ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2022 року м. Дніпро Справа № 904/6950/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. (доповідач),

суддів: Орєшкіної Е.В., Іванова О.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження

без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОС"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.10.2021р.

(суддя Золотарьова Я.С., м. Дніпро, повне рішення складено 18.10.2021р.) у справі

за позовом: Акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК", м. Київ

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОС", с. Башмачка, Солонянський район, Дніпропетровська область

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю фірма "АВІАС-2000", м. Дніпро

про стягнення заборгованості у розмірі 150 000 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

Акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОС" та просить суд стягнути з відповідача, як із солідарного боржника, заборгованість за тілом кредиту у розмірі 150 000,00грн. за кредитним договором № 1589/Д від 23.07.2007р. на підставі договору поруки №1589/DР1 від 06.07.2015р..

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань за договором поруки №1589/DР1 від 06.07.2015р. та кредитним договором №1589/Д від 23.07.2007р.,укладеним між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю Фірмою "Авіас-2000".

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 12.10.2021р. позов задовольнено повністю - стягнуто з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОС" на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК", як із солідарного боржника, заборгованість за тілом кредиту у розмірі 150 000,00 грн. за кредитним договором №1589/Д від 23.07.2007р. та судовий збір у розмірі 2 270,00 грн..

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог місцевий господарський суд виходив з тих обставин, що станом на дату ухвалення рішення забезпечене порукою за договором поруки від 06.07.2015р. №1589/DР1 зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми "Авіас-2000" не припинилося. Визначені ч. 4 ст. 559 ЦК України підстави для припинення поруки, також відсутні, адже встановлений умовами п. 4.2. договору поруки від 06.07.2015р. №1589/DР1 п`ятнадцятирічний строк поруки наразі не закінчився, а решта передбачених ч. 4 ст. 559 ЦК України підстав для припинення поруки застосовуються лише у разі не встановлення строку поруки, який у даному випадку було встановлено.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "АГРОС" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушено або неправильно застосовано норми матеріального чи процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга має бути задоволена.

Зокрема, Скаржник вказує на те, що у Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОС" відсутній протокол загальних зборів учасників щодо надання повноважень керівнику Печеному Геннадію Васильовичу на укладення договору поруки відповідно до п.п. 9.8.1 п. 9.8. Статуту СТОВ "АГРОС".

Апелянт зазначає, що на запит представника СТОВ "АГРОС" про наявність у позивача оригіналу протоколу загальних зборів учасників СТОВ "АГРОС" про поручительство товариства за зобов`язання ТОВ «Авіас-2000» за кредитним договором №1589/Д від 23.07.2007р. та договору від 30.06.2015р. про внесення змін до кредитного договору, АТ КБ «Приватбанк» повідомив, що не має змоги надати копію вказаного протоколу, оскільки такі документи в архіві банку відсутні.

Крім того, Скаржник вважає, надані позивачем виписки по рахунках, меморіальні ордери та розрахунок заборгованості не є первинним обліковим бухгалтерським документом, не відповідають вимогам, встановленим Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а отже не могли бути належними та допустимими доказами наявності грошових зобов`язань ТОВ «АВІАС 2000» за кредитним договором № 1589/Д від 23.07.2007 року, укладеним між ТОВ «АВІАС-2000» та АТ КБ «ПРИВАТБАНК»

Водночас Скаржник зазначає, що ні в кредитному договорі № 1589/Д від 23.07.2007р., а ні в договорі від 30.06.2015р., про внесення змін до кредитного договору, а ні в додатках до нього не зазначено, що зобов`язання за кредитним договором забезпечуються договором поруки М 1589/DP1 від 06.07.2015р., шо також суд при прийнятті рішенні не взяв до уваги.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов до суду, Акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК" просить суд апеляційну скаргу СТОВ "АГРОС" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.10.2021 у справі №904/6950/21- залишити без змін.

Акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК" заперечує проти задоволення клопотання про зупинення провадження у справі у зв`язку з його необгрунтованістю та безпідставністю.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції

Автоматизованою системою документообігу Центрального апеляційного господарського суду для розгляду даної справи було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Кощеєв І.М. ( доповідач ), судді - Подобєда І.М., Чус О.В..

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.11.2021р. апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОС" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.10.2021р. у справі № 904/6950/21 залишено без руху, надано апелянту строк 10 днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме для надання суду доказів доплати судового збору у розмірі 1 135,00 грн..

Згідно з ч. 1 ст. 247 ГПК України у порядку спрощеного провадження розглядаються малозначні справи.

