ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2022 року м. ОдесаСправа № 916/2259/21
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Таран С.В.,

Суддів: Будішевської Л.О., Поліщук Л.В.,

при секретарі судового засідання Земляк А.В.,

за участю представників:

від ОСОБА_1 - Бережний О.В.,

від Товариства з обмеженою відповідальністю "Ювіком" - Лановий Д.А.,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ювіком"

на рішення Господарського суду Одеської області від 30.11.2021, прийняте суддею Желєзною С.П., м. Одеса, повний текст складено 07.12.2021,

у справі №916/2259/21

за позовом: ОСОБА_1

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Ювіком"

про стягнення 68 090,64 грн

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 р. ОСОБА_1 звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ювіком", в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість зі сплати дивідендів за 2018-2019 роки у розмірі 68090,64 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням корпоративних прав ОСОБА_1 у зв`язку з безпідставним невиконанням відповідачем рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Ювіком", оформленого протоколом №1/20 від 19.03.2020, щодо виплати дивідендів.

За вказаною позовною заявою місцевим господарським судом 12.08.2021 відкрито провадження у справі №916/2259/21.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 30.11.2021 у справі №916/2259/21 (суддя Желєзна С.П.) позов задоволено; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ювіком" на користь ОСОБА_1 дивіденди у розмірі 68090,64 грн і судовий збір у розмірі 2270 грн.

Судове рішення мотивоване тим, що безпідставне невиконання відповідачем оформленого протоколом №1/20 від 19.03.2020 рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Ювіком" щодо виплати дивідендів зумовило порушення гарантованого законом права позивача на отримання частки прибутку, законних очікувань останнього на отримання грошових коштів та, відповідно, права ОСОБА_1 на мирне володіння майном.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Ювіком" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 30.11.2021 у справі №916/2259/21 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Зокрема, в апеляційній скарзі скаржник наголошує на безпідставному неврахуванні місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення обставин погіршення фінансового стану відповідача, а також того, що позивач жодним чином не сприяє провадженню Товариством з обмеженою відповідальністю "Ювіком" господарської діяльності. Крім того, апелянт зазначає про те, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки законно прийнятому рішенню загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Ювіком", оформленому протоколом №1/21 від 28.05.2021, яким відстрочено виплату залишку дивідендів за 2019 рік на термін дії карантину, запровадженого на всій території України з метою запобігання поширенню спричиненої коронавірусом гострої респіраторної хвороби COVID-19.

У відзиві на апеляційну скаргу б/н від 12.01.2022 (вх.№4896/21/Д1 від 14.01.2022) ОСОБА_1 , посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість, просить залишити скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 30.11.2021 у справі №916/2259/21 - без змін. Зокрема, позивач зауважує на тому, що обставини погіршення фінансового стану відповідача та сприяння останньому у провадженні ним господарської діяльності не мають жодного правового значення при вирішенні даного спору, оскільки вказані обставини не пов`язані з обов`язком Товариства з обмеженою відповідальністю "Ювіком" щодо виплати дивідендів. Водночас, за твердженням позивача, судом першої інстанції у спірних правовідносинах правильно застосовано приписи Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", у зв`язку з чим місцевий господарський суд відхилив твердження відповідача щодо відстрочення виплати дивідендів.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Таран С.В., суддів: Будішевської Л.О., Поліщук Л.В. від 29.12.2021 за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження та в подальшому ухвалою суду від 14.01.2022 справу №916/2259/21 призначено до розгляду на 02.02.2022 о 10:00.

У судовому засіданні 02.02.2022 представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Ювіком" апеляційну скаргу підтримав, представник ОСОБА_1 висловив заперечення проти її задоволення.

За умовами частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Одеської області норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що 02.11.2000 проведено державну реєстрацію Товариства з обмеженою відповідальністю "Ювіком", про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис №0023921.

18.04.2019 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Яковлєвою О.М. було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, відповідно до якого ОСОБА_1 має право на спадщину за заповітом, складеним спадкодавцем - ОСОБА_2 , на 5/12 часток спадкового майна, що складається з частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Ювіком".

Згідно з відомостями є Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 є учасником Товариства з обмеженою відповідальністю "Ювіком" з часткою у статутному капіталі в розмірі 20,83%.

В адресованій відповідачу вимозі б/н від 12.08.2019 позивач просив надати копії документів Товариства з обмеженою відповідальністю "Ювіком", визначених частиною першою статті 43 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", або забезпечити доступ до зазначених документів.

