січня 2017 року між м`ясопереробним заводом товариства з обмеженою відповідальністю "Захід-м`ясо" (далі позивач за первісним позовом) та товариством з обмеженою відповідальністю "Експансія" (далі - відповідач за первісним позовом) був укладений договір поставки №2010-РВ (далі договір), відповідно до умов якого позивач за первісним позовом зобов`язувався передати у власність відповідача за первісним позовом товар, а відповідач за первісним позовом зобов`язувався товар прийняти та оплатити.

Згідно з ч. 1 ст. 264 Господарського кодексу України, матеріально-технічне постачання та збут продукції виробничо-технічного призначення і виробів народного споживання як власного виробництва, так і придбаних у інших суб`єктів господарювання, здійснюються суб`єктами господарювання шляхом поставки, а у випадках, передбачених цим Кодексом, також на основі договорів купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Частиною 3 ст. 180 Господарського кодексу України встановлено, що при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Згідно з ч. 1 ст. 266 Господарського кодексу України, предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 266 Господарського кодексу України, загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.

Частиною 2 ст. 267 Господарського кодексу України встановлено, що строки поставки встановлюються сторонами в договорі з урахуванням необхідності ритмічного та безперебійного постачання товарів споживачам, якщо інше не передбачено законодавством.

Згідно з п. 3.12 договору, датою приймання партії товару та переходу права власності та ризиків вважається дата підписання видаткової накладної, товарно транспортної накладної уповноваженим представником відповідача за первісним позовом.

Відповідно до ст. 189 Господарського кодексу України, ціна в цьому Кодексі є вираженим у грошовій формі еквівалентом одиниці товару (продукції, робіт, послуг, матеріально-технічних ресурсів, майнових та немайнових прав), що підлягає продажу (реалізації), який повинен застосовуватися як тариф, розмір плати, ставки або збору, крім ставок і зборів, що використовуються в системі оподаткування.

Частиною 2 ст. 189 Господарського кодексу України встановлено, що ціна є істотною умовою господарського договору. Ціна зазначається в договорі у гривнях. Ціни у зовнішньоекономічних договорах (контрактах) можуть визначатися в іноземній валюті за згодою сторін.

Згідно з п. 2.5 договору, ціна товару, згідно з якою позивач за первісним позовом поставляє товар відповідачу за первісним позовом, має бути вказана в накладних, які надаються позивачем за первісним позовом відповідачу за первісним позовом разом із партією товару, та повинна відповідати ціні товару, вказаній в прайс листі.

Відповідно до п. 2.7 договору, ціна договору складається з вартості поставленого та прийнятого відповідачем за первісним позовом товару згідно відповідних накладних за цим договором.

Пунктом 2.8 договору встановлено, що усі розрахунки за цим договором здійснюються винятково в національній валюті України. Днем здійснення платежу вважається день, у який сума, що підлягає оплаті, списується з банківського рахунку відповідача за первісним позовом на рахунок позивача за первісним позовом.

Судом встановлено, що на виконання умов договору позивачем за первісним позовом поставлено, а відповідачем за первісним позовом прийнято товар, на загальну суму 368 440,51 грн. (з ПДВ), про що сторонами підписані видаткові накладні №138 від 23 червня 2017 року, на суму 1 994,29 грн.; №139 від 23 червня 2017 року, на суму 100 709,90 грн.; №140 від 27 червня 2017 року, на суму 2 348,99 грн.; №141 від 27 червня 2017 року, на суму 137 533,85 грн.; №143 від 30 червня 2017 року, на суму 2 301,02 грн.; №144 від 30 червня 2017 року, на суму 123 552,46 грн. копії яких долучені до матеріалів справи.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За твердженнями представника позивача за первісним позовом, відповідач за первісним позовом товар, поставлений позивачем за первісним позовом згідно з вищевказаними видатковими накладними, оплатив частково, що підтверджується актом взаєморозрахунків за період з 01.01.2021 року по 31.01.2021 року.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Господарського процесуального кодексу України, сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Господарського процесуального кодексу України, особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення претензії чи позову.

З метою досудового врегулювання спору, позивач за первісним позовом направив на адресу відповідача за первісним позовом претензію вимогу про сплату заборгованості за поставлені товари від 18.09.2020 року та вимогу про сплату дебіторської заборгованості за поставлені товари.

Відповідач за первісним позовом відповіді на вищевказані претензії - вимоги не надав, дебіторську заборгованість не оплатив.