Ч. 13 ст. 8 ГПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ч. 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Ч. 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

При розгляді цієї справи колегія суддів враховує, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України, і розглядає справу без повідомлення учасників справи.

Після усунення недоліків апеляційної скарги, ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 01.12.2021р. відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОС" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.10.2021р., для розгляду у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Від скаржника до суду надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №910/15714/21 за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОС" до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", про визнання недійсним договору поруки № 1589/DP1 від 06.07.2015р..

Розпорядженням керівника апарату суду від 31.01.2022р., у зв`язку з відпусткою суддів Подобєда І.М., Чус О.В. - членів колегії суддів, визначеного протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.11.2021р. здійснено автоматичну зміну складу колегії суддів у справі № 904/6950/21, відповідно до якої визначено склад колегії суддів: головуючий суддя: Кощеєв І.М., судді: Орєшкіна Е.В., Іванова О.Г..

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 01.02.2022р., колегією суддів у складі: головуючий суддя: Кощеєв І.М., судді: Орєшкіна Е.В., Іванова О.Г., апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОС" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.10.2021р. у справі № 904/6950/21 прийнято до свого провадження.

Розглянувши дане клопотання, колегія суддів вважає, що воно не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Порядок та умови зупинення провадження у справі врегульовано положеннями ст.ст. 227, 228 ГПК України, в яких наведено вичерпний перелік підстав, за яких суд, відповідно, зобов`язаний та має право зупинити провадження у справі.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 229 ГПК України, провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому п. 5 ч.1 ст. 227 цього Кодексу - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

Зупинення провадження по справі - це врегульована законом і оформлена ухвалою суду тимчасова перерва в провадженні по господарській справі, викликана наявністю однієї з передбачених в законі обставин, які заважають здійснювати її розгляд.

Зупинення провадження у справі не повинне призводити до необгрунтованого затягування розгляду справи.

Зупинення провадження допускається лише тоді, коли розглядати справу далі неможливо. Ця підстава зупинення застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду. Ця неможливість полягає в тому, що обставини, які є підставою позову або заперечень проти нього, є предметом дослідження в іншій справі і рішення суду у цій справі безпосередньо впливає на вирішення спору.

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Пов`язаність справи полягає в тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти, що мають преюдиціальне значення. Ці обставини мають бути такими, що мають значення для даної справи.

Верховний Суд у постановах від 25.02.2019р. у справі № 910/15364/17, від 15.03.2019р. у справі № 910/17243/17 та від 27.03.2019р. у справі № 910/15707/17, від 04.08.2021р. у справі № 903/636/20 зазначав, що для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарському суду слід у кожному випадку з`ясовувати: як саме пов`язана справа, що розглядається господарським судом, зі справою, яка розглядається іншим судом, чим саме обумовлюється неможливість розгляду справи до розгляду іншої справи іншим судом з метою забезпеченням сторонам розумних строків розгляду їх справ (ст. 114 ГПК України).

При цьому сама по собі взаємопов`язаність двох справ ще не свідчить про неможливість розгляду та прийняття рішення у даній справі, а також саме по собі зазначення про неможливість розгляду даної справи до розгляду іншої справи не може бути підставою для застосування п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України.

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Отже, метою зупинення провадження у справі до розгляду пов`язаної з нею справи є виявлення обставин, підстав, фактів, тощо, що не можуть бути з`ясовні та встановлені у даному процесі, проте, які мають значення для конкретної справи, провадження у якій зупинено.

Суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Предметом розгляду даної справи є стягнення з відповідача, як з поручителя, суми заборгованості за кредитним договором, укладеним між позивачем та третьою особою.

Як вбачається з ухвали Господарського суду м. Києва від 17.11.2021р., 14.12.2021р. по справі № 910/15714/21 предметом позову в даній справі є визнання недійсним договору поруки №1982ЮР3 від 06.07.2015р., а не договору поруки № 1589/DP1р. від 06.07.2015 р.

Сама по собі взаємопов`язаність двох справ ще не свідчить про неможливість розгляду цієї справи до прийняття рішення у справі № 910/15704/21, оскільки справа № 904/6950/21 містить достатньо матеріалів для її розгляду по суті, а тому дана обставина (розгляд справи Господарським судом міста Києва) не є об`єктивною неможливістю розгляду справи № 904/6997/21.

