РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

31.01.2022Справа № 910/12623/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Полякової К.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Алма Він"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Клер Транс"

про стягнення 167070,08 грн.

без виклику представників сторін (без проведення судового засідання)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Алма Він" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Клер Транс" про стягнення за договором поставки нафтопродуктів від 03.02.2021 № ALV0302/21 основного боргу в розмірі 101087,50 грн., пені в розмірі 8823,95 грн., штрафу в розмірі 39128,12 грн., а також 18030,51 грн. 36 % річних.

Ухвалою суду від 30.08.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

У відзиві на позовну заяву відповідач зауважив на відсутності заявок покупця на поставку товару. При цьому, надані позивачем видаткові накладні не підписані уповноваженими особами сторін. Також відповідач просив зменшити розмір штрафних санкцій на 90% з огляду на їх надмірний розмір.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що форма заявки договором не встановлена, однак рахунок виставляється після узгодження сторонами умов поставки товару. Оскільки відповідач частково оплатив виставлений рахунок, поставка товару є узгодженою. Крім того, рахунки та видаткові накладні виставлялися позивачем через систему M.E.Dос із відміткою «доставлено».

При розгляді справи судом враховано частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка визначає право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

03.02.2021 між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) укладено договір поставки нафтопродуктів № ALV0302/21, за умовами якого постачальник зобов`язується передати у власність покупця (поставити), а покупець в порядку та на умовах, визначених цим договором, зобов`язується прийняти у свою власність й оплатити нафтопродукти (товар) згідно з умовами договору.

Відповідно до пункту 1.2 договору поставка товару відбувається окремими партіями на підставі заявки покупця згідно умов цього договору.

За умовами пункту 4.1 договору ціна товару, що поставляється, є договірною, встановлюється в залежності від його асортименту та кількості, виходячи з ціни, що формується постачальником на момент отримання заявки для кожної партії товару окремо, зазначається з урахуванням ПДВ у рахунку на оплату; фіксується в видатковій накладній. Оплата такого рахунку також є підтвердженням її узгодження сторонами для кожної партії товару.

Зобов`язання постачальника по поставці товару визначеної вартості виникає після оплати покупцем виставленого рахунку на оплату партії товару, визначену у заявці покупця (пункт 4.3 договору).

Пункт 5.2 договору встановлює, що за наслідками поставки товару постачальник та покупець оформлюють видаткову накладну та/або акт прийому-передачі, яка складається в т.ч. на підставі даних, вказаних у товарно-транспортних накладних, якщо погоджений сторонами базис поставки передбачає наявність останніх.

Сторони домовилися, що видаткова накладна товару підписується, скріплюється печаткою в день отримання та направляється 1 підписаний екземпляр постачальнику електронною поштою з подальшим обміном оригіналами. Якщо в указаний строк видаткова накладна товару не була направлена покупцем постачальнику, то товар вважається прийнятим покупцем, що не звільняє покупця від обов`язку направити підписаний та скріплений печаткою зі своєї сторони екземпляр постачальнику (пункт 5.6 договору).

Відповідно до пункту 7.1 договору покупець здійснює оплату за товар шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 14 календарних днів на підставі виставленого рахунку в день отримання такого рахунку на електронну пошту на реквізити, вказані в такому рахунку.

Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2021 включно, а в частині взаєморозрахунків - до їх повного завершення. Закінчення терміну дії договору не звільняє винну сторону від відповідальності за його невиконання. Якщо за 30 календарних днів до закінчення строку дії договору жодна із сторін письмово не повідомила про своє бажання розірвати договір або між сторонами не буде укладений новий договір, останній вважається кожен раз продовженим на наступний календарний рік і на тих самих умовах (пункт 11.1 договору).

Із матеріалів справи слідує, що позивач поставив відповідачу товар на підставі рахунку від 18.03.2021 № 88 за наступними видатковими накладними: від 31.05.2021 № 176 на суму 70775 грн., від 01.06.2021 № 194 на суму 14487,50 грн., а також на підставі рахунку від 22.03.2021 № 92 за видатковою накладною від 30.06.2021 № 225 на суму 71250 грн.

У свою чергу, відповідач здійснив оплату поставленого товару частково, сплативши за рахунком від 18.03.2021 загалом 55425 грн., а саме: 5425 грн. 11.06.2021, 10000 грн. 14.06.2021, 20000 грн. 15.06.2021, 10000 грн. 17.06.2021, 10000 грн. 14.07.2021 року.

На підтвердження поставки товару позивачем також надано зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні на суму 70775 грн. від 31.05.2021 № 185 (зареєстрована 14.06.2021), на суму 14487,50 грн. від 01.06.2021 № 205 (зареєстрована 29.06.2021), на суму 71250 грн. від 30.06.2021 № 234 (зареєстрована 12.07.2021).

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 ЦК України).

Виходячи зі змісту статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (частина 1 статті 692 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Із матеріалів справи слідує, що позивач здійснив поставку товару відповідачу на підставі рахунку від 18.03.2021 № 88 за видатковими накладними від 31.05.2021 № 176 на суму 70775 грн., від 01.06.2021 № 194 на суму 14487,50 грн., а також на підставі рахунку від 22.03.2021 № 92 за видатковою накладною від 30.06.2021 № 225 на суму 71250 грн.

Відповідно до виписки з банківського рахунку позивача оплата товару відповідачем здійснена частково, в розмірі 55425 грн. за рахунком від 18.03.2021 № 88.

Судом враховані твердження відповідача про те, що матеріали справи не містять заявок відповідача на поставку товару та підписів останнього на видаткових накладних.