Листом №034 від 02.09.2019 відповідач у відповідь на вищенаведену вимогу ОСОБА_1 повідомив про чинну редакцію статуту товариства, а також зазначив про неможливість надання фінансових документів у зв`язку з тим, що фінансовий рік ще не закінчився.

Рішенням загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Ювіком", оформленим протоколом №1/20 від 19.03.2020, вирішено, зокрема, розподілити залишок нерозподіленого прибутку даного товариства за 2018-2019 роки у розмірі 486901,26 грн шляхом виплати учасникам товариства дивідендів, які підлягають перерахування в безготівковій формі на рахунки цих учасників в банківській установі в строк до 19.03.2021, пропорційно до розміру їхніх часток, зокрема, ОСОБА_1 - 101438,57 грн, при цьому за вирахуванням податків та зборів сума дивідендів останнього складає 90787,52 грн.

20.06.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю "Ювіком" перерахувало на користь ОСОБА_1 дивіденди у сумі 22696,88 грн, про що свідчить виписка з банківського рахунку позивача та що не заперечується відповідачем.

В подальшому рішенням загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Ювіком", оформленим протоколом №1/21 від 28.05.2021, вирішено, зокрема, відстрочити на термін дії карантину виплату учасникам товариства залишку дивідендів за 2019 рік та здійснити вказану виплату не пізніше трьох місяців після дати скасування карантину, в тому числі ОСОБА_1 - залишок дивідендів у розмірі 76078,93 грн (податки та збори включно).

На підтвердження своїх доводів про перебування у скрутному фінансовому стані внаслідок запровадження на території України карантину відповідачем до місцевого господарського суду подано копії фінансової звітності (балансу) станом на 31.12.2020; додаткових угод до укладених між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ювіком" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сторчак" договорів оренди нерухомого майна №01.2019 від 20.04.2019 та №02.2019 від 20.04.2019, а також копії матеріалів листування сторін зазначених договорів оренди щодо зменшення розміру орендної плати.

Предметом спору у даній справі є вимога про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості зі сплати дивідендів за 2018-2019 роки у розмірі 68090,64 грн.

Задовольняючи позов, місцевий господарський суд послався на те, що безпідставне невиконання відповідачем оформленого протоколом №1/20 від 19.03.2020 рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Ювіком" щодо виплати дивідендів зумовило порушення прав та законних інтересів ОСОБА_1 , який є учасником даного товариства.

Колегія суддів погоджується з висновком Господарського суду Одеської області про задоволення позову з огляду на наступне.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Отже, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 167 Господарського кодексу України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Дивіденди - платіж, що здійснюється юридичною особою, в тому числі емітентом корпоративних прав, інвестиційних сертифікатів чи інших цінних паперів, на користь власника таких корпоративних прав, інвестиційних сертифікатів та інших цінних паперів, що засвідчують право власності інвестора на частку (пай) у майні (активах) емітента, у зв`язку з розподілом частини його прибутку, розрахованого за правилами бухгалтерського обліку (пункт 14.1.49 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 116 Цивільного кодексу України учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину (дивіденди).

За умовами пункту 3 частини першої статті 5 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" учасники товариства мають, зокрема, право брати участь у розподілі прибутку товариства.

Частинами першою-четвертою статті 26 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" передбачено, що виплата дивідендів здійснюється за рахунок чистого прибутку товариства особам, які були учасниками товариства на день прийняття рішення про виплату дивідендів, пропорційно до розміру їхніх часток. Товариство виплачує дивіденди грошовими коштами, якщо інше не встановлено одностайним рішенням загальних зборів учасників, у яких взяли участь всі учасники товариства. Дивіденди можуть виплачуватися за будь-який період, що є кратним кварталу, якщо інше не передбачено статутом. Виплата дивідендів здійснюється у строк, що не перевищує шість місяців з дня прийняття рішення про їх виплату, якщо інший строк не встановлений статутом товариства або рішенням загальних зборів учасників.

В силу статті 27 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" товариство не має права приймати рішення про виплату дивідендів або виплачувати дивіденди, якщо: 1) товариство не здійснило розрахунків з учасниками товариства у зв`язку із припиненням їх участі у товаристві або з правонаступниками учасників товариства відповідно до цього Закону; 2) майна товариства недостатньо для задоволення вимог кредиторів за зобов`язаннями, строк виконання яких настав, або буде недостатньо внаслідок прийняття рішення про виплату дивідендів чи здійснення виплати. Статутом товариства можуть додатково передбачатися інші умови, за яких загальні збори учасників не можуть приймати рішення про виплату дивідендів чи за яких дивіденди не можуть виплачуватися. Товариство не має права виплачувати дивіденди учаснику, який повністю або частково не вніс свій вклад.