Вважаючи, що його права порушені, позивач звернувся до суду, просив стягнути з відповідача борг у сумі 61 406,75 грн.

У відзиві на позовну заяву, а також у зустрічній позовній заяві, представник позивача за зустрічним позовом послався на те, що у позивача за зустрічним позовом відсутні підстави для оплати товару в сумі 61 406,75 грн., оскільки позивачем за первісним позовом не були зареєстровані податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних, тому обов`язок оплатити товар у позивача за зустрічним позовом не наступив.

Згідно з п. 2.9 договору, обов`язковою умовою для оплати поставленого товару є наявність у відповідача за первісним позовом оформлених у встановленому чинним законодавством України та цим договором порядку відповідної накладної (видаткової та товарно транспортної), зареєстрованої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних та інших документів, передбачених розділом 4 договору, а також відповідність цін в накладній діючому прайс-листу та належне виконання позивачем за первісним позовом вимог п. 4.7 договору. При відсутності одного з зазначених документів, а також в разі їх неналежного оформлення, наявності розбіжностей у відомостях чи даних, позивач за первісним позовом повинен надати відсутні документи або привести у відповідність до вимог чинного законодавства України та вимог цього договору протягом 10 (десяти) календарних днів з дати поставки.

Відповідно до п. 2.10 договору, зокрема, оплата за товар здійснюється протягом 10 календарних днів від дати поставки (дата поставки/дати реалізації товару відповідачем за первісним позовом) за умови, що позивач за первісним позовом належним чином виконав умови п.п. 2.9 та п.п. 4.7 даного договору. Якщо позивач за первісним позовом виконав вимоги п.п. 2.9 та п.п. 4.7 даного договору пізніше 10-денного (десятиденного) строку, термін відстрочення платежу рахується від дати належного виконання позивачем за первісним позовом всіх умов п.п. 2.9 та п.п. 4.7 даного договору. В разі, коли останній день строку платежу припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день банківської установи, днем виконання зобов`язання є перший за ним робочий день. В першу чергу погашається вартість отриманого товару, в другу чергу всі інші платежі, передбачені договором. Строк платежу за товари, поставлені до будь-якого нового торговельного об`єкту відповідача за первісним позовом, обчислюється з дати офіційного відкриття, а не з дати отримання товарів.

Так, сторони погодили, що оплата за товар здійснюється протягом 10 календарних днів від дати поставки, за умови, що позивач за первісним позовом належним чином виконав умови договору та зареєстрував видаткові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 612 Цивільного кодексу України, прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Згідно з ч. 1 ст. 613 Цивільного кодексу України, кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Судом встановлено та представниками сторін не заперечується, що позивачем за первісним позовом податкові накладні не були зареєстровані у Єдиному реєстрі податкових накладних.

Так, відповідно до п. 2.10 договору, оплата за товар здійснюється протягом 10 календарних днів від дати поставки (дата поставки/дати реалізації товару відповідачем за первісним позовом) за умови, що позивач за первісним позовом належним чином виконав умови п.п. 2.9 та п.п. 4.7 даного договору.

Також, згідно з п. 2.9 договору, обов`язковою умовою для оплати поставленого товару є наявність у відповідача за первісним позовом оформлених у встановленому чинним законодавством України та цим договором порядку відповідної накладної (видаткової та товарно транспортної), зареєстрованої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних та інших документів, передбачених розділом 4 договору, а також відповідність цін в накладній діючому прайс-листу та належне виконання позивачем за первісним позовом вимог п. 4.7 договору. При відсутності одного з зазначених документів, а також в разі їх неналежного оформлення, наявності розбіжностей у відомостях чи даних, позивач за первісним позовом повинен надати відсутні документи або привести у відповідність до вимог чинного законодавства України та вимог цього договору протягом 10 (десяти) календарних днів з дати поставки.

Відповідно до п. 4.7 договору, зокрема, позивач за первісним позовом підтверджує своє зобов`язання видавати згідно з податковим законодавством України податкові накладні без окремої письмової вимоги відповідача за первісним позовом. Позивач за первісним позовом зобов`язується надсилати відповідачу за первісним позовом у електронному вигляді за допомогою модуля електронного документообігу програмному забезпеченні «M.E.DOC IS».

Так, суд дійшов висновку про те, що обов`язок оплатити товар у відповідача за первісним позовом не наступив, оскільки позивач за первісним позовом не виконав умови п. 2.9 та п. 4.7 договору, не зареєстрував та не направив відповідачу за первісним позовом податкові накладні у порядку, передбаченому умовами договору.

