ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" лютого 2022 р.,

м. Київ,

Справа № 911/2674/21

Господарський суд Київської області у складі судді Черногуза А.Ф. розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами

позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Ветпром" (61001, Харківська обл., м. Харків, вул. Смольна, буд. 30, )

до Товариства з додатковою відповідальністю "Синявське" (09602, Київська обл., Рокитнянський р-н, смт Рокитне, вул. Зарічна, буд. 2, )

про стягнення заборгованості,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява від 07.09.2021 Товариства з обмеженою відповідальністю "Ветпром" до Товариства з додатковою відповідальністю "Синявське" про стягнення заборгованості.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 17.09.2021 вказану позовну заяву залишено без руху.

Позивачем, на виконання ухвали Господарського суду Київської області про залишення позовної заяви без руху подано заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Згідно з ч. ч. 5, 7 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього кодексу малозначними справами є, зокрема, справи у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, при цьому, для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Оскільки, ціна поданого позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01.01.2021, відповідна справа є малозначною та підлягає розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 21.10.2021 відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено строки для подання: відповідачу відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали; позивачу відповіді на відзив до 15.11.2021; відповідачу заперечень до 22.11.2021.

На адресу суду 02.11.2021 надійшла заява позивача за підписом директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Ветпром" Сікала М. В. про зменшення розміру позовних вимог.

У заяві позивач повідомив, що відповідачем було частково погашено суму заборгованості, на підтвердження чого подано платіжні доручення № 3370 від 06.10.2021 та №3413 від 08.10.2021.

Судом прийнято заяву позивача про зменшення позовних вимог у порядку статті 46 ГПК України, 16.11.2021 винесена відповідна ухвала. Відтак, на розгляді суду залишилися наступні вимоги позивача до відповідача: стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Синявське" (09602, Київська обл., Рокитнянський р-н, смт Рокитне, вул. Зарічна, буд. 2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ветпром" (61001, Харківська обл., м. Харків, вул. Смольна, буд. 30, ) суму основної заборгованості у розмірі 22738,06 грн, пеню у розмірі 3104,78 грн, штраф у розмірі 4135,87 грн, інфляційні витрати у розмірі 1580,25 грн та 10% річних у розмірі 2134,06 грн.

Також до матеріалів справи долучено платіжні доручення № 3370 від 06.10.2021 та №3413 від 08.10.2021, що додавалися до заяви про зменшення позовних вимог від 29.10.2021.

Позивачем також подано заяву про збільшення розміру судових витрат від 01.10.2021, в якій він просить суд покласти на відповідача суму витрат пов`язаних з отриманням доказів по справі, а саме довідок з АТ «Альфа-банк», яка додана до заяви про усунення недоліків. Позивач надає також оригінал платіжного доручення про погашення комісії за надання довідок на суму 200,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач у встановлений судом строк відзив на позов не подав, про причини неподання суд не повідомив.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Судом перевірено та встановлено, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд даної справи судом.

Вказаний факт підтверджується повернутим рекомендованим повідомленням № 235 про вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. ч. 3, 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, і яка повернута підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат належним чином повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії (аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/15442/17).

Оскільки судом надсилались ухвали суду на адресу відповідача, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, усі вони розміщені в Єдиному державному реєстрі судових рішень, відтак, відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд справи.

Відтак, у зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе розглядати дану справу за наявними документами, оскільки вважає, що сторонам було надано всі процесуальні можливості для реалізації наданих процесуальним законом прав.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Реалізація норми ст. 81 Господарського процесуального кодексу України щодо витребування господарським судом документів і матеріалів, необхідних для вирішення спору, безпосередньо залежить від суб`єктивної реалізації сторонами їх диспозитивного права витребовувати через суд докази.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне та обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Згідно з положеннями ст. 236 ГПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Від повноти встановлення відповідних обставин справи та правильної оцінки доказів залежить обґрунтованість висновків суду при ухваленні судом рішення по суті спору. При цьому, суд в кожному випадку повинен навести мотиви через які він приймає одні докази та відхиляє інші.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що положеннями п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства визначено змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарський суд вважає, що судом, в межах наданих повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розглядати справу за наявними у справі документами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ветпром» (далі позивач, постачальник) та Товариством з додатковою відповідальністю «Синявське» (далі відповідач, покупець) було укладено договір поставки №33 від 11.01.2021 (далі Договір), згідно якого постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі, передати, а Покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі, прийняти та своєчасно оплатити препарати ветеринарного призначення, надалі іменовані Товар.

