СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2022 року м. Харків Справа № 905/1521/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Чернота Л.Ф., суддя Хачатрян В.С. , суддя Слободін М.М.

За участю секретаря судового засідання: від позивача: від відповідача: розглянувши апеляційну скаргу (вх. №3932 Д/3) Яковенко В.С. (в режимі відеоконференції) Грищенко І.В. (адвокат), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЗР №21/2281 від 14.09.2019, довіреність №241 від 18.08.2021 не з`явились Фізичної особи-підприємця Домузашвілі Анзора Семеновича, смт.Ольгинка, Волноваський район, Донецької області

на рішення господарського суду Донецької області

від 11.11.2021 року (повний текст ухвали складено та підписано 11.11.2021 року)
у справі за позовом до про№905/1521/21 (суддя Макарова Ю.В.) Акціонерного товариства "Таскомбанк", м.Київ Фізичної особи-підприємця Домузашвілі Анзора Семеновича, смт.Ольгинка, Волноваський район, Донецької області стягнення 118 431,25 грн.
В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство "Таскомбанк", м.Київ, звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до фізичної особи-підприємця Домузашвілі Анзора Семеновича, смт. Ольгинка, Волноваський район, Донецької області, про стягнення 118 431,25 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на виниклу у відповідача заборгованість за кредитним договором №ID7761863 від 20.02.2020.

Ухвалою господарського суду від 16.08.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/1521/21; вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 11.11.2021 року позовні вимоги Акціонерного товариства "Таскомбанк", м.Київ, до фізичної особи-підприємця Домузашвілі Анзора Семеновича, смт.Ольгинка, Волноваський район, Донецької області, про стягнення 118 431,25 грн. задоволено частково.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця Домузашвілі Анзора Семеновича, смт. Ольгинка, Волноваський район, Донецької області на користь Акціонерного товариства "ТАСКОМБАНК" м. Київ, заборгованість по тілу кредиту у сумі 113084,51 грн., заборгованість по відсоткам у сумі 4691,05 грн., а також відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 2 247,30 грн.

У задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені у розмірі 655,69 грн. відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням Господарського суду Донецької області від 11.11.2021 року, фізична особа-підприємець Домузашвілі Анзор Семенович, смт.Ольгинка, Волноваський район, Донецької області, звернувся з апеляційною скаргою б/н, від 15.12.2021 (вх.№3932 Д/3) з додатками, в якій просить:

-поновити строк на подачу Апеляційної скарги на рішення Господарського суду Донецької області у справі №905/1521/21 від 11.11.2021 року;

-прийняти до розгляду Апеляційну скаргу від 15.12.2021 року на рішення Господарського суду Донецької області у справі №905/1521/21 від 11.11.2021 року;

-винести постанову, якою рішення Господарського суду Донецької області у справі №905/1521/21 від 11.11.2021 року, скасувати в частині: Стягнути з Фізичної особи -підприємця Домузашвілі Анзора Семеновича на користь Акціонерного товариства "Таскомбанк" заборгованість по тілу кредиту у сумі 113 084,51 (сто тринадцять тисяч вісімдесят чотири) гривні, по відсоткам у сумі 4 691,05 (чотири тисячі шістсот дев`яносто одна) гривня, а також відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 2 247,30 (дві тисячі двісті сорок сім) гривень;

-прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства "Таскомбанк" до Фізичної особи-підприємця Домузашвілі Анзора Семеновичапро стягнення заборгованість по тілу кредиту у сумі 113 084,51 (сто тринадцять тисяч вісімдесят чотири) гривні, по відсоткам у сумі 4 691,05 (чотири тисячі шістсот дев`яносто одна) гривня, а також відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 2 247,30 (дві тисячі двісті сорок сім) гривень - відмовити.

Відповідач вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, ухваленим із неправильним застосуванням норм матеріального права, внаслідок чого було порушено норми процесуального права та підлягає скасуванню частково за викладеним у апеляційній скарзі доводами.

Апелянт погоджується із висновками суду в частині відмови у задоволенні вимог позивача щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 655,69 грн.

