РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

31.01.2022Справа № 910/18183/21
За позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаєплон"

про стягнення 916377,79 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва від Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (далі - позивач) надійшла позовна заява до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаєплон" (далі - відповідач) з вимогами про стягнення заборгованості та санкцій разом у сумі 916377,79 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем його зобов`язань з оплати отриманої теплової енергії, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за спожиту теплову енергію за період з жовтня 2020 року по вересень 2021 року.

Ухвалою суду від 16.11.2021 було відкрито провадження у справі №910/18183/20 за вказаними позовними вимогами, розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження (без проведення судового засідання).

Відповідач не скористався наданим йому законом правом подати письмові заперечення проти позову (відзив), або будь-які інші письмові заперечення чи пояснення по справі та/або заяви процесуального характеру.

До матеріалів справи (до позовної заяви) залучені докази виконання позивачем вимог ст. 172 ГПК України - надіслання відповідачу копії позовної заяви та копій доданих до неї документів листом з описом вкладення.

Судом також були вчинені всі належні дії для повідомлення відповідача про відкриття судом провадження у справі, оскільки відповідна ухвала суду про відкриття провадження у справі надсилалися на адресу місцезнаходження відповідача, яка вказана у позові та зазначена у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (Донецька обл., м. Маріуполь, вул. 130 Таганрозької дивізії, 4).

Із залученого до матеріалів справи конверта, у якому відповідачу направлялася копія ухвали суду, убачається, що даний конверт було повернуто суду поштою із відміткою «неправильно зазначена адреса».

Разом з тим, зазначена на конверті адреса відповідає тій, яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Крім того, судом було направлено ухвалу суду про відкриття провадження у справі на адресу, зазначену відповідачем як поштова, у договорі на постачання теплової енергії №510340 від 23.01.2019 (м. Київ, вул. Харківське шосе, 50 А), однак конверт з ухвалою повернувся не врученим із відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою».

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що неотримання конверту з ухвалою суду відповідачем та повернення її до суду є наслідками діяння (бездіяльності) самого відповідача щодо його належного отримання, тобто, його власною волею, оскільки відомості, зокрема, про адресу місцезнаходження у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань подає сам відповідач.

За відсутності відзиву суд вирішує справу за наявними матеріалами на підставі ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 № 1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва» від 27 вересня 2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго", КП "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ "Київенерго". За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 КП "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.

Отже, з 01.05.2018 постачання теплової енергії здійснює КП "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО".

23.01.2019 між Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВОДОКАНАЛ-СЕРВІС" (Споживач) (змінено найменування на Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаєплон") укладено договір № 510340 на постачання теплової енергії (далі - Договір), відповідно до якого позивач зобов`язався виробити та поставити теплову енергію у гарячій воді відповідачу, а відповідач зобов`язався отримувати теплову енергію та оплачувати її вартість відповідно до умов, викладених у цьому договорі. Постачання теплової енергії здійснюється у будинок №8А по вул. Шумського у місті Києві.

Цей Договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 01.05.2019, а в частині зобов`язання Споживача розрахуватися за спожиту теплову енергію, до повного цього зобов`язання виконання (п. 4.1 Договору).

Керуючись приписами статті 631 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), сторони домовились про те, що дія цього договору поширюється на взаємовідносини, які фактично виникли між сторонами з 01.05.2018. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії не буде письмово заявлено однією із Сторін про його припинення (п. п. 4.2, 4.4 Договору).

Доказів у підтвердження виявлення однією із сторін небажання продовжувати спірні договірні відносини не подано, а отже цей договір є чинним.

Відповідно до п. 2.2.1 Договору позивач зобов`язався безперебійно (крім випадків, визначених цим договором та чинним законодавством) постачати відповідачу теплову енергію у гарячій воді, на межу балансової належності, відповідно до Додатків 3,4 до цього Договору для потреб опалення - в період опалювального сезону, згідно із заявленими відповідачем величинами приєднаного теплового навантаження, зазначеними у Додатку №1 до цього Договору.

Згідно з пунктом 5.6 Договору додатки до договору № 1, 2, 2а, 3, 4, 5, 6, 7 є його невід`ємною частиною.

У разі встановлення у відповідача будинкових комерційних приладів обліку теплової енергії - кількість спожитої ним теплової енергії в розрахунковому періоді визначається відповідно до показників цих приладів, встановлених на межі балансової належності надає звіт по фактичному споживанню теплової енергії в ЦОК не пізніше 1 числа наступного за звітним місяцем (п. п. 2, 5 Додатку 2 до Договору).

Відповідно до п. 7 Додатку № 2 у разі відсутності у Споживача будинкових приладів обліку або ненадання Споживачем показників приладів обліку у встановлені цим додатком терміни, кількість спожитої ним теплової енергії в розрахунковому періоді визначається на опалення як множення кількості годин споживання теплової енергії за місяць та величину годинного теплового навантаження з урахуванням середньомісячної температури теплоносія.

Споживач щомісячно з 12 по 15 числа отримує в ЦОК за адресою, передбаченою у Договорі оформлену позивачем рахунок-фактуру на суму, яка включає загальну вартість теплової енергії поточного місяця та кільцеве сальдо розрахунків на початок поточного місяця, акт приймання-передавання товарної продукції; облікову картку фактичного споживання за попередній період та акт звіряння, які оформлює (підписує необхідні документи) і повертає один примірник акта приймання-передавання товарної продукції акта звіряння позивачу протягом двох днів з моменту їх одержання (п. 8 Додатку № 2 до Договору).