Отже, колегія суддів зауважує на тому, що передумовою для виплати дивідендів є прийняття загальними зборами юридичної особи відповідного рішення про спрямування прибутку на виплату дивідендів. З прийняттям товариством рішення про виплату дивідендів та встановленням у такому рішенні строків проведення розрахунків з учасником у товариства без будь-яких інших додаткових умов виникає обов`язок з виплати дивідендів у встановлений у такому рішенні строк.

Суд має право прийняти рішення про стягнення дивідендів лише за наявності рішення загальних зборів юридичної особи про спрямування прибутку на виплату дивідендів, на підставі якого визначаються розмір належних позивачу-учаснику (акціонеру, члену) дивідендів, строки та порядок їх виплати. Якщо ж такого рішення немає, суд не може виконати функцію загальних зборів та призначити виплату дивідендів. Прийняття господарським судом рішення стосовно спрямування прибутку (частини прибутку) юридичної особи на виплату дивідендів виходить за межі компетенції господарського суду.

За таких обставин, господарські суди вправі приймати рішення щодо виплати учаснику частки прибутку (дивідендів) лише у разі невиплати господарським товариством дивідендів на підставі рішення загальних зборів або їх виплати в меншому розмірі, ніж передбачено відповідним рішенням.

Як зазначалося вище, рішенням загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Ювіком", оформленим протоколом №1/20 від 19.03.2020, вирішено, зокрема, розподілити залишок нерозподіленого прибутку даного товариства за 2018-2019 роки у розмірі 486901,26 грн шляхом виплати учасникам товариства дивідендів, які підлягають перерахування в безготівковій формі на рахунки цих учасників в банківській установі в строк до 19.03.2021, пропорційно до розміру їхніх часток, зокрема, ОСОБА_1 - 101438,57 грн, при цьому за вирахуванням податків та зборів сума дивідендів останнього складає 90787,52 грн.

Суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що у матеріалах справи відсутні та сторонами до суду першої інстанції не подано жодного доказу на підтвердження того, що оформлене протоколом №1/20 від 19.03.2020 рішенням загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Ювіком" щодо виплати дивідендів (у строк до 19.03.2021) було визнано недійсним, нечинним, незаконним або було скасовано, відтак вказане рішення породжує правові наслідки і має обов`язковий характер для суб`єктів спірних правовідносин.

20.06.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю "Ювіком" перерахувало на користь ОСОБА_1 дивіденди у сумі 22696,88 грн, про що свідчить виписка з банківського рахунку позивача та що не заперечується відповідачем.

Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу частини першої статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, в господарському процесі є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).

Колегія суддів зауважує на тому, що у матеріалах справи відсутні та учасниками справи до місцевого господарського суду не подано жодного доказу на підтвердження виплати позивачу залишку дивідендів, передбачених оформленим протоколом №1/20 від 19.03.2020 рішенням загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Ювіком", у сумі 68090,64 грн.

Приписами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" унормовано, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело як джерело права.

Європейський суд з прав людини в аспекті дії статті 1 Першого протоколу вказав, що акція компанії є комплексною річчю; це засвідчує, що власник володіє акцією компанії разом із відповідними правами; це включає право на частку в активах компанії в разі її ліквідації, але водночас й інші безумовні права (рішення у справі "Olczak v. Poland" від 07.11.2002, заява №30417/96).

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, у справах "Пайн Велі Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії" від 23.10.1991, "Федоренко проти України" від 01.06.2006 зазначив, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути "існуючим майном" або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме: в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування щодо ефективного здійснення свого "права власності".

Статтю 1 Першого протоколу Конвенції можна застосовувати для захисту "правомірних (законних) очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності.

Таким чином, сплата акціонеру дивідендів, щодо виплати яких було прийнято рішення загальними зборами товариства, надає акціонеру, на користь якого таке рішення прийняте, "законне очікування", що йому будуть такі дивіденди виплачені. Невиплата товариством таких дивідендів акціонеру прирівнюється до порушення права останнього на мирне володіння майном (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Брумареску проти Румунії", "Пономарьов проти України", "Агрокомплекс проти України").

Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що відповідач не у повному обсязі виконав свій обов`язок з виплати позивачу у строк до 19.03.2021 дивідендів на підставі рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Ювіком", оформленого протоколом №1/20 від 19.03.2020, що зумовлює порушення гарантованого законом права ОСОБА_1 на отримання частки прибутку, законних очікувань останнього на отримання грошових коштів та, відповідно, його права на мирне володіння майном, Південно-західний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову.

Посилання скаржника на погіршення фінансового стану відповідача внаслідок запровадження на території України карантину, а також на те, що позивач жодним чином не сприяє провадженню Товариством з обмеженою відповідальністю "Ювіком" господарської діяльності, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки, по-перше, на підставі рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Ювіком", оформленого протоколом №1/20 від 19.03.2020, було розподілено прибуток відповідача за 2018-2019 роки, у той час як карантин на території України було введено лише у березні 2020 року; по-друге, чинне законодавство не пов`язує можливість реалізації права учасника юридичної особи на участь у розподілі прибутку товариства з діями/бездіяльністю такого учасника в частині сприяння господарській діяльності останнього.

Стосовно доводів апелянта про відстрочення виплати дивідендів суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

11.03.2020 відповідно до статті 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу "COVID-19" та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020 Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу "COVID-19", відповідно до якої на всій території України з 12.03.2020 до 03.04.2020 установлено карантин.

В подальшому дія карантину, встановленого на всій території України постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211, була неодноразово продовжена.

28.05.2021, тобто після спливу строку для виплати дивідендів (19.03.2021), відбулися загальні збори учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Ювіком", на яких було прийняте оформлене протоколом №1/21 від 28.05.2021 рішення про відстрочення на термін дії карантину виплати учасникам товариства залишку дивідендів за 2019 рік та здійснення вказаної виплати не пізніше трьох місяців після дати скасування карантину.

Як обґрунтовано зазначив в оскаржуваному рішенні місцевий господарський суд, відповідно до положень Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" строки виплати дивідендів можуть встановлюватися загальними зборами під час прийняття рішення про виплату дивідендів, у зв`язку з чим такий строк правомірно був встановлений відповідачем до 19.03.2021, при цьому у разі зміни обставин з метою недопущення порушення правомірних (законних) очікувань ОСОБА_1 на отримання грошових коштів Товариство з обмеженою відповідальністю "Ювіком" мало право на коригування встановленого рішенням загальних зборів строку виплати дивідендів до 19.03.2021 включно, тобто до спливу кінцевої дати виплати дивідендів.

Між тим питання про відстрочення виплати дивідендів було порушене та розглянуте відповідачем більш ніж через два місяця після спливу визначеного рішенням загальних зборів строку виплати, що безумовно свідчить про порушення корпоративних прав позивача.

Твердження скаржника про неправильне застосування Господарським судом Одеської області положень Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки нормами даного закону не передбачено право товариства на прийняття рішень щодо відстрочення виплати дивідендів, прострочення виплати яких вже мало місце на момент прийняття відповідного рішення.

Доводи апелянта про те, що запровадження на території України карантину є обставиною непереборної дії, яка виключає можливість своєчасної виплати дивідендів, колегією суддів відхиляються як необґрунтовані, адже рішення про виплату дивідендів було прийнято загальними зборами вже після введення загальнодержавного карантину та щодо розподілу прибутку відповідача, отриманого ще за 2018-2019 роки.

Посилання скаржника на виплату позивачу частини суми дивідендів жодним чином не спростовують правильність оскаржуваного рішення суду першої інстанції, оскільки сам по собі факт проведення часткової виплати дивідендів не змінює строку їх виплати, встановленого чинним рішенням загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Ювіком", оформленим протоколом №1/20 від 19.03.2020.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Таким чином, відсутність в оскаржуваному рішенні правової оцінки ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 08.04.2021 у справі №521/1003/20, що не містить будь-яких преюдиційних у розумінні процесуального закону обставин для розгляду даної справи, жодним чином не вплинула на законність та обґрунтованість цього судового рішення.

За умовами статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Перевіривши відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно розглянув у судовому процесі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, врахував положення статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із чим дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції; твердження апелянта про порушення Господарським судом Одеської області норм права при ухваленні рішення від 30.11.2021 не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового акту колегія суддів не вбачає.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ювіком" залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 30.11.2021 у справі №916/2259/21 - без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Ювіком".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 03.02.2022.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя Л.О. Будішевська

Суддя Л.В. Поліщук