РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.01.2022Справа № 910/12286/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В., за участю секретаря судового засідання Кучеренко А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали справи №910/12286/21

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вікинг Транс"

третя особа-1 , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство "Страхова група "ТАС"

третя особа-2 , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Арсенал Страхування"

про стягнення 23016,49 грн

Представники учасників справи:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Литвиненко О.І.;

від третіх осіб: не з`явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вікинг Транс» (далі-відповідач) про стягнення 61988,47 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, позивачем на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту №сс62444а0ф від 18.05.2020 виплачено потерпілому страхове відшкодування, а оскільки володільцем транспортного засобу, яким завдано шкоду, є відповідач, то він має відшкодувати позивачу суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 61988,47 грн, яка є різницею між страховим відшкодуванням та фактичним розміром шкоди.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.08.2021 відкрито провадження у справі №910/12286/21 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

07.09.2021 на підставі розпорядження керівника апарату Господарського суду міста Києва №05-23/1570/21 справу №910/12286/21 передано на повторний автоматизований розподіл справ у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_1 .

За результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи №910/12286/21, справу передано на розгляд судді Васильченко Т.В., що відображено у протоколі повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.09.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.09.2021 справу №910/12286/21 прийнято до провадження судді Васильченко Т.В. та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін зі стадії відкриття провадження у справі.

26.10.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він не погоджується із заявленими позовними вимогами з підстав їх необґрунтованості та зауважує на тому, що цивільно-правову відповідальність власника транспортного засобу «Mercedes-Benz», державний номер НОМЕР_1 станом на дату ДТП - 31.07.2020, було застраховано за полісом №АО6127588 (страховик - Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС») та за полісом №АО4106624 (страховик - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал страхування»), у зв`язку з чим на кожного страховика покладається зобов`язання із відшкодування завданої шкоди у розмірі 50%, які в свою чергу були сплачені страховиком за полісом №АО6127588. При цьому, у поданому відзиві відповідач просив залучити до участі у справі Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» та Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача та витребувати у Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» страхову справу, відкриту за полісом №АО6127588 по факту дорожньо-транспортної пригоди від 31.07.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.11.2021 постановлено здійснювати розгляд справи №910/12286/21 за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання у справі; клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Вікинг Транс» задоволено, залучено до участі у справі Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» в якості третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача та Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» в якості третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача та витребувано у Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» страхову справу, відкриту за полісом №АО6127588 по факту дорожньо-транспортної пригоди від 31.07.2020.

09.12.2021 через відділ діловодства суду від Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» надійшли витребувані судом матеріали страхової справи, відкритої за полісом №АО6127588 по факту дорожньо-транспортної пригоди від 31.07.2020.

14.12.2021 в судовому засіданні позивачем подано заяву про зменшення розміру позовних вимог за якою просить стягнути страхове відшкодування у розмірі 23016,49 грн.

У судовому засіданні 14.12.2021 суд, у відповідності до ч. ч. 4, 5 ст. 233 ГПК України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про прийняття до розгляду заяви про зменшення розміру позовних вимог та виходячи з того, що судом здійснено усі необхідні та достатні дії для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, судом постановлено закрити підготовче провадження у справі та призначити розгляд справи по суті на 18.01.2022.

Згідно приписів пункту 2 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Частиною 5 статті 46 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої, частиною третьою або четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає в ухвалі.

Судом встановлено, що позивачем дотримано вимоги статті 46 Господарського процесуального кодексу України, а тому така заява підлягає прийняттю судом до розгляду.

Отже, оскільки зменшення розміру позовних вимог, викладене позивачем у його письмовій заяві, прийняте господарським судом, то новою ціною позову, виходячи з якої розглядається спір є стягнення страхового відшкодування у розмірі 23016,49 грн.

В судовому засіданні 18.01.2022 суд, у відповідності до ч. 4, 5 ст. 233 ГПК України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про відкладення судового засідання на 25.01.2022.

В судовому засіданні 25.01.2022 представник відповідача проти позовних вимог заперечив, просив відмовити у їх задоволенні. Представник позивача у судове засідання не з`явився, хоча про час, місце та дату розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить протокол судового засідання від 18.01.2022, про причини не явки суду не повідомив, будь-яких клопотань не подав.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи, що представник позивача, який не з`явився в судове засідання був належним чином повідомлений про розгляд даної справи і не повідомив суду про наявність поважних причин неявки, суд на місці постановив розгляд справи по суті проводити за його відсутності.

