РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.02.2022Справа № 910/19835/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали господарської справи

за позовом Державного науково-дослідного інституту технологій кібербезпеки та захисту інформації

до Державної фіскальної служби України

про стягнення заборгованості за Договором про надання послуг в розмірі 22 806,74 грн.

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне науково-дослідний інститут технологій кібербезпеки та захисту інформації звернувся до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Державної фіскальної служби у м. Києві про стягнення заборгованості за Договором про надання послуг в розмірі 22 806,74 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за Договором про з надання послуг з криптографічного захисту інформації № 205/20Н від 21.12.2020, в частині здійснення розрахунків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.12.2021 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/19835/21. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

15.12.2021 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому відповідач зазначає, що оплата послуг буде здійсненна ДФС після відновлення операцій на рахунках, а до цього часу ДФС не може здійснити оплату з причин, що від неї не залежать.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

21 грудня 2020 року між Державною фіскальною службою України (далі - замовник, відповідача) та Державним науково-дослідним інститутом технологій кібербезпеки та захисту інформації (далі - виконавець, позивач) укладено Договір з надання послуг в галузі криптографічного захисту інформації № 205/20Н (далі - Договір), у порядку та на умовах якого, замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання з надання послуг у галузі криптографічного захисту інформації за кодом послуг згідно з Державним класифікатором продукції та послуг ДК 021:2015 - 71630000-3 (Послуги з технічного огляду та випробувань), щодо проведення контрольної перевірки захищеності обладнання (далі - послуги) двох абонентських пунктів захищеної мережі передачі даних ДФС України (далі - АП ЗМПД), а замовник повинен прийняти та оплатити послуги згідно умовами Договору.

Відповідно до п. 2.1 Договору виконавець повинен надати замовнику послуги, якість яких відповідає державним стандартам у галузі криптографічного захисту інформації.

Згідно з п. 3.1 Договору загальна вартість наданих послуг за даним Договором встановлюється протоколом погодження договірної ціни (Додаток № 1), який є невід`ємною частиною цього Договору, і становить 21 346,96 грн., у тому числі з ПДВ 20% - 3 557,83 грн.

Протокол погодження договірної ціни та калькуляція кошторисної вартості послуг наведено відповідно у Додатках 1 та 2 цього Договору (п. 3.2 Договору).

У відповідності до п. 3.3 Договору джерелом фінансування за цим Договором є кошти загального фонду Державного бюджету КПКВК 3503010, КЕКВ 2240.

За умовами п. 4.1 Договору оплата послуг за цим Договором здійснюється на підставі підписаного сторонами Акту приймання-наданих послуг (далі - акт), в безготівковій формі, шляхом перерахування замовником грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця суму, яка вказана в п. 3.1 Договору, протягом 10 банківських днів.

Оплата здійснюється з урахуванням фінансового ресурсу Єдиного Казначейського рахунку (п. 4.2 Договору).

Пунктами 5.1, 5.3, 5.4 та 5.5 Договору узгоджено, що датою початку надання послуг за Договором є дата надання представником виконавця необхідних документів і матеріалів та обладнання АП ЗМПД.

Строк надання послуг складає 6 робочих днів від дати початку надання послуг відповідно до п. 5.1 цього Договору.

Датою закінчення надання послуг за Договором вважається дата підписання замовником Акта приймання наданих послуг.

Результатом надання послуг за Договором є Висновок, який надається замовнику після оплати послуг відповідно до п. 4.1 цього Договору.

Відповідно до п. 6.1 та п. 6.2 Договору після закінчення надання послуг за Договором виконавець протягом 5 робочих днів підписує та направляє замовнику Акт приймання наданих послуг, складаний у двох примірниках.

Замовник протягом 5 робочих днів від дня одержання Акт приймання наданих послуг зобов`язаний направити виконавцю затверджений Акт приймання наданих послуг або мотивовану відмову від прийняття послуг.

У разі мотивованої відмови замовника від прийняття наданих послуг сторонами в триденний термін складається двосторонній акт з переліком необхідних доробок та термінів їх виконання.

Пунктами 7.3.1 та 7.3.2 Договору визначено, що замовник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі оплатити (оплачувати) вартість послуг та прийняти (приймати) надані послуги згідно з Актом приймання наданих послуг відповідно до умов розділу 6 цього Договору.

Цей Договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2020, але у будь-якому випадку в частині виконання зобов`язань - до повного їх виконання (п. 11.1 Договору).