Таким чином посилання Скаржника на те, що у іншій справі встановлюється дійсність правочину, на підставі якого можливе чи неможливе стягнення у даній справі, не свідчить про неможливість розгляду справи, зважаючи на презумпцію правомірності правочину, визначену приписами ст. 204 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.05.2020 у справі №905/1728/14-908/4808/14.

Крім того, за результатом розгляду справи про визнання недійним договору, за наявності на те підстав, відповідач не позбавлений права у встановленому процесуальним законодавством порядку звернутись з відповідною заявою до суду про перегляд винесених рішень у даній справі за нововиявленими обставинами за правилами, встановленими статтею 320 ГПК України.

Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 20.01.2021р. у справі № 906/129/20 та від 01.04.2021р. у справі № 902/1177/15, від 03.10.2018р. у справі №925/1650/15.

7. Встановлені судом обставини справи

Між Закритим акціонерним товариством Комерційним банком "Приватбанк", правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю Фірмою "Авіас-2000" (позичальник) було укладено кредитний договір № 1589/Д (арк.с.13).

Також, між Публічним акціонерним товариством Комерційним банком "Приватбанк", правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю Фірмою "Авіас-2000" (позичальник) було укладено договір про внесення змін до договору № 1589/Д від 23.07.2007 та викладено його в новій редакції (арк.с.21).

Згідно з п.п. 1, 2 договору про внесення змін до кредитного договору, сторони узгодили, що на дату укладення цього договору заборгованість за договором складає 29 918 499,99 грн., й цю суму було зменшено на 1131 424,68 грн. (здійснено реструктуризацію заборгованості).

Пунктом 1.2 договору передбачено заміну валюти кредиту за договором з долару США на гривню. Заміна валюти кредиту здійснюється за комерційним курсом гривні до долару США на дату укладання цього договору про внесення змін, та складає 18 грн за один долар США.

Вид кредиту - не відновлювальна лінія (п. А.1 договору).

Згідно п. А2 договору, ліміт цього кредитного договору: 30 227 429,08 грн., у тому числі: в розмірі 28 787 075,31 грн. на реструктуризацію заборгованості за кредитним договором № 1589/Д від 23.07.2007р., укладеному між банком та позичальником, у розмірі 0,00 грн. - на сплату страхових платежів у випадках та у порядку, передбачених п.п., 2.1.5. 2.2.12 цього договору, у розмірі 204,00 грн. для сплати за реєстрацію предметів застави у Державному реєстрі обтяження рухомого майна, шляхом перерахування за реквізитами зазначеними п. 2.1.1, у розмірі 1440 353,77 грн. на сплату судових витрат, передбачених п.п. 2.2.15, 2.3.13, 5.8 цього договору.

Ліміт кредитування на конкретну дату (далі - поточний ліміт) визначається сумою кредитних коштів, яка у цю дату може знаходитися в користуванні позичальника. Поточний ліміт встановлюється згідно з Графіком зменшення поточного ліміту, зазначеним у додатку №1 до цього договору (п. А. 2.1 договору).

Пунктом А3 договору передбачено, що термін повернення кредиту згідно з графіком зменшення поточного ліміту (додаток № 1 до кредитного договору).

Згідно зі ст.ст. 212, 651 ЦК України, у разі порушення позичальником будь-якого з зобов`язань, передбачених в графіку зменшення поточного ліміту (додаток № 1 до кредитного договору) понад 30 днів: датою погашення заборгованості є 31-ий день; вся заборгованість по кредиту, починаючи з наступного дня, який слідує за днем повернення кредиту (32-й день) рахується простроченою; позичальник сплачує банку штраф у розмірі 1131 424,68грн. (підп. 1-3 п.А.3 договору).

Зобов`язання позичальника забезпечуються, зокрема, договором поруки 1589/DP від 30.06.2015 року (п. А.5 договору).

Додатком № 1 до кредитного договору "Графік зменшення поточного ліміту" встановлено, що сплата тіла кредиту та відсотків здійснюється позичальником 28 числа кожного місяця, а датою остаточного погашення заборгованості є 27.06.2030р. (арк.с.30-33).

Договорами про внесення змін від 30.06.2015р., від 08.06.2016р., від 08.09.2016р., від 27.03.2019р. сторони вносили зміни до кредитного договору № 1589/Д від 23.07.2007р., зокрема додаток № 1 "Графік зменшення поточного ліміту" викладався в новій редакції.

Позивач зазначає, що у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором ТОВ Фірма "Авіас-2000" має заборгованість перед АТ КБ "Приватбанк", яка станом на 28.07.2021р. становить 37 941 378,19 грн. і складається з таких сум: 27 165 020,72 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 1 708 364,20 грн. - заборгованість за процентами, 9 067 993,27 грн. - неустойка.