На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 25.01.2022 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, який приймав участь під час розгляду справи по суті, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

18.05.2020 року між позивачем (далі - страховик) та фізичною особою ОСОБА_2 (далі - страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» №сс62444а0ф (далі - договір) щодо автомобіля «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2019 року випуску.

Відповідно до пункту 9.2 договору до страхових випадків віднесено збитки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Строк дії договору - з 30.05.2020 року по 29.06.2021 року (пункт 19 договору).

31.07.2020 о 21 год. 02 хв. по проспекту Голосіївському, 132 у м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_2 та транспортного засобу марки «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , а саме: гр. ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом марки «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не дотримався безпечного бокового інтервалу та здійснив зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_2 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні ушкодження.

ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_3 вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху України, що підтверджується довідкою Управління патрульної поліції в м. Києві про дорожньо-транспортну пригоду №376021.

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 29.09.2020 у справі №752/15661/20 встановлено порушення гр. ОСОБА_3 вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху України, визнано його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

03.08.2020 страхувальник звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування на рахунок СТО.

Актом огляду транспортного засобу від 03.08.2020, складеного ОСОБА_4 , було зазначено характер пошкоджень (назва деталей та опис пошкоджень) автомобіля марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Згідно ремонтної калькуляції №1.003.20.0 від 07.08.2020 вартість ремонту автомобіля марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_2 , яка визначена за допомогою розрахунку електронної системи "AUDATEX", складає 101960,45 грн.

Згідно рахунка-фактури, виставленого ФОП Кривошеєв С.М. № від 07.08.2020, вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 101960,45 грн.

14.08.2020 позивачем був складений та підписаний страховий акт №ARX2606419, згідно з яким пошкодження транспортного засобу марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок ДТП визнано страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 101960,45 грн.

На підставі складеного страхового акту №ARX2606419 від 14.08.2020 позивач, виконуючи свої зобов`язання за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів №сс62444а0ф від 18.05.2020, перерахував на рахунок СТО - ФОП Кривошеєв С.М. суму страхового відшкодування в розмірі 101960,45 грн, що підтверджується платіжним дорученням №696671 від 17.08.2020.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно зі статтями 512,514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника. Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала.

Отже, з огляду на положення ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" підставою для набуття позивачем права вимоги щодо виплати страхового відшкодування (в порядку заміни кредитора в зобов`язанні) є факт фактичної виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування.

Таким чином, до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС перейшло в межах виплаченої суми право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується відповідачем, що транспортний засіб марки «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди автомобілю марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_2 , належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Вікинг Транс» на підставі договору фінансового лізингу №240619/ФЛ-851 від 24.06.2019 та знаходився під керуванням ОСОБА_3 , який станом на момент ДТП перебував у трудових відносинах з відповідачем.

Згідно із ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1172 Цивільного кодексу України визначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Отже, відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків.

При цьому, під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

З аналізу наведених норм права вбачається, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є саме законний володілець джерела підвищеної небезпеки.

Відтак, шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

За змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем марки «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_1 встановлена у судовому порядку та повинна бути відшкодована Товариством з обмеженою відповідальністю «Вікинг Транс», як роботодавцем винної у вчиненні ДТП особи.

При цьому, судом встановлено, що Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту, оформлений полісом №АО6127588, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом - автомобілем марки «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_3 , який був діючим на момент ДТП - 31.07.2020 та Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Арсенал Страхування" укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту, оформлений полісом №АО4106624, який був також діючим на момент ДТП - 31.07.2020, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом - автомобілем марки «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_4 , номер кузова НОМЕР_3 .

При цьому, судом враховано, що транспортний засіб, згідно чинного законодавства, ідентифікується номерними знаками двигуна та кузова (шасі); ідентифікаційний номер транспортного засобу, або VIN-код - це унікальний серійний номер, що застосовується в автомобільній промисловості для індивідуального розпізнавання кожного механічного транспортного засобу, причіпного транспортного засобу, мотоцикла та мопеда, визначення яких подані в міжнародному стандарті ISO 3833.

З довідки Управління патрульної поліції в м. Києві про дорожньо-транспортну пригоду №376021 вбачається, що автомобіль марки «Mercedes-Benz», за участю якого сталася ДТП 31.07.2020 має номер кузова НОМЕР_3 .

