РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.01.2022Справа № 910/17362/21

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовомДержавного автотранспортного підприємства експедиційних та спеціальних автомобілів Національної академії наук України
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Транс-груп"
простягнення 30 406 грн 59 коп.
Представники:не викликались
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

27.10.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Державного автотранспортного підприємства експедиційних та спеціальних автомобілів Національної академії наук України з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-груп" про стягнення 30 406 грн 59 коп. заборгованості за договором оренди від 31.01.2020 № 167, в тому числі: 27 938 грн 16 коп. основної заборгованості, 1 392 грн 79 коп. пені, 558 грн 76 коп. штрафу, 231 грн 47 коп. 3 % річних та 285 грн 41 коп. інфляційних втрат.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між сторонами договору оренди майна від 31.01.2020 № 167 не виконав взяті на себе зобов`язання щодо здійснення орендної плати, у зв`язку із чим в останнього виникла заборгованість у розмірі 27 938 грн 16 коп. Крім того, за неналежне виконання зобов`язання позивачем нараховано 1 392 грн 79 коп. пені, 558 грн 76 коп. штрафу, 231 грн 47 коп. 3 % річних та 285 грн 41 коп. інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.11.2021, на підставі частини 1 статті 174 Господарського процесуального кодексу України, позовну заяву залишено без руху.

10.11.2021 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на підтвердження усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.11.2021 відкрито провадження у справі № 910/17362/21, розгляд справи постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

04.01.2022 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог.

Пунктом 2 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Частинами 2, 3 статті 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Провадження у даній справі відкрито 15.11.2021.

Відповідно до частини 2 статті 118 Господарського процесуального кодексу України заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Частинами 1, 4 статті 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

В обгрунтування пропущеного процесуального строку позивач вказує, що не міг подати заяву в межах процесуальних строків, оскільки строк оплати за відповідний період не настав. Тобто позивач свідомо пропустив строк, оскільки в межах процесуальних строків на подання заяви про збільшення позовних вимог право позивача в частині, на яку він збільшує позовні вимоги, не було порушено та не підлягало судовому захисту.

Крім того, суд відзначає, що звертаючись щодо стягнення заборгованості за надані послуги за нові періоди, позивач фактично заявляє нові позовні вимоги.

За таких обставин, оскільки провадження у даній справі відкрито 15.11.2021, а заяву про збільшення розміру позовних вимог подано позивачем 04.01.2022, суд долучає вказану заяву до матеріалів справи, однак залишає її без розгляду, у зв`язку із пропущенням строку на подання вказаної заяви та відсутністю підстав для його поновлення.

Станом на 26.01.2022 відповідачем вимог ухвали суду від 15.11.2021, зокрема, щодо подання відзиву на позов, не виконано, хоча ухвалу про відкриття провадження у справі було отримано 19.11.2021, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 013.

Враховуючи викладене, суд вирішує справу за наявними матеріалами справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

31.01.2020 між Державним автотранспортним підприємством експедиційних та спеціальних автомобілів Національної академії наук України (орендодавець за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Транс-груп" (орендар за договором) укладено договір оренди майна, що належить до належить до майнового комплексу НАН України та обліковується на балансі Державного автотранспортного підприємства експедиційних та спеціальних автомобілів НАН України № 167 (далі - договір), відповідно до умов якого (в редакції додаткової угоди від 30.12.2020 № 1 до договору) орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне майно частина приміщення будівлі адміністративного корпусу (Реєстровий № 05417511.1.АААДЖЖ964) (далі - майно), загальною площею 33,4 кв. м., розміщене за адресою: м. Київ, вул. В. Степанченка, 5, що перебуває на балансі ДАТП НАН України (далі - балансоутримувач), вартість якого визначена відповідно до звіту про незалежну оцінку майна від 30 листопада 2019 і становить - 200 955, 00 грн.

Відповідно до пункту 1.2. договору (в редакції додаткової угоди від 30.12.2020 № 1 до договору) майно передається в оренду з метою використання: 33,4 кв. м. - розміщення офісу.

Згідно з пунктом 2.1. договору (в редакції додаткової угоди від 30.12.2020 № 1 до договору) орендар вступає у строкове платне користування майном у день підписання акта приймання-передачі майна.

За змістом пункту 2.3. договору (в редакції додаткової угоди від 30.12.2020 № 1 до договору) передача майна в оренду здійснюється за вартістю згідно з висновком про вартість майна.

У пункті 2.4. договору (в редакції додаткової угоди від 30.12.2020 № 1 до договору) унормовано, що обов`язок щодо складання акту приймання-передачі покладається на орендодавця.

Відповідно до пункту 3.1. договору (в редакції додаткової угоди від 30.12.2020 № 1 до договору) орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04 жовтня 1995 № 786 (зі змінами) становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку січень 2020 року - 3011,30 грн.

Нарахування податку на додану вартість на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством.

Розмір орендної плати за перший місяць оренди січень 2019 року встановлюється шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за грудень 2018 -лютий 2019.

