РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.02.2022Справа № 910/17970/21

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркасон"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Елман плюс"
простягнення 231 735 грн 69 коп.
Представники сторін:не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

05.11.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркасон" з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Елман плюс" про стягнення 231 735 грн 69 коп. заборгованості.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного сторонами договору підряду № 169/08-18 від 13.08.2018 не виконав взяті на себе зобов`язання щодо реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні, у зв`язку із чим позивач поніс збитки на загальну суму 231 735 грн 69 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.11.2021, на підставі частини 1 статті 174 Господарського процесуального кодексу України, позовну заяву залишено без руху.

18.11.2021 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на підтвердження усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.11.2021 відкрито провадження у справі № 910/17970/21, розгляд справи постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Станом на 01.02.2022 відповідачем вимог ухвали суду від 22.11.2021, зокрема, щодо подання відзиву на позов, не виконано, хоча ухвалу про відкриття провадження у справі було отримано 29.11.2021, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 014.

Таким чином, суд вирішує справу за наявними матеріалами справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

13.08.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Маркасон" (замовник за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Елман плюс" (генпідрядник за договором) укладено договір підряду № 169/08-18, відповідно до умов якого замовник доручає, а генпідрядник зобов`язується на власник ризик, власними та/або залученими силами, засобами, матеріалами виконати та здати замовнику відповідно до умов договору, проектної документації комплекс робіт в межах ліцензії генпідрядника, що перелічені в угодах до договору та додатках до відповідних угод згідно прайсу (додаток № 1 до договору) та етапів робіт (додаток № 2 до договору), підписаних сторонами. При цьому замовник зобов`язується надати генпідряднику фронт робіт, забезпечити генпідряднику доступ на об`єкт, здійснити приймання та сплатити вартість виконаних генпідрядником та прийнятих замовником робіт, поставленого обладнання та використаних ним при цьому матеріалів, комплектуючих виробів, обладнання відповідно до умов договору.

Відповідно до пункту 2.2. договору склад, вартість, обсяги, строки (терміни) та режим виконання робіт та їх етапів, вартість та кількість матеріалів, необхідних для виконання робіт, їх якісні та інші характеристики, вартість та кількість обладнання, що поставляється в межах виконання робіт, його якісні та інші характеристики, інші додаткові умови визначаються в угодах до договору та додатках до відповідних угод згідно погодженого сторонами прайсу (додаток № 1 до договору), плану і строків робіт (додаток № 2 до договору). Підписання сторонами прайсу (додаток № 1 до договору) та етапів робіт (додаток № 2 до договору) не є самостійною підставою для виконання робіт та їх оплати без підписання угоди та додатку до угоди на відповідний етап робіт.

Згідно з пунктами 3.1., 3.2., 3.3., 3.4. договору ціна договору та відповідно загальна вартість робіт являє собою суму вартостей робіт згідно усіх підписаних сторонами угод до договору і не може перевищувати загальну вартість робіт, зазначену у прайсі (додаток № 1 до договору).

Вартість виконуваних робіт за даним договором є фіксованою (твердою), зазначається в угодах до договору та/або додатку «договірна ціна» до такої угоди згідно прайсу (додаток № 1 до договору) та не може бути переглянута. Дана вартість робіт включає відшкодування витрат генпідрядника та плату за виконану ним роботу.

Ціна кожної окремої угоди визначається на підставі підписаного сторонами прайсу (додаток № 1 до договору), підтверджуючих розрахунків та узгоджених замовником додатків до кожної з угод, що містить інформацію про договірну тверду ціну на роботи.

Остаточна вартість робіт, яку має сплатити замовник на користь генпідрядника, визначається на підставі актів, підписаних сторонами на виконання цього договору та не може перевищувати вартості робіт, визначеній в угодах до договору, підписаних сторонами.

Сума цін усіх угод, укладення яких необхідне для виконання усіх робіт, зазначених у додатку № 2 до договору, не може перевищувати загальну вартість робіт, зазначену у прайсі (додаток № 1 до договору).

У пункті 3.6.1. договору визначено, що оплата вартості робіт здійснюється за фактично виконані підрядником та прийняті замовником роботи на підставі підписаних сторонами актів приймання виконаних будівельних робіт (з урахуванням авансів), відповідно до умов цієї угоди та наданих генпідрядником рахунків-фактур.