Згідно п.п. 1.1, 1.4 ст. 1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхувальниками є юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу, а особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Таким чином, відповідальність за шкоду, заподіяну майну внаслідок експлуатації автомобіля марки «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_3 , була застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» та Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Арсенал Страхування".

Згідно з ч. 2 ст. 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Водночас, як передбачено частиною третьою статті 985 ЦК України, особливості укладення договору страхування на користь третьої особи встановлюються законом.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК, Законом України «Про страхування», Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

При цьому, за приписами п. 2.1 ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

За загальним правилом згідно ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

В той же час, спеціальні норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Положеннями статті 29 цього Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Отже, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика (винної особи), у межах, встановлених цим Законом, та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Разом із тим порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, встановлено статтею 1194 ЦК України, за змістом якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, треті особи, як страховики відповідальності винної у дорожньо-транспортній пригоді особи, на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснюють відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, та за мінусом франшизи, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі статті 1194 ЦК відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Під час розгляду справи встановлено, що Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» та Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Арсенал Страхування", враховуючи розмір права зворотної вимоги, який перейшов до позивача, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, визначених полісами №АО6127588 та №АО4106624 розмірів лімітів відповідальності та франшизи, було прийнято рішення про сплату на рахунок позивача страхового відшкодування в загальному розмірі 78943,96 грн, що підтверджується платіжним дорученням №139773 від 20.11.2020 та страховим актом №109.02703321-1 від 06.12.21.

Отже, різниця між завданою шкодою (101960,45 грн) та страховим відшкодуванням (78943,96 грн) складає 23016,49 грн.

Приймаючи до уваги вищевикладене в сукупності, зважаючи на вимоги статті 1194 Цивільного кодексу України, яка встановлює, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), суд прийшов до висновку про наявність у відповідача, як роботодавця винної у ДТП особи, у відповідності до приписів статті 1172 ЦК України обов`язку сплатити заявлену до стягнення суму, яка є різницею між фактичним розміром шкоди та здійсненим страховим відшкодуванням, в сумі 23016,49 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлені до стягнення кошти.

При цьому суд відхиляє доводи відповідача про те, що заподіяна майнова шкода у розмірі 101960,45 грн не перевищує ліміту відповідальності Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" та Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" як страховиків, тому покладення на нього обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності як безпідставні.

Відносини між відповідачем та його страховиками - Приватним акціонерним товариством "Страхова група "ТАС" та Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Арсенал Страхування" регулюються умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та правилами статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з якою у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Оскільки страховиками відповідача виплачено позивачу страхове відшкодування у розмірі, визначеному статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням фізичного зносу), то у страховика не виникло обов`язку з відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, незважаючи на те, що збитки є меншими від страхової суми (ліміту відповідальності).

Аналогічна правова позиція відображена у постановах Верховного Суду від 03.10.2018 у справі № 686/17155/15-ц та від 22 січня 2019 року у справі № 676/518/17.

Так само у страховика відповідача не виникло обов`язку з відшкодування суми франшизи (1000,00 грн) за полісом №АО4106624, оскільки страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (частина шістнадцята статті 9 Закону України «Про страхування»), а франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування (частина вісімнадцята статті 9 Закону України «Про страхування»).

Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту (пункт 12.1 статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до пункту 36.6 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

З огляду на зміст цих приписів у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити суму страхового відшкодування за вирахуванням франшизи, якщо сторони її передбачили у відповідному договорі. Суму франшизи потерпілому має компенсувати страхувальник або інша особа, відповідальна за завдані збитки.

Аналогічна правова позиція відображена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 910/17324/19.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку, що заявлені Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АРКС» позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними належними і допустимими доказами, та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповіді.

Керуючись статтями 13, 73-80, 86, 129, 178, 232, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вікинг Транс" про стягнення 23016,49 грн задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вікинг Транс" (03115, місто Київ, вул. Депутатська, будинок 6, квартира 152; ідентифікаційний код 40825439) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" (04070, місто Київ, вулиця Іллінська, будинок 8; ідентифікаційний код 20474912) страхове відшкодування у розмірі 23016 (двадцять три тисячі шістнадцять) грн 49 коп. та судовий збір у розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп.

3. Видати наказ позивачу після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржено до апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 04.02.2022.

Суддя Т.В. Васильченко