Наявність вищенаведеної заборгованості підтверджується виписками по рахунках НОМЕР_1 , НОМЕР_2 .

Між Публічним акціонерним товариством КБ "Приватбанк" (кредитор) та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "АГРОС" (поручитель) було укладено договір поруки № 1589/DР1 від 06.07.2015. (арк.с.73).

Предметом цього договору є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю фірмою "Авіас-2000", юридична адреса якого: 49042, Дніпропетровська область, місто Дніпропетровськ, Аеропорт, 42, код в , далі - боржник, зобов`язань за кредитним договором № 1589/Д від 23.07.2007р..

Відповідно до п. 1.2 договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Згідно цього пункту поручитель відповідає перед кредитором всіма власними коштами та майном, яке належить йому на праві власності.

У випадку смерті або банкрутства боржника за кредитним договором та/або заміни боржника внаслідок правонаступника та/або переведення боргу на будь-яку інші особу (нового боржника), поручитель приймає на себе зобов`язання та згодний відповідати за виконання кредитного договору за боржника, а також за будь-якого іншого боржника (нового боржника) при настанні вказаних в даному пункті обставин, в зв`язку з чим поручитель надає поруку перед кредитором за виконання новим боржником зобов`язань за кредитним договором у розмірі і порядку, визначеному умовами кредитного договору. При цьому, будь-які додаткові узгодження з поручителем не потрібні.

Поручитель з умовами кредитного договору ознайомлений (п.1.3 договору поруки).

У випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (п.1.5 договору поруки).

Згідно п. 1.6 договору поруки, поручителем надані всі наявні документи, що стосуються повноважень керівника та інших органів управління поручителя на укладання цього договору (протоколи загальних зборів), на момент укладання цього договору в господарському суді не мається заяв кредиторів про визнання поручителя банкрутом.

У випадку невиконання боржником якого-небудь зобов`язання, передбаченого п.1.1 цього договору, кредитор має право направити поручителю вимогу із зазначенням невиконаного(их) зобов`язання(нь). Не направлення кредитором вказаної вимоги не є перешкодою та не позбавляє права кредитора звернутися до суду з вимогою виконати взяті на себе поручителем зобов`язання або вимагати від поручителя виконання взятих на себе зобов`язань іншими способами. Поручитель відповідає перед кредитором як солідарний боржник у випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором незалежно від факту направлення чи не направлення кредитором поручителю передбаченої даним пунктом вимоги (п. 2.1.2. договору поруки).

Поручитель має право у випадку виконання поручителем зобов`язань боржника за кредитним договором вимагати від кредитора передачі всіх прав кредитора за кредитним договором і договором (ами) застави (іпотеки), укладеними забезпечення виконання зобов`язань боржника перед кредитором за кредитним договором (п. 2.2.1. договору поруки).

Поручитель зобов`язаний виконати зобов`язання боржника, зазначені в направленій кредитором вимозі згідно п.п.2.1.2 п.2.1 цього договору (п.2.4.1 договору поруки).

У випадку невиконання поручителем зобов`язань боржника за кредитним договором згідно вимоги кредитора, зазначеної в п.п.2.1.2 п.2.1 цього договору, поручитель сплачує на користь кредитора пеню в розмірі 1 (один) % від суми заборгованості, яка зазначена в зазначеній письмовій вимозі, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожний день прострочки. Сплата пені не звільняє поручителя від виконання зобов`язань за цим договором (п. 3.1 договору поруки).

Сторони взаємно домовились, що порука за цим договором припиняється через 15 (п`ятнадцять) років після укладення цього договору. У випадку виконання боржником та/або поручителем всіх зобов`язань за кредитним договором цей договір припиняє свою дію (п. 4.1 договору поруки).

Відповідно до п. 4.2 договору поруки, зміни та доповнення до цього договору вносяться тільки за згодою сторін, в письмовому вигляді, шляхом укладення відповідного договору про внесення змін.

Позивач просить стягнути з відповідача, як солідарного боржника, частину заборгованості за тілом кредиту, у розмірі 150 000,00 грн.

За наслідками розгляду позову господарським судом прийнято оскаржуване рішення у даній справі.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Апеляційний господарський суд, переглядаючи в апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Частинами 1,2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

З огляду на наявний в матеріалах справи договори та обставини справи, між позивачем та відповідачем виникли правовідносини поручительства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 ГК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Водночас сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд (ст.ст. 6, 627, 629 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до положень ст. 251-253 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому, виконання зобов`язання може забезпечуватися згідно ст. 546 ЦК України, зокрема порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб (ст.553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України).