Сторони домовились про те, що ціна, асортимент та кількість (об`єм) кожної партії Товару вказуються у рахунках/рахунках-фактурах, видаткових накладних (пункт 1.2 Договору).

Пунктом 1.3 Договору передбачено, що доказом факту поставки Товару є підписані сторонами видаткові накладні.

В Договорі сторони закріпили, що приймання Товару за кількістю здійснюється за видатковими накладними на кожну окрему партію. Приймання Товару за якістю здійснюється за сертифікатами якості. (пункти Договору 2.5, 2.6).

Відповідно до пункту 3.3 Договору покупець здійснює оплату Постачальнику за Товар на умовах відстрочки платежу, але не більш, ніж на 14 календарних днів з дати отримання Товару. Згідно пунктів 3.4, 3.5 Договору датою отримання Товару є дата видаткової накладної, а датою оплати вважається день зарахування сум, що підлягає оплаті, на банківський рахунок Постачальника.

Договором визначено, що поставка Товару здійснюється на умовах ЕХW, Інкотермс 2010 (самовивіз) зі складу Постачальника, якщо сума замовлення зазначена у видатковій накладній складає не менше 6000,00 грн.: DDP, Інкотермс 2010, силами та за рахунок Постачальника на склад Покупця, СРТ, з залученням перевізника, служби поштової доставки (Нова Пошта та інш.) на склад перевізника. У даному випадку Товар вважається переданим постачальником і прийнятим Покупцем з моменту отримання Товару Перевізником. Підтвердженням поставки товару є експрес-накладна (накладна) перевізника.

У відповідності до пункту 4.3 Договору постачальник зобов`язаний надати на кожну партію Товару відповідні документи: рахунок фактуру, видаткову накладну, копію сертифікату якості та інші документи, передбачені чинним законодавством.

Пункт 4.4 Договору передбачає, що прийняття-передача Товару здійснюється уповноваженим представниками постачальника та покупця згідно видаткової накладної. Товар вважається переданим Постачальником та прийнятим Покупцем по кількості відповідно до підписаних видаткових накладних.

Розділом 7 Договору сторони закріпили: у випадку порушення своїх зобов`язань за цим Договором сторони несуть відповідальність, визначену цим Договором та чинним законодавством. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (пункт 7.1). У випадку несплати, неповної або несвоєчасної сплати за Товар покупець виплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день такого прострочення (пункт 7.2). У випадку несплати або несвоєчасної сплати за Товар у строк, що перевищує 30 календарних днів з дати кінцевого розрахунку, визначеного пунктом 3.3 даного Договору, покупець додатково виплачує постачальнику штраф у розмірі 10 % від несплаченої суми (пункт 7.3). У випадку несплати, неповної або несвоєчасної сплати за товар покупець на вимогу постачальника сплачує суму заборгованості з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення платежу, а також 10 (десять) процентів річних у порядку ст.625 ЦКУ (пункт 7.4).

Окрім того, сторони пунктом 7.6 Договору закріпили, що нарахування штрафних санкцій (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за Договором здійснюється за весь період такого прострочення.

В пункті 7.7 Договору вказано що до стягнення штрафних санкцій (пені) застосовується загальна позовна давність.

Пунктом 11.1 Договору закріплено, що він набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2021.

Договір підписано сторонами керівниками позивача та відповідача, скріплено печатками.