06 січня 2022 року через канцелярію Господарського суду Київської області від представника відповідача за первісним позовом надійшла заява про застосування позовної давності.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 253 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Частиною 5 ст. 267 Цивільного кодексу України встановлено, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Так, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже перш, ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого він звернувся до суду.

Оскільки судом встановлено відсутність порушення прав позивача за первісним позовом, позовна давність до вимог про стягнення заборгованості з відповідача не застосовується.

За твердженнями представника позивача за зустрічним позовом, позивачу за зустрічним позовом були завдані збитки на суму 61 406,75 грн., оскільки відповідач за зустрічним позовом не зареєстрував податкові накладні у Єдиному реєстрі податкових накладних, що призвело до неотримання позивачем за зустрічним позовом права на податковий кредит.

Як встановлено судом, відповідно до п. 2.9 договору, обов`язковою умовою для оплати поставленого товару є наявність у відповідача за первісним позовом оформлених у встановленому чинним законодавством України та цим договором порядку відповідної накладної (видаткової та товарно транспортної), зареєстрованої накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних та інших документів, передбачених розділом 4 договору, а також відповідність цін в накладній діючому прайс-листу та належне виконання позивачем за первісним позовом вимог п. 4.7 договору. При відсутності одного з зазначених документів, а також в разі їх неналежного оформлення, наявності розбіжностей у відомостях чи даних, позивач за первісним позовом повинен надати відсутні документи або привести у відповідність до вимог чинного законодавства України та вимог цього договору протягом 10 (десяти) календарних днів з дати поставки.

Згідно з п. 4.7 договору, зокрема, позивач за первісним позовом підтверджує своє зобов`язання видавати згідно з податковим законодавством України податкові накладні без окремої письмової вимоги відповідача за первісним позовом. Позивач за первісним позовом зобов`язується надсилати відповідачу за первісним позовом у електронному вигляді за допомогою модуля електронного документообігу програмному забезпеченні «M.E.DOC IS».

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України, кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом відшкодування збитків.

Частиною 1 ст. 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: збитків, протиправної поведінки, причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Частиною 4 ст. 623 Цивільного кодексу України встановлено, що при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Згідно з ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема, неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною.

Тобто для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Відсутність хоча б одного елементу складу правопорушення виключає настання відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для господарської -правової відповідальності.

При цьому, на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинно-наслідкового зв`язку такої поведінки із заподіяними збитками. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Згідно з ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду в справі №910/6657/16 від 14.02.2018 року, в справі №917/1651/16 від 07.02.2018 року.

Упущена вигода - це дохід або прибуток, який міг би одержати суб`єкт господарська діяльності в разі здійснення господарської операції і який він не одержав внаслідок дії обставин, що не залежать від нього, якщо розмір його передбачуваного доходу або прибутку можна обґрунтувати.

Так, пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані у разі, якби право позивача не було порушене. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які б могли бути реально отримані у разі належного виконання зобов`язання, теоретичне обґрунтування можливості отримання доходу не є підставою для його стягнення.

Позивач повинен також довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 року в справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18).

Згідно з п. 14.1.181 ст. 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Згідно з абз. 1 п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з абз. 1 п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до абз. 3 п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з абз. 1 п. 1 наказу Міністерства фінансів України "Про затвердження форми податкової накладної та порядку заповнення податкової накладної" №1307 від 31.12.2015 року (далі - наказ №1307), податкову накладну складає особа, яка зареєстрована як платник податку у контролюючому органі та якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість.

Відповідно до п. 3 наказу №1307, усі податкові накладні, у тому числі накладні, особливості заповнення яких викладені в пунктах 9-15 та 19 цього Порядку, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, та за формою, чинною на день такої реєстрації. Платник податку має право зареєструвати податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму податку, обчислену за формулою, зазначеною у пункті 200-1.3 статті 200-1 Податкового кодексу України та пункті 9 Порядку електронного адміністрування податку на додану вартість, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року № 569, або обчислену відповідно до пункту 200-1.9 статті 200-1 Податкового кодексу України.

Згідно з абз. 2 п. 5 наказу №1307, податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов`язань постачальника (продавця), крім випадків, передбачених Податковим кодексом України та цим Порядком.

Тобто, для отримання права сформувати податковий кредит із сум ПДВ, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник ПДВ повинен мати податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на податковий кредит можуть мати лише реально вчинені господарські операції з придбання товарів, послуг чи основних фондів із метою використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, а не лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на поточних рахунках платників податку.