Підставами часткового скасування рішення, відповідач вважає наступні обставини:

- оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладання відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші; Тому, з огляду на зміст ст.633 та 634 ЦК України можливо вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з яким він ознайомлений;ї

- матеріали справи не містять підтверджень, що саме наданий позивачем витяг з Правил розумів скаржник та ознайомився і погодився з ними. Підписуючи заяву - договір №ID7761863 про приєднання до Правил, а також те, що вказаний документ на момент отримання скаржником кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема, щодо права банку на зміну умов кредитування - вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, виконання інших зобов`язань за кредитом в повному обсязі;

- суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про визнання Правил, наданих позивачем як належний доказ обставин на які останній посилався;

- позивач не надав доказів на підтвердження дати публікації та набрання чинності (введення у дію) вказаних Правил, а також розміщення саме цих Правил на зазначеному у позовній заяві сайті у загальному доступі та копії локального акта позивача про їх затвердження та введення в дію;

- наявний в матеріалах справи Витяг з Правил відноситься до редакції 2020 року, проте, на сайті зазначеному в позовній заяві банку міститься 3 (три) різних редакції цих правил за 2020 рік; Зокрема позивачем ці Правила не підписані, тому у банку в силу вимог статті 525 ЦК України та ст. 193 ГК України, відсутні підстави вимагати у скаржника дострокового повернення кредиту, а також сплати інших платежів на підставі цих Правил;

- матеріали справи не містять підтверджень, що саме наданий позивачем витяг з Правил обслуговування корпоративних клієнтів в АТ «Таскомбанк» (продукт: Кредит на розвиток бізнесу) розумів скаржник та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Заяву-договір № ID7761863 про приєднання до Правил обслуговування корпоративних клієнтів в АТ «Таскомбанк», а також те, що вказаний документ на момент укладання скаржником кредитного договору взагалі містив умови, зокрема щодо права Банку на зміну умов кредитування - вимагати від відповідача дострокового повернення кредиту. Виконання інших зобов`язань за кредитом в повному обсязі;

- судом першої інстанції не було враховано правову позицію Великої Палати Верховного Суду у справі №342/180/17-ц від 03.07.2019.

Протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями від 21.12.2021р. в порядку ст.32 Господарського процесуального кодексу України головуючим (суддею-доповідачем) з розгляду цієї апеляційної скарги визначено суддю Чернота Л.Ф., тоді як іншими членами колегії є Медуниця О.Є., Барбашова С.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.12.2021, витребувано з Господарського суду Донецької області матеріали справи №905/1521/21. Відкладено розгляд питання щодо можливості відкриття провадження за апеляційною скаргою (вх. №3932 Д/3) Фізичної особи-підприємця Домузашвілі Анзора Семеновича, смт. Ольгинка, Волноваський район, Донецької області на рішення Господарського суду Донецької області від 11.11.2021р. у справі №905/1521/21 до надходження матеріалів справи до Східного апеляційного господарського суду. Копію ухвали надіслано апелянту та Господарському суду Донецької області.

Вказана ухвала відправлена 23.12.2021 року на адресу господарського суду Донецької області та на адресу апелянта.

30.12.2021 року на виконання вимог ухвали Східного апеляційного господарського суду від 22.12.2021 господарським судом Донецької області направлено матеріали справи №905/1521/21 за позовом Акціонерного товариства "Таскомбанк" до фізичної особи-підприємця Домузашвілі Анзора Семеновича про стягнення 118 431,25 грн. (в 1-му томі на 138 аркушах.

31.12.2021 року Східним апеляційним господарським судом отримано та зареєстровано за вх. №217 матеріали справи №905/1521/21.

Згідно Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.01.2022, у зв`язку із перебуванням у відпустках судді Медуниці О.Є. та судді Барбашової С.В. у справі №905/1521/21 визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя (доповідача): Чернота Л.Ф., суддя Хачатрян В.С., суддя Слободін М.М.

За змістом ч.14 ст.32 Господарського процесуального кодексу України означена зміна складу суду зумовлює новий відлік визначеного ст. 273 цього Кодексу процесуального строку розгляду апеляційної скарги.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 04.01.2022 поновлено Фізичній особі-підприємцю Домузашвілі Анзору Семеновичу, смт. Ольгинка, Волноваський район, Донецької області пропущений процесуальний строк для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Донецької області від 11.11.2021 року у справі №905/1521/21. Відкрито апеляційне провадження у справі №905/1521/21 за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Домузашвілі Анзора Семеновича, смт. Ольгинка, Волноваський район, Донецької області. Встановлено учасникам у справі №905/1521/21 строк до 19.01.2022 року включно для надання суду відзиву на апеляційну скаргу та заяв, клопотань тощо з доказами надсилання його копій та доданих до нього документів іншій стороні у справі. Призначено справу до розгляду на "02" лютого 2022 р. о 09:40 год. Зупинено дію рішення Господарського суду Донецької області від 11.11.2021 року у справі №905/1521/21.