За змістом пункту 9.13. договору генпідрядник зобов`язується надати замовнику податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку та строки, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої генпідрядником особи та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних. Генпідрядник зобов`язується відшкодувати замовнику збитки, понесені останнім внаслідок ухвалення контролюючими органами та/або правоохоронним органами та/або судом рішень щодо зменшення замовнику сум податкового кредиту (від`ємного значення об`єкту оподаткування) з ПДВ, зменшення витрат замовника, що враховується з метою визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток підприємств, донарахування грошових зобов`язань з податків, зборів, обов`язкових платежів, застосування штрафних (фінансовий) санкцій за порушення податкового законодавства, стягнення на користь держави доходу, отриманого за нікчемними правочинами як такими, що суперечать інтересам держави, притягнення до адміністративної відповідальної посадових осіб замовника, якщо ухвалення таких рішень ґрунтуватиметься (в тому числі, але не виключно) на: встановлені факту відсутності необхідних матеріальних (в т.ч. трудових) ресурсів у генпідрядника для виконання робіт (в тому числі поставки обладнання); встановлепні факту господарських відносин генпідрядника з підприємствами, які мають ознаки фіктивності; встановленя факту фіктивності генпідрядника; невідповідності відомостей, зазначених в офіційних державних реєстрах фактичним даним щодо генпідрядника, його посадових осіб, уповноважених осіб, що здійснюють укладання та виконання правочинів від імені генпідрядника; встановлення факту неналежного ведення бухгалтерського та/або податкового обліку, неналежного виконання зобов`язань щодо подання податкової звітності, невідповідності відомостей, зазначених в первинних документах про осіб-підписантів, фактичним даним; скасування (анулювання) державної реєстрації генпідрядника; виключенні генпідрядника із реєстру платників податку на додану вартість.

Цей договір набирає чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань та умов договору. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору. Строки виконання окремих робіт за договором або комплексу робіт зазначаються в угодах до договору (пункт 12.1. договору).

Угодою від 01.11.2018 № 4 до договору підряду від 13.08.2018 № 169/08-18 сторонами погоджено, що відповідно до умов договору генпідрядник зобов`язується виконати будівельно-монтажні роботи по переоснащенню внутрішніх силових та слабкострумових систем (електрифікація і освітлення) складського приміщення, розташованого за адресою: місто Бровари, вулиця Олега Оникієнка, 134 в обсязі, зазначеному у додатку № 1 до цієї угоди.

У пункті 2.1. угоди від 01.11.2018 № 4 до договору підряду від 13.08.2018 № 169/08-18 зазначено, що загальна вартість робіт (враховуючи вартість матеріалів) становить 2 815 252,67 грн, в тому числі ПДВ 20 % - 469208,78 грн та визначена на підставі договірної ціни, що визначена у додатку № 1 до цієї угоди.

Угодою від 01.11.2018 № 6 до договору підряду від 13.08.2018 № 169/08-18 сторонами погоджено, що відповідно до умов договору генпідрядник зобов`язується виконати будівельно-монтажні роботи по переоснащенню внутрішніх систем (роботи з монтажу відеоспостереження) складського приміщення, розташованого за адресою: місто Бровари, вулиця Олега Оникієнка, 134 в обсязі, зазначеному у додатку № 1 до цієї угоди.

У пункті 2.1. угоди від 01.11.2018 № 6 до договору підряду від 13.08.2018 № 169/08-18 зазначено, що загальна вартість робіт (враховуючи вартість матеріалів) становить 212 464,93 грн, в тому числі ПДВ 20 % - 35 410,82 грн та визначена на підставі договірної ціни, що визначена у додатку № 1 до цієї угоди.

На виконання умов укладеного сторонами договору підряду від 13.08.2018 № 169/08-18 виконавцем були проведені роботи (надані послуги), що підтверджується наявними в матеріалах справи підписаними між сторонами копіями актів здачі-приймання робіт (надання послуг) від 02.03.2019 № 1 згідно додатка № 1 до угоди від 01.11.2018 № 4 на суму 2 815 252 грн 67 коп. та від 02.03.2019 № 1 згідно додатка № 1 до угоди від 01.11.2018 № 6 на суму 212 464 грн 93 коп.

Наведені вище акти були оплачені позивачем, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень від 27.11.2018 № 57707 на суму 583 971 грн 92 коп., від 26.11.2018 № 57147 на суму 500 000 грн 00 коп., від 19.11.2018 № 56556 на суму 200 253 грн 42 коп., від 16.11.2018 № 56482 на суму 106 188 грн 86 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення умов укладеного сторонами договору та норм чинного законодавства не зареєстрував податкові накладні від 27.11.2018 № 11 на суму 486 643 грн 27 коп. (ПДВ 97 328 грн 65 коп.); від 27.11.2018 № 10 на суму 416 666 грн 67 коп. (ПДВ 83 333 грн 33 коп.); від 19.11.2018 № 7 на суму 166 877 грн 85 коп. (ПДВ 33 375 грн 57 коп.); від 16.11.2018 № 5 на суму 88 490 грн 72 коп. (ПДВ 17 698 грн 14 коп.)., внаслідок чого позивач не отримав податковий кредит, тобто поніс збитки на суму 231 735 грн 69 коп.

