ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2022 Справа № 914/3519/21

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ІБЕРСОН КОМПОНЕНТС», м.Тернопіль,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «РАВТРАНС», м.Рава-Руська Львівської області,

про стягнення 116'448,48 грн заборгованості,

Суддя Яворський Б.І.

при секретарі Зусько І.С.

Представники сторін:

від позивача: Борова Л.В.,

від відповідача: Савляк М.О.

Відводів складу суду сторонами не заявлялося.

Відповідно до ст.222 ГПК України судове засідання проводилося в режимі відеоконференції за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку vkz.court.gov.ua

СУТЬ СПОРУ. На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ІБЕРСОН КОМПОНЕНТС» до Товариства з обмеженою відповідальністю «РАВТРАНС» про стягнення 116'448,48 грн заборгованості за договором поставки №30/17 від 07.04.2017, з яких: 100'553,16 грн основного боргу, 10'428,91 грн пеня, 3'478,78 грн інфляційні втрати та 1'987,59 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обгрунтовані невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором в частині оплати вартості отриманого товару.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 22.11.2021 справу № 914/3519/21 передано на розгляд судді Яворському Б.І.

Ухвалою суду від 29.11.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 16.12.2021, встановлено строк для реалізації учасниками справи процесуальних прав. Ухвала про відкриття провадження у справі була надіслана за адресою позивача та відповідача, що міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Згідно інформації офіційного сайту АТ «Укрпошта» відправлення за номером 363 вручене відповідачу 08.12.2021.

Протокольною ухвалою від 16.12.2021 Господарський суд Львівської області відклав судове засідання на 13.01.2022. Ухвалою від 16.12.2021 Господарський суд Львівської області у порядку ст.ст. 120-121 ГПК України викликав відповідача та повідомив йому дату, час і місце наступного судового засідання.

21.12.2021 позивач подав додаткові письмові пояснення (вх.№30824/21).

28.12.2021 відповідач подав суду відзив на позовну заяву (вх.№31441/21), у якому зазначив, що у зв`язку з діями органів державної влади відповідач був позбавлений можливості виконувати свої господарські зобов`язання перед позивачем, тому відповідач не погоджується з твердженням відповідача позивача про проведені нарахування 3% річних за несвоєчасну оплату товару. Просив відмовити у задоволенні позову. До поданого відзиву відповідачем долучено копії підписаних видаткових накладних №FB0001416/21 від 15.03.2021, №FB0001638/21 від 25.03.2021, №FB0001750/21 від 30.03.2021 та №FB0001847/21 від 03.04.2021.

11.01.2022 позивач подав відповідь на відзив (вх.№548/22), у якій зазначив, що спеціальні економічні та обмежувальні заходи (санкції) не звільняє особу від виконання зобов`язань за укладеними ними угодами, у тому числі компенсаційних нарахувань.

Протокольною ухвалою від 13.01.2022 Господарський суд Львівської області відклав судове засідання на 03.02.2022, про що повідомив відповідача.

Представник позивача у судове засідання 03.02.2022 у режимі відеоконференції з`явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання з`явився, просив відмовити у задоволенні позову.

Суд розглядає справи у порядку спрощеного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ч.1 ст.248 ГПК України).

У судовому засіданні 03.02.2022 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

07 квітня 2017 року Товариством з обмеженою відповідальністю «ІБЕРСОН КОМПОНЕНТС» (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «РАВТРАНС» (покупець, відповідач) укладено договір поставки №30/17, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується передати в погоджені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму згідно з умовами цього договору.

Асортимент, кількість і ціна товару встановлюється сторонами в погоджених постачальником заявках покупця. Ціна товару остаточно узгоджується та вказується сторонами у видатковій накладній на поставку товару. Зміна остаточно узгодженої сторонами ціни товару після його передачі покупцю не допускається (п.1.2 та п.2.2 договору).

Пунктом 2.4 договору передбачено, що покупець зобов`язаний провести повний розрахунок за отриманий товар у термін 7 (сім) календарних днів з моменту поставки товару. Оплата товару, що постачається у відповідності з умовами цього договору, здійснюється шляхом безготівкового перерахунку на поточний рахунок постачальника, вказаний у реквізитах постачальника в цьому договорі.

Згідно п.3.1 та п.3.2 договору передача товару від постачальника покупцеві здійснюється за видатковою накладною. Право власності на товар переходить від постачальника до покупця з моменту фактичного отримання товару покупцем та оформлення відповідним чином видаткової накладної.

Відповідно до п.5.4 договору за порушення грошових зобов`язань за цим договором покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період несплати зобов`язань, від суми невиконаного грошового зобов`язання за кожний день порушення виконання. Пеня нараховується за весь період прострочення виконання грошових зобов`язань.

Згідно розділу 9 цей договір набуває чинності з дати його підписання обома сторонами і діє протягом року з моменту заключення. У разі, якщо від жодної зі сторін за 30 календарних днів до моменту закінчення дії договору не надійне письмового повідомлення про намір розірвати, припинити або змінити договір, він вважається продовженим (пролонгованим) на наступний рік. Закінчення строку дії договору не звільняє покупця від виконання в повному обсязі взятих на себе, згідно умов даного договору, зобов`язань, що виникли під час його дії.