До складу орендної плати не входять витрати на утримання орендованого майна (комунальних послуг, послуг з управління об`єктом нерухомості, витрат на утримання прибудинкової території та місць загального користування, вартість послуг з ремонту і технічного обслуговування інженерного обладнання та внутрішньобудинкових мереж, ремонту будівлі, у тому числі: покрівлі, фасаду, вивіз сміття тощо), а також компенсація орендодавця за користування земельною ділянкою. Орендар несе ці витрати на основі окремих договорів, укладених із орендодавцем та/або безпосередньо з постачальниками комунальних послуг в порядку, визначеному пунктом 6.5 цього договору.

Згідно з пунктом 3.2. договору (в редакції додаткової угоди від 30.12.2020 № 1 до договору) орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Оперативна інформація про індекси інфляції розміщується на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує держану політику у сфері статистики.

Умовами пункту 3.3. договору (в редакції додаткової угоди від 30.12.2020 № 1 до договору) орендна плата перераховується орендарем у повному обсязі (незалежно від наслідків своєї господарської діяльності) відповідно до вимог чинного законодавства за весь час фактичного користування майном щомісячно не пізніше 15-го числа місяця, наступного за звітнім місяцем.

За приписами пункту 3.4. договору (в редакції додаткової угоди від 30.12.2020 № 1 до договору) орендар здійснює оплату орендної плати на підставі рахунків орендодавця. Орендодавець надсилає орендарю рахунок не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати платежу. Протягом п`яти робочих днів після закінчення поточного місяця оренди орендодавець передає орендарю акт виконаних робіт на надання орендних послуг разом із податковою накладною за умови реєстрації орендаря платником податку на додану вартість.

Неотримання рахунків та/або актів з вини орендаря не звільняє орендаря від сплати орендної плати.

Сторони домовились, що у разі відмови орендаря від отримання рахунків та/або актів з будь-яких причин, такі рахунки та акти будуть вважатися такими, що отримані орендарем з дати їх поштового відправлення рекомендованим листом, або відправлення по електронній пошті за реквізитами, зазначеними в цьому договорі.

Даний договір з 31.01.2020 до 30.01.2025. Цей договір набирає чинності в день його підписання сторонами (нотаріального посвідчення, якщо відповідно до законодавства договір підлягає нотаріальному посвідченню). Строк оренди за цим договором починається з дати підписання акта приймання-передачі і закінчується датою припинення цього договору (пункт 12.1).

Згідно акта прийому-передачі від 31.01.2020 позивач передав, а відповідач прийняв орендоване майно - частина приміщення будівлі адміністративного корпусу, загальною площею 33,4 кв. м., розміщене за адресою: м. Київ, вул. В. Степанченка, 5, що перебуває на балансі ДАТП НАН України.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором оренди.

Відповідно до норм частини 1 та 2 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Згідно з частиною 3 статті 283 Господарського кодексу України об`єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об`єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об`єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб`єктам господарювання.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина 6 статті 283 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк

Згідно з нормами частин 1, 3, 5 статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини 1 статті 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач виставив відповідачу рахунки на оплату від 19.03.2021 № 405 на суму 3 881 грн 75 коп., від 26.04.2021 № 560 на суму 3 947 грн 88 коп., від 19.05.2021 № 670 на суму 3 975 грн 54 коп., від 25.06.2021 № 863 на суму 4 027 грн 24 коп., від 15.07.2021 № 982 на суму 4 035 грн 25 коп., від 18.08.2021 № 1138 на суму 4 039 грн 26 коп., від 23.09.2021 № 1315 на суму 4 031 грн 24 коп.

Також, в матеріалах справи наявні підписані між сторонами акти надання послуг від 31.03.2021 № 401 на суму 3 881 грн 75 коп., від 30.04.2021 № 583 на суму 3 947 грн 88 коп., від 31.05.2021 № 683 на суму 3 975 грн 54 коп., від 30.06.2021 № 895 на суму 4 027 грн 24 коп., від 31.07.2021 № 999 на суму 4 035 грн 25 коп., від 31.08.2021 № 1168 на суму 4 039 грн 26 коп., від 30.09.2021 № 1358 на суму 4 031 грн 24 коп.

Судом встановлено, що відповідач в порушення умов договору оренди майна, що належить до майнового комплексу НАН України та обліковується на балансі Державного автотранспортного підприємства експедиційних та спеціальних автомобілів НАН України від 31.01.2020 № 167 та норм чинного законодавства не виконав взяті на себе зобов`язання щодо оплати орендних платежів, що також не було спростовано відповідачем, зокрема відповідачем не надано суду доказів оплати орендних платежів на суму 27 938 грн 16 коп., що є порушенням з боку відповідача умов договору.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту неналежного виконання відповідачем обов`язку з оплати орендних платежів за договором оренди майна, що належить до належить до майнового комплексу НАН України та обліковується на балансі Державного автотранспортного підприємства експедиційних та спеціальних автомобілів НАН України від 31.01.2020 № 167 та факту наявності заборгованості, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором на суму 27 938 грн 16 коп. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 1 392 грн 79 коп. пені, 558 грн 76 коп. штрафу, 231 грн 47 коп. 3 % річних та 285 грн 41 коп. інфляційних втрат.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

За порушення грошових зобов`язань щодо пені застосовується припис частини шостої статті 232 Господарського кодексу України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Нормами статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Пунктом 3.10. договору унормовано, що на суму заборгованості орендаря із сплати орендної плати нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення перерахування орендної плати, включаючи день оплати.

У разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 2 відсотків від суми заборгованості.

Дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для застосування відповідальності (стягнення пені та штрафу) відповідно до умов пункту 3.10. договору та захисту майнових прав та інтересів позивача, відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Умовами пункту 3.3. договору (в редакції додаткової угоди від 30.12.2020 № 1 до договору) орендна плата перераховується орендарем у повному обсязі (незалежно від наслідків своєї господарської діяльності) відповідно до вимог чинного законодавства за весь час фактичного користування майном щомісячно не пізніше 15-го числа місяця, наступного за звітнім місяцем.

Відповідно до частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Суд встановив, що доданий до позовної заяви арифметичний розрахунок пені є неправильним, оскільки позивачем, з урахуванням пункту 3.3. договору, а також частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України, неправильно визначено день початку прострочення обов`язку з оплати наданих послуг, а також в порушення норм статті 232 Господарського кодексу України період нарахування пені виходить за межі шестимісячного строку.

За перерахунком суду, сума пені за прострочення оплати орендних платежів становить 1 118 грн 74 коп., в тому числі:

- 304 грн 80 коп. - сума пені, нарахована за період з 16.04.2021 по 15.10.2021 за прострочення оплати 3 881 грн 75 коп. згідно з актом надання послуг від 31.03.2021 № 401;

- 259 грн 91 коп. - сума пені, нарахована за період з 18.05.2021 по 16.10.2021 за прострочення оплати 3 947 грн 88 коп. згідно з актом надання послуг від 30.04.2021 № 583;

- 214 грн 35 коп. - сума пені, нарахована за період з 16.06.2021 по 16.10.2021 за прострочення оплати 3 975 грн 54 коп. згідно з актом надання послуг від 31.05.2021 № 683;

- 167 грн 49 коп. - сума пені, нарахована за період з 16.07.2021 по 16.10.2021 за прострочення оплати 4 027 грн 24 коп. згідно з актом надання послуг від 30.06.2021 № 895;

- 111 грн 99 коп. - сума пені, нарахована за період з 17.08.2021 по 16.10.2021 за прострочення оплати 4 035 грн 25 коп. згідно з актом надання послуг від 31.07.2021 № 999;

- 58 грн 32 коп. - сума пені, нарахована за період з 16.09.2021 по 16.10.2021 за прострочення оплати 4 039 грн 26 коп. згідно з актом надання послуг від 31.08.2021 № 1168;

- 1 грн 88 коп. - сума пені, нарахована за період з 16.10.2021 по 16.10.2021 за прострочення оплати 4 031 грн 24 коп. згідно з актом надання послуг від 30.09.2021 № 1358.

Отже, позовні вимоги про стягнення пені в сумі 1 392 грн 79 коп. підлягають частковому задоволенню на суму 1 118 грн 74 коп.

Судом перевірено розрахунок штрафу, інфляційних втрат та 3 % річних та встановлено їх правильність та відповідність умовам договору та вимогам чинного законодавства.

З огляду на вищенаведене та доведення факту несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за договором оренди майна, що належить до майнового комплексу НАН України та обліковується на балансі Державного автотранспортного підприємства експедиційних та спеціальних автомобілів НАН України від 31.01.2020 № 167, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені підлягають частковому задоволенню за розрахунком суду на суму 1 118 грн 74 коп., вимоги позивача про стягнення з відповідача 558 грн 76 коп. штрафу, 231 грн 47 коп. 3 % річних та 285 грн 41 коп. інфляційних втрат підлягають задоволенню у повному обсязі за розрахунком позивача.

Згідно з частиною 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-груп" (03065, місто Київ, бульвар Івана Лепсе/Академіка Каблукова, будинок 51/16, ідентифікаційний код 31861974) на користь Державного автотранспортного підприємства експедиційних та спеціальних автомобілів Національної академії наук України (03142, місто Київ, вул. В. Степанченка, будинок 5, ідентифікаційний код 05417511) 27 938 (двадцять сім тисяч дев`ятсот тридцять вісім) грн 16 коп. основної заборгованості, 1 118 (одна тисяча сто вісімнадцять) грн 74 коп. пені, 558 (п`ятсот п`ятдесят вісім) грн 76 коп. штрафу, 231 (двісті тридцять одна) грн 47 коп. 3 % річних, 285 (двісті вісімдесят п`ять) грн 41 коп. інфляційних втрат та судовий збір у розмірі 2 249 (дві тисячі двісті сорок дев`ять) грн 54 коп.

3. В іншій частині заявлених позовних вимог про стягнення 274 грн 05 коп. пені відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Н.Плотницька