Частиною 2 ст. 554 ЦК України встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Припинення поруки врегульовано ст.559 ЦК України.

Положеннями ст. 559 ЦК України (в редакції, чинній на день укладення договору від 06.07.2015р.) визначено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Між тим, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування" від 03.07.2018р. за № 2478-VIII (далі - Закон № 2478-VIII) ч. 4 ст. 559 ЦК України викладена в новій редакції, згідно з положеннями якої, порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.

Враховуючи вищевикладені приписи, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений її строк договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб`єктивне право кредитора.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 559 ЦК України (в редакції Закону № 2478-VIII), порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання.

Частиною 3 ст. 554 ЦК України (в редакції Закону № 2478-VIII) передбачено, що особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Закон № 2478-VIII введений в дію з 04.02.2019 р. та застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, крім ч. 4 ст. 36 Закону України "Про іпотеку", що застосовується виключно до договорів і угод, укладених після введення в дію цього Закону (п.п. 1, 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2478-VIII).

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма «Авіас-2000» взяті на себе зобов`язання з погашення кредиту, передбачені договором № 1589/Д від 23.07.2007р. не виконало, прострочка виконання зобов`язань починається з 29.05.2019р., прострочена заборгованість за тілом кредита складає 27 165 020,72 грн..

Факт наявності у Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Авіас-2000» заборгованості за кредитним договором належним чином доведений, документально підтверджений, та поручителем не спростований.

Також вбачається, що 06.07.2015р., з метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» (далі - кредитор) та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «АГРОС» (далі - поручитель) було укладено договір поруки №1589/DР1.

Згідно з п. 1.2 договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Згідно цього пункту поручитель відповідає перед кредитором всіма власними коштами та майном, яке належить йому на праві власності.

Відповідно до п. 1.5 договору поруки, у випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Сторони взаємно домовились, що порука за цим договором припиняється через 15 (п`ятнадцять) років після укладення цього договору. У випадку виконання боржником та/або поручителем всіх зобов`язань за кредитним договором цей договір припиняє свою дію (п. 4.1 договору поруки).

Враховуючи викладене, а також те, що в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між позивачем та відповідачем було укладено договір поруки, встановлений п. 4.2. договору поруки від 06.07.2015р. №1589/DР1 п`ятнадцятирічний строк якого не закінчився, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача, як солідарного боржника, 150 000,00 грн. заборгованості за тілом кредиту є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Доводи скаржника про відсутність повноважень у керівника СТОВ «АГРОС» Печеного Геннадія Васильовича на укладення договору поруки від 06.07.2015р. №1589/DР1, за відсутності протоколу загальних зборів учасників СТОВ «АГРОС», колегія суддів відхиляє, як безпідставні, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Аналогічні приписи містяться і в ч.1 ст. 181 ГК України, відповідно до якої господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Відповідно до ч.1 ст.92 ЦК України, юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Письмовий правочин може бути вчинений від імені юридичної особи її представником на підставі довіреності, закону або адміністративного акту.

На час укладання договору поруки Печений Геннадій Васильович виконував обов`язки директора СТОВ «АГРОС» на підставі Статуту та в п. 1.6. договору поруки визначено, що поручителем надані всі наявні документи, що стосуються повноважень керівника та інших органів управління поручителя на укладання цього договору (протоколи загальних зборів), на момент укладання цього договору в господарському суді не мається заяв кредиторів про визнання поручителя банкрутом.

Отже, згідно з вимогами ст. 204 ЦК України, укладений між сторонами договір поруки від 06.07.2015р. №1589/DР1, як правочин є правомірним на час розгляду справи, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом, і його недійсність не визнана судом, а тому зазначений договір, в силу вимог ст. 629 ЦК України, є обов`язковим для виконання сторонами, і зобов`язання за ним мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.

З огляду на вищенаведене, судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Наведені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права.

Наведене в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги відповідача.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.

Водночас колегія суддів погоджується з аргументами, викладеними Позивачем у відзиві на апеляційну скаргу, що ґрунтуються на встановлених місцевим господарським судом обставинах справи та відповідають нормам процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.

За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення залишенню без змін.

10. Судові витрати.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОС" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.10.2021р.у справі № 904/6950/21 залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст.ст. 286-289 ГПК України.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя О.Г. Іванов