Позивач звернувся до відповідача із претензією від 18.08.2020 № 1793 щодо невиконання зобов`язань в частині складання та реєстрації податкових накладних, у відповідь на яку відповідач листом від 12.10.2020 № 10-20/01 повідомив, що Головним управлінням ДФС у м. Києві було протиправно відмовлено в реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, що підтверджується, в тому числі, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.06.2020 у справі № 640/832/19, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2020.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 14.1.181 статті 14 ПК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, податковий кредит - сума, на яку платник ПДВ має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

За змістом пункту 201.1 статті 201 ПК України платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Пунктом 201.4 статті 201 ПК України визначено, що податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов`язань продавця, а пунктом 201.7 статті 201 ПК України визначено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою; податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, не дає права покупцю на включення сум ПДВ до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми ПДВ, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

Згідно з пунктом 201.10 статті 201 ПК України на продавця товарів/послуг покладено обов`язок в установлені терміни скласти податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних, чим зумовлено обґрунтоване сподівання контрагента на те, що це зобов`язання буде виконано, оскільки тільки підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних суми податку можуть бути віднесені до складу податкового кредиту.

Згідно з пунктом 3 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі

Відповідно частин 1-3 статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до частина 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Нормами статті 1192 Цивільного кодексу України встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з нормами статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з частиною 1 статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина перша статті 22, стаття 611, частина перша статті 623 Цивільного кодексу України). Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

За правилами статті 611 Цивільного кодексу України відшкодування збитків є встановленим договором або законом правовим наслідком, що настає у разі порушення зобов`язання.

Частиною 1 статті 623 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

Таким чином, позивач повинен довести факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та заподіяними збитками. При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов`язань для підприємства.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, у зв`язку із невиконанням відповідачем зобов`язань в частині складання та реєстрації податкових накладних від 27.11.2018 № 11 на суму 486 643 грн 27 коп. (ПДВ 97 328 грн 65 коп.); від 27.11.2018 № 10 на суму 416 666 грн 67 коп. (ПДВ 83 333 грн 33 коп.); від 19.11.2018 № 7 на суму 166 877 грн 85 коп. (ПДВ 33 375 грн 57 коп.); від 16.11.2018 № 5 на суму 88 490 грн 72 коп. (ПДВ 17 698 грн 14 коп.), позивач не отримав податковий кредит, що завдало останньому збитків у розмірі 231 735 грн 69 коп., що є сумою ПДВ.

Відповідачем всупереч вищевказаним положенням Закону та статті 78 Господарського процесуального кодексу України не спростовано відсутність своєї вини у складанні та нереєстрації вищенаведених податкових накладних.

Водночас судом відхиляються твердження відповідача, викладені у листі від 12.10.2020 № 10-20/01, про те, що Головним управлінням ДФС у м. Києві було протиправно відмовлено в реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, що підтверджується, в тому числі, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.06.2020 у справі № 640/832/19, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2020, оскільки підставою позову у справі № 640/832/19 були податкові накладні № 3 від 14.09.2018, № 4 від 14.09.2018, № 4 від 14.11.2018 та № 1 від 14.12.2018, тоді як підставою позову у даній справі є наступні податкові накладні: від 27.11.2018 № 11, від 27.11.2018 № 10, від 19.11.2018 № 7 та від 16.11.2018 № 5.

Таким чином, відповідач з порушенням вимог пункту 201.10 статті 201 ПК України не зареєстрував податкові накладні, у зв`язку з чим позивач був позбавлений права включити суми ПДВ до складу податкового кредиту та, відповідно, скористатись правом на зменшення податкового зобов`язання на суму 231 735 грн 69 коп. З огляду на викладене у цьому випадку є прямий причинно-наслідковий зв`язок між бездіяльністю відповідача щодо виконання визначеного законом обов`язку зареєструвати податкові накладні та неможливістю включення сум ПДВ до податкового кредиту позивача, а також, відповідно, зменшення податкового зобов`язання на зазначену суму, яка фактично є збитками цієї особи. Отже, наявні усі елементи складу господарського правопорушення.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З врахуванням вищевикладеного, суд дійшов до висновку, що позивачем доведено наявність прямого та безпосереднього причинного зв`язку між діями відповідача та сумою збитків у розмірі 231 735 грн 69 коп., які поніс позивач у зв`язку із нереєстрацією відповідачем податкових накладних від 27.11.2018 № 11, від 27.11.2018 № 10, від 19.11.2018 № 7 та від 16.11.2018 № 5, у зв`язку з чим вимоги позивача про стягнення з відповідача збитків у розмірі 231 735 грн 69 коп. підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Kеруючись ст. 74, ст.ст. 76-79, ст. 86, ст. 123, ст. 129, ст.ст. 232-233, ст.ст. 237- 238, ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Елман плюс" (02099, місто Київ, вулиця Бориспільська, будинок 9, корпус 8, офіс 108, ідентифікаційний код 35837526) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркасон" (02121, місто Київ, Харківське шосе, будинок 201-203, ідентифікаційний код 37118680) збитки у розмірі 231 735 (двісті тридцять одна тисяча сімсот тридцять п`ять) грн 69 коп. та судовий збір у розмірі 3 476 (три тисячі чотириста сімдесят шість) грн 04 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Н.Плотницька