На підтвердження факту поставки позивачем до позовної заяви долучено копії наступних видаткових накладних:

- № 42 від 12.01.2021 на суму 13680,00 грн;

- № 43 від 12.01.2021 на суму 9993,00 грн;

- № 894 від 04.03.2021 на суму 7994,40 грн;

- № 1098 від 18.03.2021 на суму 4699,20 грн;

- № 1719 від 22.04.2021 на суму 4996,50 грн;

- № 3296 від 22.07.2021 на суму 5043,96 грн.

Також позивач надає до суду копії експрес накладних № 5979 від 12.01.2021, № 5133 від 04.03.2021, № 26154 від 18.03.2021, № 1100 від 22.04.2021, № 3063 від 22.07.2021 та копії довіреностей №5 від 11.01.2021, №23 від 04.03.2021.

Позивачем виставлено відповідачу рахунки на оплату товару:

- № 40 від 11.01.2021 на суму 13680,00 грн;

- № 42 від 11.01.2021 на суму 9993,00 грн;

- № 800 від 04.03.2021 на суму 7994,40 грн;

- № 984 від 18.03.2021 на суму 4699,20 грн;

- № 1543 від 22.04.2021 на суму 4996,50 грн;

- № 2943 від 22.07.2021 на суму 5043,96 грн.

Згідно наявних у матеріалах справи копій платіжних доручень, 20.08.2021 відповідачем на користь позивача сплачено 3680,00 грн, призначення платежу «за медикаменти згідно рахунку № 40 від 11.01.2021». 17.08.2021 було проведено оплату на суму 9989,88 згідно рахунку № 42 від 11.01.2021. Між тим, як вже зазначалося вище, після відкриття провадження у справі позивачем було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог та надано з метою долучення до матеріалів справи копії платіжних доручень № 3370 від 06.10.2021 на суму 5000, 00 грн та №3413 від 08.10.2021 на суму 5000,00 грн.

До заяви про усунення недоліків позивачем також долучено довідки з АТ «Альфабанк».

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором поставки, а отже правовідносини, що з нього виникають, регулюються відповідними положеннями цивільного та господарського законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Однією з підстав виникнення господарського зобов`язання згідно ст. 174 Господарського кодексу України, є господарський договір.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

За змістом положень ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтею 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Дана норма кореспондується зі ст. 712 Цивільного кодексу України, відповідно до якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ст. 266 Господарського кодексу України предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками. Загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.

Частиною 2 ст. 267 Господарського кодексу України строки поставки встановлюються сторонами в договорі з урахуванням необхідності ритмічного та безперебійного постачання товарів споживачам, якщо інше не передбачено законодавством.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Приписами статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. ст. 251, 252 Цивільного кодексу України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача суми основної заборгованості, пені, штрафу, інфляційних витрат, 10% річних. Згодом позивачем було подано до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог в редакції якої останній просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму основної заборгованості у розмірі 22738,06 грн, пеню у розмірі 3104,78 грн, штраф у розмірі 4135,87 грн, інфляційні витрати у розмірі 1580,25 грн та 10% річних у розмірі 2134,06 грн.

З позовних матеріалів вбачається, що за видатковими накладними наявними у справі у період з 12.01.2021 по 22.07.2021 позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 46407,06 грн.

Відповідачем були здійснені оплати товару в сумі 13669,88 грн до відкриття провадження у справі та 10000,00 грн після, що вбачається з заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Згідно проведених судом розрахунків, з огляду на та що відповідачем виконано свій обов`язок по оплаті товару не у повному обсязі, за ним утворилася заборгованість у розмірі 22737,18 грн. Вказану суму заборгованості суд стягує з відповідача на користь позивача в рахунок погашення основної заборгованості за Договором.

Щодо вимог про стягнення відсотків річних та втрат від інфляції.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Так, за неналежне виконання умов Договору позивачем в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України нараховано відповідачу інфляційні витрати у розмірі 1580,25 грн та 10% річних у розмірі 2134,06 грн.