При цьому, законодавцем презюмується реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, достовірність документів податкового обліку.

Так, право платника податків на збільшення податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання платником податку у інших платників цього податку товарів (послуг), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям господарської діяльності платника податку; підтвердження податковою накладною, виписаною постачальником - платником податку, митною декларацією (іншими подібними документами, згідно з пунктом 201.11 статті 201 Податкового кодексу України) суми нарахованого (сплаченого) податку в ціні придбання товару (послуг).

Згідно з абз. 1 п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України, датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до абз. 1 п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно з абз. 1 п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Відповідно до абз. 2 п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з абз. 14 п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

Як вбачається з матеріалів справи, за період з 23.06.2017 року до 30.06.2017 року видаткові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних відповідач за зустрічним позовом не зареєстрував.

Так, відповідачем за зустрічним позовом порушені вимоги п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, у зв`язку з чим позивач за зустрічним позовом був позбавлений права включити суми ПДВ до складу податкового кредиту та, відповідно, скористатись правом на зменшення податкового зобов`язання на суму 61 406,75 грн.

Враховуючи вищевикладене, за наявності причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю відповідача за зустрічним позовом щодо виконання визначеного законом обов`язку зареєструвати податкові накладні та неможливістю включення сум ПДВ до податкового кредиту позивачем за зустрічним позовом, а також, відповідно, зменшення податкового зобов`язання на зазначену суму, яка фактично є збитками позивача за зустрічним позовом, наявні усі елементи складу господарського правопорушення.

Так, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача за зустрічним позовом про стягнення з відповідача за зустрічним позовом 61 406,75 грн. збитків є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

15 грудня 2021 року через канцелярію Господарського суду Київської області від представника відповідача за зустрічним позовом надійшла заява щодо застосування позовної давності.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 ст. 260 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Частиною 5 ст. 267 Цивільного кодексу України встановлено, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Так, позовна давність застосовується лише за наявності порушення прав особи. Отже перш, ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі, якщо такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові, у зв`язку зі спливом позовної давності, за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Як встановлено судом, остання партія товару була передана позивачу за зустрічним позовом 30 червня 2017 року, тому представник відповідача за зустрічним позовом повинен був зареєструвати останню податкову накладну не пізніше 15 липня 2017 року.

Отже, починаючи з 16 липня 2017 року представник позивача за зустрічним позовом міг і повинен був знати про те, що відповідач за зустрічним позовом податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних не зареєстрував та на адресу позивача за зустрічним позовом не направив.

На підтвердження заявлених вимог позивач за зустрічним позовом надав суду копії видаткових накладних №138 від 23 червня 2017 року, на суму 1 994,29 грн.; №139 від 23 червня 2017 року, на суму 100 709,90 грн.; №140 від 27 червня 2017 року, на суму 2 348,99 грн.; №141 від 27 червня 2017 року, на суму 137 533,85 грн.; №143 від 30 червня 2017 року, на суму 2 301,02 грн.; №144 від 30 червня 2017 року, на суму 123 552,46 грн., копію витягу з Єдиного реєстру податкових накладних №19762 на запит від 02.09.2021 року, з яких вбачається, що відповідач за зустрічним позовом податкові накладні не зареєстрував.

Разом з цим, позивач за зустрічним позовом не зазначив, чому вищевказаний витяг з Єдиного реєстру податкових накладних не міг бути отриманий ним ще у липні 2017 року, що дозволяє стверджувати про наявність у позивача за зустрічним позовом можливості довідатись про порушення його прав у липні 2017 року, тому саме з цього періоду слід відраховувати трирічний строк позовної давності.

Судом встановлено, що позивач за зустрічним позовом звернувся до Господарського суду Київської області із зустрічним позовом про стягнення з відповідача за зустрічним позовом штрафу 11 жовтня 2021 року.

Так, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що строк для звернення до суду з вимогою про стягнення збитків сплинув у липні 2020 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Також позивач за зустрічним позовом просив стягнути з відповідача за зустрічним позовом штраф у сумі 76 758,44 грн. за порушення строків реєстрації податкових накладних.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною 2 ст. 218 Господарського кодексу України встановлено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Так, штраф застосовується за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов`язання, пов`язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

Згідно зі ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до п. 7.7 договору, у разі нездійснення стороною обов`язкової згідно з податковим законодавством України реєстрації податкової накладної, розрахунку коригування до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення стороною строків чи порядку реєстрації податкових накладних, розрахунку коригування до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або не виконання стороною взятих на себе зобов`язань, передбачених п. 4.7 цього договору (крім випадків, передбачених п.п. 7.8, 7.9, 7.10 цього договору), винна сторона протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту відправлення вимоги іншої сторони зобов`язана сплатити на користь іншої сторони штраф у розмірі 25% від ціни постачання згідно із вказаною податковою накладною без урахування податку або розрахунку коригування до такої податкової накладної.