В межах строку, встановленого ухвалою, від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу б/н від 17.01.2022,за змістом якого останній посилається на те, що враховуючи, що відповідачем не був сплачений платіж 20.01.2021, то з 21.01.2021 даний платіж став обліковуватись як прострочений. Вважає, що порушення зобов`язань відповідачем по кредитному договору виникло з наступної дати сплати щомісячного платежу, яка визначена у додатку №1 до Додаткового договору №2 про внесення змін та доповнень до Заяви - договору №ID 7761863 про приєднання до Правил обслуговування корпоративних клієнтів в АТ «Таскомбанк» (продукт «Кредит на розвиток бізнесу») від 06.10.2020, а саме з 21.10.2021. Тому, на думку позивача, у зв`язку із простроченням 21.10.2021 ФОП Домузашвілі Анзора Семеновича повернення чергової частини кредиту, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, АТ «Таскомбанк» має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася.

Крім того, позивач посилається на постанову Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц, яка в силу змісту ч. 4 ст. 236 ГПК України, є обов`язковою для виконання судами нижчих інстанцій, зазначено про те, що «звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Позивач вважає, що апеляційна скарга ФОП Домузашвілі Анзора Семеновича є незаконною, твердження апелянта не відповідають дійсності та не ґрунтуються на нормах чинного законодавства України, у зв`язку із чим просить залишити апеляційну скаргу ФОП Домузашвілі Анзора Семеновича без задоволення, а рішення господарського суду Донецької області від 11.11.2021 у справі №905/1521/21 - без змін.

20.01.2022 року від АТ «Таскомбанк» надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Вищевказану заяву представника позивача задоволено, про що Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК», м. Київ - адвоката Інну ГРИЩЕНКО повідомлено телефонограмою (час о 11 год. 45 хв. Дата "25"січня 2022р.).

У судовому засіданні 02.02.2022 представник позивача надав пояснення аналогічні викладеним у відзиві на апеляційну скаргу щодо виконання умов договору в частині підпису відповідача, про ознайомлення з умовами правил та порядком дострокового погашення кредиту.

Відповідач в судове засідання не з`явився. Про час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованим повідромленням про вручення поштового відправлення, яке повернулось на адресу суду з відміткою: «вручено сособисто» - 12.01.2022 - а.с.173.

Статтею 120 частинами 3, 7 Господарського процесуального кодексу України передбачено наступне:

Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Також необхідно зазначити, що за змістом статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Ухвала Східного апеляційного господарського суду від 04.01.2022, якою було призначено розгляд справи на 02.02.2022 о 9:40 год., було оприлюднено на офіційному веб-порталі судової влади України 05.01.2022. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України».)

Явка представників сторін у судове засідання, призначене на 02.02.2022 року о 09:40 год., не визнавалась апеляційним господарським судом обов`язковою, про наявність у сторін доказів, які відсутні у матеріалах справи та без дослідження яких неможливо розглянути апеляційні скарги по суті, до суду не повідомлялося.

Таким чином, на думку колегії суддів, в даному судовому засіданні повинен відбутися розгляд апеляційної скарги по суті, не дивлячись на відсутність представника відповідача, повідомленого про судове засідання належним чином. Відсутність апелянта (відповідача) у даному випадку не перешкоджає вирішенню спору та не повинно заважати здійсненню правосуддя у встановлений законом строк.

Судове засідання проводилось у режимі відеоконференцзв`язку з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення, розміщеного за посиланням vkz.court.gov.ua ("EаsyCon") у відповідності до вимог статей 197, 222 ГПК України. Складено протокол судового засідання у відповідності до вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням п.17.7. його Перехідних положень в порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому ст. 270 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

20.02.2020 між Акціонерним товариством "Таскомбанк" (Банк, позивач) та Фізичною особою-підприємцем Домузашвілі Анзором Семеновичем (Позичальник, відповідач) було укладено Заяву-договір №ID 7761863 про приєднання до Правил обслуговування корпоративних клієнтів в АТ "Таскомбанк" (продукт "Кредит на розвиток бізнесу") (далі - Договір), відповідно до умов якого Банк за умови наявності вільних коштів зобов`язується надати Позичальникові Кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим Договором, а Позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути Кредит і сплатити проценти за користування Кредитом, а також інші платежі відповідно до умов цього Договору (том 1, а.с. 6).