Судом встановлено, що відповідач згідно пункту 3.3 договору повинен був сплатити за поставлений товар: за видатковими накладними від 12.01.2021 до 26.01.2021, за накладною від 04.03.2021 до 18.03.2021, за накладною від 18.03.2021 до 01.04.2021, за накладною від 22.04.2021 до 06.05.2021 та за накладною від 22.07.2021 до 05.08.2021.

Оскільки, з урахуванням часткових оплат боргу з боку відповідача має місце прострочення виконання зобов`язання позивачем підставно нараховано відповідачу 10 % річних (у відповідності до пункту 7.4 Договору) та втрати від інфляції.

Судом перевірено розрахунок наданий позивачем, здійснено власний та встановлено, що розмір 10 % річних, що підлягають стягненню з відповідача становить 2127,56 грн, а розмір втрат від інфляції 1504,45 грн.

Стосовно нарахування штрафу та пені.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У відповідності до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Водночас, сторонами узгоджено, що нарахування штрафних санкцій (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за Договором здійснюється за весь період такого прострочення (пункт 7.6 Договору).

Позивач, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо оплати отриманого товару просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 3104,78 грн згідно пункту 7.2 Договору та штраф у відповідності до пункту 7.3 Договору у розмірі 4135,87 грн.

Судом перевірено розрахунки позивача щодо нарахування пені та встановлено, що розмір стягнення пені з відповідача на користь позивача становить 3094,39 грн.

Оскільки сторони закріпили, що у випадку несплати або несвоєчасної сплати за Товар у строк, що перевищує 30 календарних днів з дати кінцевого розрахунку, визначеного пунктом 3.3 даного Договору, покупець додатково виплачує постачальнику штраф у розмірі 10 % від несплаченої суми суд вважає за можливе розглянути вказану вимогу позивача. Згідно наведених у позові розрахунків позивача останній нараховує відповідачу штраф за несвоєчасну оплату за поставлений товар станом на 02.09.2021 на загальну суму 4135,87 грн.

Судом на основі зазначених обставин проведено перевірку розрахунку позивача та встановлено, що розмір штрафу, що підлягає стягненню з відповідача становить 3273,72 грн.

Водночас, суд вважає за необхідне наголосити на тому, що відповідачем, під час розгляду даної справи судом, не було надано жодних доказів, які б спростовували твердження позивача щодо наявності заборгованості у відповідача за Договором поставки.

Отже, відповідач попри те, що був належним чином повідомлений про розгляд даної справи судом, не вчинив жодних юридично значимих дій щодо подання до суду доказів, які б підтверджували відсутність заборгованості перед позивачем за вказаним Договором поставки та/або пояснень щодо неможливості подання таких доказів з причин, що не залежать від його волі.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне та обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Згідно з положеннями ст. 236 ГПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Від повноти встановлення відповідних обставин справи та правильної оцінки доказів залежить обґрунтованість висновків суду при ухваленні судом рішення по суті спору. При цьому, суд в кожному випадку повинен навести мотиви через які він приймає одні докази та відхиляє інші.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки судовий збір сплачений позивачем є мінімальний для даної категорії справ суд вважає за можливе стягнути з відповідача всю суму судового збору у розмірі 2270,00 грн. Також суд стягує з відповідача судові витрати позивача у розмірі 200,00 грн за отримання доказів у справі, таким чином задовольняючи заяву про збільшення розміру судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Синявське" (09602, Київська обл., Рокитнянський р-н, смт Рокитне, вул. Зарічна, буд. 2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ветпром" (61001, Харківська обл., м. Харків, вул. Смольна, буд. 30, ) 22737,18 грн основної заборгованості, 1504,45 грн інфляційних втрат, 3094,39 грн пені, 2127,56 грн річних, 3273,72 штрафу, 2270,00 грн судового збору та 200,00 грн інших судових витрат.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду підлягає оскарженню в порядку та строки, визначені статтями 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 01.02.2022

Суддя А.Ф. Черногуз