На виконання умов укладеного договору позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 105'703,19 грн, що підтверджується копіями видаткових накладних: №FB0000918/21 від 22.02.2021 на суму 3'049,80 грн, №FB0000917/21 від 22.02.2021 на суму 43'370,05 грн, №FB0000916/21 від 22.02.2021 на суму 220,00 грн, №FB0000972/21 від 24.02.2021 на суму 1'880,02 грн, №FB0001088/21 від 01.03.2021 на суму 1'973,18 грн, №FB0001089/21 від 01.03.2021 на суму 3'020,00 грн, №FB0001416/21 від 15.03.2021 на суму 3'000,00 грн, №FB0001465/21 від 17.03.2021 на суму 13'970,00 грн, №FB0001638/21 від 25.03.2021 на суму 4'399,99 грн, №FB0001645/21 від 25.03.2021 на суму 9'060,01 грн, №FB0001650/21 від 25.03.2021 на суму 8'799,98 грн, №FB0001750/21 від 30.03.2021 на суму 11'100,00 грн, та №FB0001847/21 від 03.04.2021 на суму 1'859,99 грн. Видаткові накладні підписані сторонами без зауважень та скріплені печатками юридичних осіб. Крім того, за фактом поставки товару позивачем складено та зареєстровано відповідні податкові накладні.

Позивач стверджує, що відповідач здійснив оплату за отриманий товар частково, на суму 5'149,82 грн.

03.09.2021 відповідачу направлено претензію №4/21 від 01.09.2021 з пропозицією добровільного виконання зобов`язань за договором. У відповіді на претензію відповідач повідомив позивача, що Указом Президента України №140/2021 від 03.04.2021 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 2 квітня 2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» зупинено операції зі списання коштів з рахунків ТзОВ «Равтранс», тому товариство позбавлене можливості виконувати свої господарські зобов`язання.

Залишок заборгованості, яку позивач просить стягнути з відповідача, становить 100'553,16 грн. За неналежне виконання відповідачем свого обов`язку щодо оплати поставленого товару, позивач просить стягнути з відповідача 10'428,91 грн пені, 3'478,78 грн інфляційних втрат та 1'987,59 грн. 3% річних.

ОЦІНКА СУДУ.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно з ст.74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини (ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 174 ГК України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Між сторонами виникли взаємні права та обов`язки на підставі укладеного договору поставки № 30/17 від 07.04.2017.

Відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 265 ГК України також визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідачу був відвантажений товар на суму 105'703,02 грн, який ним був оплачений лише на суму 5'149,82 грн.

Доказів оплати поставленого товару у повному обсязі суду не надано. Відтак, вимога про стягнення з відповідача 100'553,16 грн основного боргу з огляду на ст.14 та ч.2 ст.237 ГПК України підлягає задоволенню.

Сторонами погоджено, що покупець зобов`язаний провести повний розрахунок за отриманий товар у термін 7 (сім) календарних днів з моменту поставки товару (п.2.4 договору).

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст.625 ЦК України).

Передбачені вказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу, виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно зі ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язують його початок.

Перевіривши розрахунок 3% річних із врахуванням дат прострочених оплат, суд встановив, що до стягнення з відповідача підлягає 1'979,81 грн 3% річних та 3'478,78 грн інфляційних втрат.

Щодо стягнення 10'428,91 грн пені суд відзначає наступне.

Відповідно до частин 1-3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

В силу ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених кодексом, іншими законами та договором.

Так, згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом п.5.4 договору сторони погодили, що покупець зобов`язаний провести повний розрахунок за отриманий товар у термін 7 (сім) календарних днів з моменту поставки товару. Оплата товару, що постачається у відповідності з умовами цього договору, здійснюється шляхом безготівкового перерахунку на поточний рахунок постачальника, вказаний у реквізитах постачальника в цьому договорі. Відтак, суд відзначає, що сторони погодили, що нарахування пені не обмежується певним строком.

Здійснивши перевірку розрахунку пені, суд з урахуванням ст. 253 ЦК України дійшов висновку, що до стягнення з відповідача підлягає пеня у розмірі 10'203,40 грн.

Щодо твердження відповідача про тимчасове припинення його зобов`язань за договором суд зазначає таке.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 розділу І Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак суд повинен прийняти в останній інстанції рішення про дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 розділу І Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами й поставленою метою (див. рішення від 12 липня 2001 року у справі Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс ІІ проти Німеччини). Тобто позивач не може бути обмежений у доступі до правосуддя та можливості задоволення позовних вимог.

Із системного аналізу положень Закон України «Про санкції» та Рішення РНБО слідує, що застосування санкцій не звільняє особу юридичних осіб України від виконання зобов`язань за укладеними ними угодами. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.03.2020 у справі №824/146/19.

Оскільки відповідач доводів позивача не спростував, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, які досліджені в ході судового розгляду, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог у розмірі 116'215,15 грн.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

Сплата позивачем судового збору за подання до суду позовної заяви підтверджується платіжними дорученнями № 7219 від 03.11.2021 на суму 2'270,00 грн.

Відповідно до ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача, оскільки спір виник з його вини.

Керуючись статтями 2, 3, 12, 13, 42, 46, 73-80, 123, 126, 129, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «РАВТРАНС» (80316, Львівська область, Жовківський район, м.Рава-Руська, вул.Коновальця, 27; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІБЕРСОН КОМПОНЕНТС» (46400, Тернопільська область, м.Тернопіль, вул.Лук`яновича, 1; ) 100'553,16 грн основного боргу, 10'203,40 грн пені, 3'478,78 грн інфляційних втрат, 1'979,81 грн. 3% річних та 2'270,00 грн судового збору.

3 У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено 08.02.2022.

Суддя Яворський Б.І.