Згідно з п. 1.2. Договору кредит надається у формі зарахування грошових коштів у сумі кредиту на поточний рахунок Позичальника № НОМЕР_1 , відкритий у АТ "Таскомбанк" з цільовим використанням на поповнення обігових коштів; придбання основних засобів; рефінансування Кредиту іншого банку.

Розділом 2 Договору передбачено: розмір Кредиту - 124 950,00 грн. (п. 2.1); валюта Кредиту - гривня (п. 2.2); вартість Кредиту: розмір процентної ставки за користування Кредитом (далі - проценти): 26% річних (п.п. 2.3.1); розмір комісійної винагороди за видачу Кредиту: не передбачається (п.п. 2.3.2); розмір штрафу (плати) за дострокове/частково дострокове погашення кредиту: 1% від суми, яка перевищує плановий платіж згідно графіку (п. 2.3.3); терміни і порядок погашення Кредиту (2.4): погашення основного боргу за кредитом, сплата процентів - щомісяця, починаючи з місяця наступного за місяцем укладання договору, числа в яке було укладено договір (п. 2.4.1).

Строк кредиту: 36 місяців з дати укладення договору (п.2.7).

За умовами п. 3.2 Договору остаточне погашення за кредитом позичальник повинен здійснити не пізніше терміну згідно п. 2.7 цього договору.

У випадку порушення позичальником будь-якого із грошових зобов`язань та при реалізації права банку позичальник сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, за кожен календарний день прострочення (п. 3.3 Договору).

В розділі 4 Договору визначено, що цей договір, Правила обслуговування корпоративних клієнтів в АТ "Таскомбанк" та ці параметри продукту є кредитним договором.

Цей договір є договором приєднання у визначені ст. 634 ЦК України, в зв`язку із чим: умови цього Договору визначаються Банком та доводяться до загалу шляхом розміщення його на офіційному сайті Банку http://www.taskombank.com.ua та укладається лише шляхом приєднання до Договору в цілому. (п. 4.2.1 договору).

Строк дії договору встановлений в розділі 18 Правил обслуговування корпоративних клієнтів в АТ «Таскомбанк» (п. 4.3. Договору).

Дата підписання Заяви - договору шляхом накладення електронних підписів обох сторін вважається датою укладення договору (п. 4.5 договору).

Заяву-договір 20.02.2020 підписано позивачем та відповідачем шляхом накладення кваліфікованих електронних підписів, що підтверджується наявним в матеріалах справи витягом з онлайн сервісу створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису (протокол створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису) - том 1, а.с. 11.

У подальшому сторонами укладалися Додаткові договори №1 та №2 оскільки вирішили укласти нові графіки погашення кредиту, які виклали у якості Додатків 1 до них.

Кредитні кошти у розмірі 124 950,00 грн. відповідачем отримано шляхом їх перерахування банком на особовий рахунок фізичної особи-підприємця, що підтверджується банківською випискою по рахунку відповідача (том 1, а.с. 23-97).

Відповідно до умов договору позивачем нараховано за період з 20.02.2020 по 10.06.2021 проценти за користування кредитом у загальному розмірі 40 147,98 гривень.

Відповідач свої зобов`язання за договором виконав частково, що підтверджується відповідними банківськими виписками по рахункам відповідача, сплативши 11 865,49 грн. по тілу кредиту та 35 456,93 грн. відсотків.

З урахуванням зазначених оплат, згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача станом на 11.06.2021 становить 118 431,25 грн. і складається із: заборгованості по тілу кредиту у розмірі 113 084,51 грн., заборгованості по відсотках у розмірі 4 691,05 грн. та суми пені, нарахованої на суму простроченої заборгованості по відсотках та тілу кредиту у розмірі 655,69 грн.