Разом із цим, матеріали справи містять докази часткової оплати відповідачем поставленого товару, що підтверджує його поставку позивачем. Наведене також слідує з пункту 4.1 договору, за яким оплата рахунку також є підтвердженням узгодження сторонами заявки для кожної партії товару.

Крім того, позивачем до матеріалів справи долучені зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні щодо спірної поставки товару.

Дані податкові накладні судом оцінюються у сукупності з іншими доказами у справі, зокрема, здійснення відповідачем часткової оплати поставленого позивачем товару.

Подібна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 29.01.2020 у справі № 916/922/19.

За положеннями статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18).

За встановленими судом обставинами в їх сукупності суд дійшов висновку про те, що надані позивачем докази на підтвердження поставки відповідачу товару є більш вірогідними, ніж наведені відповідачем заперечення. Відтак, пред`явлені позивачем позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 101087,50 грн. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також позивачем заявлено до стягнення пеню в розмірі 8823,95 грн. та штраф у розмірі 39128,12 грн.

Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 ЦК України).

Згідно з частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до пункту 8.2.1 договору у випадку порушення покупцем термінів здійснення взаєморозрахунків, передбачених договором, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу. Пеня нараховується за весь період прострочення по день проведення розрахунків у відповідності з умовами договору.

При простроченні платежу за отриманий товар покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 25 % від суми заборгованості (пункт 8.2.2 договору).

Із наданого позивачем розрахунку штрафних санкцій слідує, що позивач здійснює нарахування пені через 14 календарних днів після дат рахунків на оплату.

Згідно з пунктом 7.1 договору покупець здійснює оплату за товар шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 14 календарних днів на підставі виставленого рахунку в день отримання такого рахунку на електронну пошту на реквізити, вказані в такому рахунку.

Водночас, доказів виставлення позивачем рахунку на електронну пошту відповідача або направлення на поштову адресу матеріали справи не містять. У зв`язку з цим, суд дійшов висновку про відлік строку на оплату товару з дати безпосередньої поставки товару за видатковими накладними.

Отже, за арифметичним перерахунком суду з відповідача підлягає стягненню пеня в розмірі 1182,09 грн., а саме: 40,96 грн. за період з 15.06.2021 по 16.06.2021 на суму боргу 49837,50 грн., 442,03 грн. за період з 17.06.2021 по 13.07.2021 на суму боргу 39837,50 грн., 12,26 грн. за 14.07.2021 на суму боргу 29837,50 грн., 686,84 грн. за період з 15.07.2021 по 30.07.2021 на суму боргу 101087,50 грн.

Щодо нарахованого позивачем штрафу в розмірі 25 % у сумі 39128,12 грн., суд зауважує, що позивачем усупереч положенням пункту 8.2.2 договору нарахований штраф на вартість поставленого товару за видатковими накладними від 31.05.2021 № 176 на суму 70775 грн., від 01.06.2021 № 194 на суму 14487,50 грн., від 30.06.2021 № 225 на суму 71250 грн.

Утім, відповідно до пункту 8.2.2 договору штраф у розмірі 25 % нараховується від суми заборгованості, що в сукупності становить 101087,50 грн.

Таким чином, за арифметичним перерахунком суду штраф у розмірі 25 % від суми заборгованості в розмірі 101087,50 грн. становить 25271,88 грн.

Крім того, позивачем нараховані 36 % річних у розмірі 18030,51 грн.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений за договором або законом.

Пунктом 8.3 договору сторони погодили, що покупець також сплачує 36 % річних за кожен день прострочення, за весь час прострочення, як боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання (статті 625 ЦК України). Простроченням платежу також вважається відсутність оплати за товар на момент його поставки, при поставці на умовах передоплати.

Отже, сторонами в договорі погоджено інший розмір відсотків, ніж передбачений частиною 2 статті 625 ЦК України. При цьому, позивачем нараховані та заявлені до стягнення 36 % річних без додаткового нарахування 3 % річних, на що наголошував відповідач.

За арифметичним перерахунком суду, здійсненим з урахуванням встановленого вище відліку строку на оплату товару та в межах визначеного позивачем періоду, 36 % річних підлягають стягненню з відповідача в сумі 2783,86 грн.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про зменшення штрафних санкцій на 90 %, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Отже, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду (аналогічна позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.05.2019 у справі № 916/2268/18 та від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18).

Позивач та відповідач є господарюючими суб`єктами і вони несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. Зменшення (за клопотанням сторони) заявленого штрафу, який нараховується за неналежне виконання стороною свої зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно з приписами статті 74 ГПК України, статті 233 ГК України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.

Утім, жодних доказів прострочення оплати поставленого товару внаслідок виняткових обставин чи наявності скрутного фінансового становища відповідачем не надано.

Таким чином, суд дійшов висновку відмовити в задоволенні клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій на 90 %.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Понесені позивачем витрати по оплаті судового збору відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 86, 129, 232, 236-241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Алма Він" задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Клер Транс" (01042, м. Київ, вул. Академія Філатова, 10-А, оф. 3/13; ідентифікаційний код 38705558) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Алма Він" (21001, м. Вінниця, вул. Коцюбинського, 34, оф. 1/20; ідентифікаційний код 43488390) 101087 (сто одну тисячу вісімдесят сім) грн. 50 коп. основного боргу, 1182 (одну тисячу сто вісімдесят дві) грн. 09 коп. пені, 25271 (двадцять п`ять тисяч двісті сімдесят одну) грн. 88 коп. штрафу в розмірі 25 %, 2783 (дві тисячі сімсот вісімдесят три) грн. 86 коп. 36 % річних, а також 1954 (одну тисячу дев`ятсот п`ятдесят чотири) грн. 90 коп. витрат зі сплати судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя К.В. Полякова