Додатками № 1 та № 2 до Договору сторонами викладено Протокол погодження договірної ціни та Калькуляцію кошторисної вартості послуг.

За результатами наданих послуг, сторонами складено та підписано без заперечень та зауважень Акт приймання наданих послуг № 94 від 28.12.2020 на суму 21 346,96 грн.

Позивач зазначає, що відповідач, у порушення взятих на себе зобов`язань, оплату отриманих послуг не здійснив, у зв`язку з чим за ним обліковується заборгованість в розмірі 21 346,96 грн., внаслідок чого позивач звернуся до суду з позовом.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов`язання одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором про надання послуг.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Суд зазначає, що згідно з договором про надання послуг важливим є не сам результат, а дії, які до нього призвели. З урахуванням наведених особливостей слід зазначити, що стаття 177 Цивільного кодексу України серед переліку об`єктів цивільних прав розглядає послугу як самостійний об`єкт, при цьому її характерною особливістю, на відміну від результатів робіт, є те, що послуга споживається замовником у процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності виконавцем. Тобто, характерною ознакою послуги є відсутність результату майнового характеру, невіддільність від джерела або від одержувача та синхронність надання й одержання послуги.

Відповідно до п. 6.1 та п. 6.2 Договору після закінчення надання послуг за Договором виконавець протягом 5 робочих днів підписує та направляє замовнику Акт приймання наданих послуг, складаний у двох примірниках.

Замовник протягом 5 робочих днів від дня одержання Акт приймання наданих послуг зобов`язаний направити виконавцю затверджений Акт приймання наданих послуг або мотивовану відмову від прийняття послуг.

У разі мотивованої відмови замовника від прийняття наданих послуг сторонами в триденний термін складається двосторонній акт з переліком необхідних доробок та термінів їх виконання.

За результатами наданих послуг, сторонами складено та підписано без заперечень та зауважень Акт приймання наданих послуг № 94 від 28.12.2020 на суму 21 346,96 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами п. 4.1 Договору оплата послуг за цим Договором здійснюється на підставі підписаного сторонами Акту приймання-наданих послуг (далі - акт), в безготівковій формі, шляхом перерахування замовником грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця суму, яка вказана в п. 3.1 Договору, протягом 10 банківських днів.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Доказів на підтвердження сплати заборгованості за отримані послуги, в тому числі станом на час розгляду справи в суді, до матеріалів справи не надано.

Таким чином, відповідач, в порушення взятих на себе зобов`язань за Договором, оплату отриманих послуг у повному обсязі не здійснив, у зв`язку з чим, за відповідачем обліковується заборгованість в розмірі 21 346,96 грн.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Пунктом 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Згідно ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення; у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності; не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Аналогічні норми містить ст. 617 Цивільного кодексу України, згідно якої, не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах також викладені в постановах Верховного Суду у справі №910/4377/18 від 01.07.2019, №910/2144/18 від 01.07.2019, №910/4375/18 від 08.07.2019р.

Враховуючи вищенаведене, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України, суд приходить до висновку, що боржник вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих послуг у розмірі 21 346,96 грн., а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у наведеному розмірі підлягають задоволенню.

Також у зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором, позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню у розмірі 1 459,78 грн.

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статей 216, 218 ГК України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій в порядку, передбаченому законодавством та договором.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Суд зазначає, що за порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено пеню.

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання (та одночасно вид відповідальності за неналежне виконання/невиконання зобов`язання) як пеня та механізм її нарахування встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України та частиною шостою статті 232 ГК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до п. 8.3 Договору у разі прострочення оплати послуг з вини замовника, визначеного пунктами 3.1 та 4.1 Договору, замовник сплачує в конав цю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на день прострочення платежу, від простроченої суми за кожний день прострочення.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені судом встановлено, що з відповідача підлягає стягненню пеня в розмірі 1 459,78 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про виконання взятих на себе зобов`язань за Договором в частині оплати отриманих послуг.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державної фіскальної служби України (04053, місто Київ, Львівська площа, будинок 8; ідентифікаційний код: 39292197) на користь Державного науково-дослідного інституту технологій кібербезпеки та захисту інформації (03142, місто Київ, вул. Максима Залізняка, будинок 3, корпус 6; ідентифікаційний код: 34732331) заборгованість в розмірі 21 346 (двадцять одна тисяча триста сорок шість) грн. 96 коп., пеню в розмірі 1 459 (одна тисяча чотириста п`ятдесят дев`ять) грн. 78 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне рішення складено: 07.02.2022

Суддя О.А. Грєхова