У позові посилаючись на п.18.2.2.3.2., п. 18.2.23.8 (том 1, а.с.105-106) Правил обслуговування корпоративних клієнтів в АТ «Таскомбанк» позивач вказує, що скористався своїм правом вимоги дострокового повернення кредиту шляхом направлення 17.06.2021 на адресу відповідача повідомлення-вимоги №10035/70.1.1. від 16.06.2021 (том 1, а.с.98-99) сплатити протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення але в будь-якому випадку не пізніше 35 календарних днів з дня направлення банком повідомлення заборгованість по тілу кредиту у сумі 118 431,25 грн., в тому числі відсоткам у розмірі 4 691,05 грн. та пені у розмірі 655,69 грн. за договором.

Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення вказане повідомлення-вимога отримано відповідачем 25.06.2021 (том 1, а.с.100).

Позивач, посилаючись на відсутність відповіді на вказане вище повідомлення-вимогу, неналежне виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором, звернувся з відповідним позовом до суду.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду справи оцінку аргументам оскаржуваного судового рішення місцевого господарського суду у відповідності до підпункту б) пункту 3 частини 1 статті 282 ГПК України - з урахуванням меж апеляційного перегляду, визначених ст.269 ГПК України - колегія суддів зазначає наступне.

Предметом спору у даній справі є невиконання позичальником зобов`язань в частині повернення кредиту, сплати процентів, а також застосування відповідальності за порушення відповідних зобов`язань.

Враховуючи правову природу укладеного договору, оцінка правомірності заявлених вимог, має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини по кредитному договору - глави 71 ЦК України, ст.ст.1048,1049,1054-1056.

Згідно з приписами ч.1,2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), згідно вимог ст. 610 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 статті 1054 вищевказаного Кодексу унормовано, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини 2 цієї ж статті до відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Частиною 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Судом першої інстанції встановлено, що заява - договір №ID7761863 від 20.02.2020 підписано сторонами, які досягли згоди з усіх його істотних умов. Договір містить повну інформацію щодо умов кредитування, зокрема про розмір та строк кредитування, процентну ставку за користування кредитом, розмір комісійної винагороди, строки сплати платежів та порядок розрахунків, інші права і обов`язки сторін.

Крім того, підпис особи, зокрема електронний цифровий підпис засвідчує не лише ознайомлення з документом, а і згоду на викладені в документі умови, обов`язки, наслідки невиконання зобов`язань, розміри та порядок нарахування проценттів, комісійної винагороди, тощо.

Умови кредитного договору визначаються Банком та доводяться до загалу шляхом розміщення його на офіційному сайті банку http://www.tascombank.ua (п. 4.2.1 Кредитного договору).

Відповідно до Заяви-договору від 18.02.2020 про приєднання до Правил обслуговування корпоративних клієнтів АТ «Таскомбанк» (копія якої додана до позовної заяви, додаток №2), Домузашвілі Анзор Семенович зазначив, що погоджується з тим, що Праила обслуговання корпоративних клієнтів та тарифи банку разом з заявою - договором становлять договір банківського обслуговування, та є його невід`ємними частинами, що засвідчено електронним підписом.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про електронний цифровий підпис" електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа.

Частинами 1-3 статті 4 вищенаведеного Закону передбачено, що електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.

Особистий ключ має властивості прихованого файлу, в якому відображається, зокрема, повне ім`я, номер сертифікату, початок строку дії та завершення строку дії.

У даному випадку, позивач довів факт підписання заяви-договору № ID7761863 від 20.02.2020 в АТ "Таскомбанк" (продукт "Кредит на розвиток бізнесу") з боку відповідача, шляхом використання електронного цифрового підпису (цілісність даних підтверджено) протоколом - том 1, а.с.11.

Витяг з Правил обслуговування корпоративних клієнтів в АТ «Таскомбанк» (продукт «Кредит на розвиток бізнесу») наданий в редакції, яка діяла на дату підписання Кредитного договору.

Відповідно до п. 18.2.1.2. Правил обслуговування корпоративних клієнтів в АТ «Таскомбанк» сторони домовились, що згідно зі ст.ст. 212, 651 ЦКУ при порушенні клієнтом будь-якого із зобов`язань, передбачених цим розділом Правил, банк на свій розсуд, починаючи з 91-го дня порушення зобов`язання, має право змінити умови користування Кредитом, встановивши інший строк його повернення. При цьому Банк направляє Клієнту повідомлення із зазначенням дати повернення Кредиту (Банк здійснює інформування Клієнта на свій вибір або письмово, або через встановлені засоби електронного зв 'язку Банку та Клієнта (системи клієнт-банк, інтернет-банкінг "ТАС24/БІЗНЕС", sms-повідомлення або інших)). При непогашенні заборгованості за Кредитом у строк, зазначений у повідомленні, вся заборгованість, починаючи з наступного дня від дати, зазначеної в повідомленні, вважається простроченою.