Відповідно до п. 9 Додатку 2 до Договору передбачено, що відповідач на відкритий розрахунковий рахунок позивача щомісячно забезпечує не пізніше 25 числа місяця, наступного за розрахунковим, оплату коштів від населення за фактично спожиту теплову енергію.

Згідно з п. 2.3.1 Договору відповідач зобов`язується своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії в терміни та за тарифами, зазначеними у Додатку 2.

Судом встановлено, що на виконання Договору позивач з жовтня 2020 року по вересень 2021 року надав відповідачу послуги з постачання теплової енергії у гарячій воді на загальну суму 815668,36 грн.

Нарахування за поставлену теплову енергію проводилось відповідно до умов Договору.

Факт постачання теплової енергії за Договором підтверджується наданими позивачем до позову копіями актів приймання-передавання товарної продукції, обліковими картками, корінцями нарядів на включення та відключення об`єктів теплопостачання та наданими відповідачем відомостями обліку споживання теплової енергії.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за Договором також свідчить відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення постачальником умов даного Договору.

Водночас з матеріалів справи вбачається, що відповідач взяті на себе зобов`язання за Договором у спірний період виконав не в повному обсязі у зв`язку з чим у останнього перед позивачем утворився борг у сумі 815668,36 грн.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 275 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі-енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Статтею 714 ЦК України визначено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Частиною 1 статті 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Враховуючи те, що сума боргу відповідача, яка складає 815668,36 грн., підтверджена належними доказами, наявними в матеріалах справи, не оспорюється відповідачем, і останній на момент прийняття рішення не надав належні документи, які свідчать про відсутність вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимоги позивача про стягнення з відповідача вказаної суми боргу, а тому позов у цій частині підлягає задоволенню.

Також у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором позивач просив суд стягнути з відповідача 46963,02 грн. пені, нарахованої за спірний період на відповідні суми основного боргу по кожному зазначеному місяцю отримання послуг згідно наданого відповідачем розрахунку.

Відповідно до статей 546, 549 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, в тому числі неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з статтею 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Так, позивач у позові зазначає, що пеня нараховуються у даному випадку на підставі статей 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", відповідно до яких платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Суд зауважує, що вказані норми не встановлюють законну неустойку в формі пені, позаяк для того, щоб неустойка вважалась законною необхідно, щоб законом або іншим актом цивільного законодавства було визначено її конкретний розмір. У даних же нормах встановлено граничний розмір саме договірної неустойки.

Разом з тим, за умовами п. 3.3 Договору споживач зобов`язаний сплатити постачальнику пеню в розмірі, обумовленому чинним законодавством України.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Індивідуальним споживачем житлово-комунальних послуг є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини 1 статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

За частиною 6 статті 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Відтак, вказаний закон є спеціальним до спірних правовідносин.

Разом із цим, частиною 1 статті 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що в разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу.

Проте дія зазначеної норми була зупинена відповідно до Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 17 березня 2020 року № 533-IX, який набрав чинності 18 березня 2020 року.

Крім того, відповідно до підпункту 4 пункту 3 розділу ІІ Прикінцеві положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 17 березня 2020 на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється, зокрема, нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

Наразі на всій території України триває карантин, який установлений згідно постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" № 211 з 12 березня 2020 року та продовжений згідно постанови Кабінету Міністрів України від 15 грудня 2021 року № 1336 до 31 березня 2022 року.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача пені не підлягають задоволенню.

Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем покладеного на нього обов`язку щодо своєчасної оплати наданих йому послуг, позивач також просив суд стягнути з відповідача 3% річних у сумі 14233,58 грн., нараховані у період з 01.10.2020 року по 01.09.2021 року на відповідні суми основного боргу по кожному спірному місяцю згідно наданого позивачем розрахунку, а також 39512,83 грн. інфляційних втрат, нарахованих на зазначені суми боргу протягом вказаного періоду.

За умовами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки заявлений позивачем до стягнення з відповідача розмір інфляційних втрат та трьох процентів річних відповідає вимогам чинного законодавства та положенням Договору, позовна вимога про стягнення з відповідача вказаних сум також підлягає задоволенню.

Приписами ст..ст. 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із статтями 78, 79 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вище наведене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача у частині заявлених до стягнення сум боргу, інфляційний втрат та 3% річних та відмовити у стягненні суми пені.

Відповідно до статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору з покладаються на обидві сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись статтями 74, 86, 126, 129, ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаєплон" (Донецька обл., м. Маріуполь, вул. 130 Таганрозької дивізії, 4; ідентифікаційний код 37880620) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (місто Київ, пл. І. Франка, 5; ідентифікаційний код 40538421) 815668 (вісімсот п`ятнадцять тисяч шістсот шістдесят вісім) грн. 36 коп. боргу, 39512 (тридцять дев`ять тисяч п`ятсот дванадцять) грн. 83 коп. інфляційних втрат, 14233 (чотирнадцять тисяч двісті тридцять три) грн. 58 коп. 3% річних та 13041 (тринадцять тисяч сорок одну) грн. 22 коп. судового збору.

У решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Суддя Сташків Р.Б.