Судом встановлено, що 03 жовтня 2021 року позивач за зустрічним позовом направив на адресу відповідача за зустрічним позовом вимогу по оплаті збитків та штрафу згідно договору поставки №2010-РВ від 03.01.2017 року.

Відповідач за зустрічним позовом відповіді на вищевказану вимогу не надав, збитки та штраф не оплатив.

Як вже було встановлено судом, відповідач за зустрічним позовом порушив умови договору та за період з 23.06.2017 року до 30.06.2017 року видаткові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних не зареєстрував.

Загальна сума поставки товару складала 307 033,76 грн. (без ПДВ), тому штраф у розмірі 25% від цієї суми становить 76 758,44 грн., які підлягають стягненню.

Так, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача за зустрічним позовом про стягнення з відповідача за зустрічним позовом штрафу в сумі 76 758,44 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Як уже зазначалось, 15 грудня 2021 року через канцелярію Господарського суду Київської області від представника відповідача за зустрічним позовом надійшла заява щодо застосування позовної давності.

Як вже встановлено судом, починаючи з 16 липня 2017 року представник позивача за зустрічним позовом міг і повинен був знати про те, що відповідач за зустрічним позовом податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних не зареєстрував та на адресу відповідача за зустрічним позовом не направляв.

Відповідно до ч. 1 ст. 258 Цивільного кодексу України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Судом встановлено, що позивач звернувся до суду із позовом 11 жовтня 2021 року, тобто після спливу строку, встановленого ст. 257 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Так, позовна вимога позивача за зустрічним позовом про стягнення з відповідача за зустрічним позовом штрафу задоволенню судом також не підлягає.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 124 Конституції України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", п. 14.181 ст. 14, абз. 1 п. 187.1 ст. 187, п. 198.1, абз. 1 п. 198.2, п. 198.3, абз. 1, 3 п. 198.6 ст. 198, абз. 1 п. 201.1, абз. 1 п. 201.7, абз. 1, 2, 14, 19 п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, п. 6 ч. 2 ст. 20, ч. ч. 1, 2 ст. 22, ч. ч. 2, 3 ст. 180, ч. ч. 1, 2 ст. 189, ч. 1 ст. 216, ч. ч. 1, 2 ст. 218, ст. 224, ч. 1 ст. 225, ч. 1 ст. 230, ч. 1 ст. 264, ч. 1 ст. 265, ч. ч. 1, 2 ст. 266, ч. 2 ст. 267 Господарського кодексу України, ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16, ч. ч. 1, 2 ст. 22, ст. 253, ст. 256, ст. 257, ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 258, ч. 1 ст. 260, ч. ч. 1, 5 ст. 261, ч. ч. 3, 4, 5 ст. 267, ч. ч. 1, 2 ст. 549, ст. 610, п. 3 ч. 1 ст. 611, ч. ч. 1, 4 ст. 612, ч. 1 ст. 613, ч. 2 ст. 614, ч. 4 ст. 623, ст. 627, ч. 1 ст. 628, ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, ст. ст. 2, 3, ч. 2 ст. 4, ч. 1 ст. 5, ст. 7, ч. ч. 1, 2, 4 ст. 11, ст. 12, ч. ч. 3, 4 ст. 13, ст. ст. 14-15, ст. 18, ст. 19, ч. 1 ст. 73, ч. ч. 1, 3 ст. 74, ч. 1 ст. 123, п. 2 ч. 4 ст. 129, ч. ч. 1, 2 ст. 222, ст. 223, ч. 3 ст. 232, ст. 233, ч. 4 ст. 236, ст. 237, ст. 238 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити повністю у первісному позові м`ясопереробного заводу товариства з обмеженою відповідальністю "Захід-м`ясо" до товариства з обмеженою відповідальністю "Експансія" про стягнення боргу.

Відмовити повністю у зустрічному позові товариства з обмеженою відповідальністю "Експансія" до м`ясопереробного заводу товариства з обмеженою відповідальністю "Захід-м`ясо" про стягнення збитків та штрафу.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 31.01.2022 року.

Суддя С. Грабець