Таким чином, відповідно до умов Кредитного договору Банк надіслав на адресу відповідача повідомлення-вимогу від 16.06.2021 №10035/70.1.1, якою повідомив останнього про наявність заборгованості за кредитним договором та про її дострокове погашення. Зазначеною вимогою АТ «Таскомбанк» встановив строк для погашення заборгованості по Кредитному договору, а саме 30 календарних днів з дня отримання повідомлення-вимоги, але в будь-якому випадку не пізніше 35 календарних днів з дня направлення повідомлення-вимоги Банком. Однак зазначені порушення не були усунені, а заборгованість не була погашена.

Оскільки, повідомлення-вимога була отримана відповідачем 25.06.2021, то строк для добровільного виконання зобов 'язання сплив 26.07.2021.

Оскільки, АТ «Таскомбанк» звернувся з позовом до відповідача 06.08.2021, то твердження скаржника про те, що на дату звернення у АТ «Таскомбанк» відсутнє право на дострокове стягнення заборгованості по Кредитному договору не відповідає дійсності та не грунтується на нормах чинного законодавства України.

З огляду на викладене, доводи апелянта в цій частині є необгрунтованими.

При цьому, Умови, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана клієнтом і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Колегія суддів зазначає, що визначальним для укладення договору приєднання є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме: встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору та стверджувати про узгодженість дій та волевиявлення учасників цивільних правовідносин й відповідність певним стандартам поведінки.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Враховуючи положення відповідних норм, наявність в матеріалах справи розрахунку заборгованості позивача, банківських виписок, що підтверджують факт заборгованості за кредитним договором, а також вимоги позивача, що була направлена на адресу відповідача погасити заборгованість за кредитним договором, не надання відповідачем суду доказів виконання зобов`язань у повному обсязі за кредитним договором щодо повернення кредиту за встановленим графіком, сплати процентів за користування кредитними коштами, є обгрунтованими позовні вимоги зі здійснення повернення суми кредиту у розмірі 113 084,51 грн. та сплати відсотків у розмірі 4 691,05 грн.

Приймаючи до уваги те, що відповідач не вчинив необхідних дій з повернення Банку використаних кредитних коштів в повному обсязі, сплати відсотків за користування Кредитом відповідно до умов цього Договору, доказів протилежного суду не надав, правом на захист своїх інтересів не скористався, враховуючи часткову сплату відповідача у розмірі, 11 865,49 грн. по тілу кредиту та 35 456,93 грн. відсотків, що підтверджується відповідними банківськими виписками по рахункам відповідача, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що останній є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання за Заявою-договором №ID7761863 від 20.02.2020.

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином.

Таким чином, твердження скаржника щодо відсутності заборгованості за кредитним договором на день ухвалення оскаржуваного рішення не підтверджуються належними та допустимими доказами у відповідності до ст. 76,77 ГПК України.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідачами до прийняття судового рішення не надано доказів погашення заборгованості за договором № ID7761863 від 20.02.2020 року, строк повернення кредиту є таким, що настав, в результаті чого господарський суд дійшов правомірного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Щодо правової позиції, на яку посилається відповідач, судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

У пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі №696/1693/15-ц (провадження № 14-737цс19) під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

У постанові Великої Палати Верховного Суду у від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, на яку посилається відповідач, йде мова про розгляд справи за позовом АТ КБ «Приват Банк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за кредитним договором. Верховний Суд зазначив, що у даній справі договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ«Про захист прав споживачів», тобто не пов`язаних з підприємницькою діяльністю. Верховний Суд прийшов до висновків про те, що при укладенні договору між фізичною особою та АТ КБ «Приватбанк» не були дотриманні вимоги передбачені статтею 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів».

Натомість у справі, що розглядається, предметом розгляду справи є стягнення заборгованості з фізичної особи-підприємця, яка отримала кредит для здійснення підприємницької діяльності, і Закон України від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» не поширюється на правовідносини за кредитним договором, який укладений між суб`єктами господарювання, тому висновки у справі №342/180/17, не можуть бути обов`язковими для суду при розгляді даної справи.

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Як вищезазначено, порядок надання та повернення коштів за кредитним договором передебачені вимогами статей 1048, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України.

Умовами Кредитного договору передбачений Графік погашення Кредиту із встановленням суми щомісячних платежів та строку погашення щомісячних платежів (Додаток 1 до Кредитного договору).

06.10.2020 між Акціонерним товариством «Таскомбанк» та Фізичною особою-підприємцем Домузашвілі Анзором Семеновичем укладено Додатковий договір №2 про внесення змін та доповнень до Заяви-договору №ID7761863 про приєднання до Правил обслуговування корпоративних клієнтів в АТ «Таскомбанк» (продукт «Кредит на розвиток бізнесу») (надалі також - «Кредитний договір») від 20.02.2020. Відповідно до умов даного Додаткового договору №2, сторонами був погоджений новий графік погашення кредиту.

Отже, Кредитии.м договором передбачений обов`язок відповідача повернути кредит частинами.

Як вбачається із розрахунку заборгованості відповідача та підтверджується виписками по особовому рахунку відповідача до Кредитному договору №ID7761863 від 20.02.2020, останній платіж по основному боргу здійснювався відповідачем - 24.09.2020. Відповідно до графіку погашення Кредиту, викладеного в Додатковому договору №2 від 06.10.2020 наступною датою щомісячного платежу є 20.01.2021.

Враховуючи, що відповідачем не був сплачений платіж 20.01.2021, то з 21.01.2021 даний платіж став обліковуватись як прострочений.

Таким чином, порушення зобов`язань відповідачем по Кредитному договору виникло з наступної дати сплати щомісячного платежу, яка визначена у Додатку 1 до Додаткового договору №2 про внесення змін та доповнень до Заяву-договір № ID7761863 про приєднання до Правил обслуговування корпоративних клієнтів в АТ «ТАСКОМБАНК» (продукт «Кредит на розвиток бізнесу») від 06.10.2020, а саме: з 21.01.2021.

Отже, кредитним договорм у зв`язку з простроченням 21.01.2021 ФОП Домузашвілі Анзора Семеновича повернення чергової частини кредиту, відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, АТ «Таскомбанк» має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася.

Крім того, відповідно до постанови Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц, яка в силу змісту ч. 4 ст. 236 ГПК України, є обов`язковою для використання судами нижчих інстанцій, зазначено про те, що «звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни».

Таким чином, звернення АТ «Таскомбанк» із позовною заявою до господарського суду про стягнення заборгованості з відповідача, свідчить про настання строку виконання умов кредитного договору в повному обсязі і таке звернення до суду означає зміну порядку, умов і строку дії кредитного договору. Тому, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Також позивачем були заявлені вимоги про стягнення пені, нарахованої на суму простроченої заборгованості по відсотках та тілу кредиту за період з 10.12.2020 по 10.06.2021 у загальному розмірі 655,69 гривень, судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За правилами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Стаття 216 ГК України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Враховуюч норми чинного законодавства, починаючи з 12.03.2020 позичальники звільняються від обов`язку сплати неустойки, штрафу, пені за прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором на користь кредитодавця у період дії карантину, який продовжено до 31 грудня 2021 року.

Судова колегія апеляційної інстанції дійшла висновку, що господарський суд обгрунтовано відмовив у задоволенні вимог позивача в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 655,69 грн., адже прострочення відбулось у період дії карантину.

Європейським судом з прав людини у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 (Заява №4909/04) вказано, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У рішенні у справі "Трофимчук проти України" від 28.10.2010 (Заява №4241/03) Європейським Судом зазначено, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Враховуючи викладене, Східний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновок суду першої інстанції, рішення господарського суду Донецькоїобласті 11.11.2021 року у справі №905/1521/21 ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому повинно бути залишено без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 269, 273, 275, 276, 282, 283, 284, 287 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Домузашвілі Анзора Семеновича, смт. Ольгинка, Волноваський район, Донецької області на рішення господарського суду Донецької області від 11.11.2021 у справі №905/1521/21 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Донецької області від 11.11.2021 у справі №905/1521/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

У судовому засіданні 02.02.2022 р. оголошено вступну та резолютивну частину.

Повний текст постанови складено та підписано 03.02.2022 р.

Головуючий суддя Л.Ф. Чернота

Суддя В.С. Хачатрян

Суддя М.М. Слободін