УХВАЛА

25 січня 2022 року

м. Київ

cправа № 905/458/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кондратова І.Д. - головуючий, судді - Кібенко О.Р., Стратієнко Л.В.

за участю секретаря судового засідання Коровай Л.В.,

за участю представників учасників справи:

позивача - Новікової В.О. (адвокат);

відповідача - Мендруха О.М. (самопредставництво)

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Служби автомобільних доріг у Донецькій області

на рішення Господарського суду Донецької області

(суддя Чернова О.В.)

від 02.06.2021

та постанову Східного апеляційного господарського суду

(головуючий - Шевель О.В., судді - Крестьянінов О.О., Тарасова І.В.)

від 23.09.2021

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша дорожньо-будівельна компанія»

до Служби автомобільних доріг у Донецькій області

про стягнення 2 627 037,64 грн,

ВСТАНОВИВ:

1. 12 березня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Перша дорожньо-будівельна компанія» (надалі - ТОВ «Перша дорожньо-будівельна компанія», позивач) звернулося до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до Служби автомобільних доріг у Донецькій області (надалі - Служба, відповідач) про стягнення 3% річних від суми простроченої заборгованості на підставі договору № 2-20 від 16.04.2013 у розмірі 935 781,08 грн та інфляційних нарахувань у розмірі 1 691 256,56 грн за період з 13.04.2018 по 29.09.2020.

2. В обґрунтування позовних вимог ТОВ «Перша дорожньо-будівельна компанія» посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором №2-20 від 16.04.2013, підтверджених рішенням Господарського суду Донецької області у справі №905/2828/17 від 22.03.2018, яким стягнуто заборгованість за договором у розмірі 14 051 389,20 грн, внаслідок чого позивачем нараховані 3% річних та інфляційні втрати у загальному розмірі 2 627 037,64 грн.

3. Рішенням Господарського суду Донецької області від 02.06.2021, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 23.09.2021, позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 2 560 719,60 грн, з яких 927 822,83 грн - 3% річних та 1 632 896,77 грн - інфляційні витрати, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 38 412,55 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

4. Суди попередніх інстанцій виходили з таких обставин:

- матеріалами справи підтверджується неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором №2-20 від 16.04.2013, основну заборгованість за яким (у розмірі 14 051 389,20 грн) було стягнуто з відповідача на користь позивача рішенням Господарського суду Донецької області у справі №905/2828/17 від 22.03.2018, що набрало законної сили;

- наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат за період з 12.04.2018 по 29.09.2020 є помилковим, оскільки позивачем неправильно визначено день початку нарахування 3% річних та інфляційних втрат, а також не враховано всі фактичні сплати суми заборгованості;

- поданий відповідачем контррозрахунок про стягнення 927 822,83 грн 3% річних та 1 632 896,77 грн інфляційних втрат є правильним та обґрунтованим;

- щодо вимоги про стягнення основної заборгованості мало місце переривання перебігу позовної давності, який почався заново з наступного дня після пред`явлення позову у справі №905/2828/17, у грудні 2017 року. Також відповідач за період з 12.04.2018 по 29.09.2020, тобто в межах позовної давності з урахуванням переривання її перебігу, здійснив часткове погашення боргу за спірним договором 18.12.2019, 20.05.2020, 16.06.2020 та 09.07.2020;

- позовну давність не пропущено ні щодо основного боргу (який було стягнуто судовим рішенням в іншій справі), ні щодо нарахувань на нього.

5. Суд апеляційної інстанції відхилив доводи відповідача щодо необхідності врахування правової позиції Верховного Суду, викладеної у справах №910/16978/19 та №910/14532/19, оскільки залишення позову без розгляду в порядку п.4 ч.1 ст.226 ГПК України (за вищенаведених передумов) є правом, а не обов`язком суду. Тобто законодавцем встановлено можливість вирішення вказаного питання із застосуванням судового розсуду.

6. 12.10.2021 відповідач звернувся з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Донецької області від 02.06.2021 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 23.09.2021.

7. 26.11.2021 скаржник надіслав суду через систему «Електронний суд» уточнену редакцію касаційної скарги.

8. Підставою касаційного оскарження відповідач визначає пункт 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, оскільки суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми процесуального права, а саме частини 4 статті 202, пункт 4 частини 1 статті 226 ГПК України та не врахували висновки, викладені у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.06.2020 у справі № 910/16978/19 та постанові Верховного Суду від 29.12.2020 у справі № 910/14532/19 щодо права суду на залишення позову без розгляду у разі неявки належним чином повідомленого позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Натомість, суд апеляційної інстанції застосував правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 29.07.2021 у справі № 925/409/20, які не є релевантними у справі, що переглядається.

9. Колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для стягнення 3% річних та інфляційних втрат, а тому вважає, що рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції винесені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

10. Водночас, у справі № 905/460/21 Верховний Суд у складі колегії суддів іншої палати (Колос І.Б. - головуючий, Бенедисюк І.М., Малашенкова Т.М.), в якій спір виник між тими ж сторонами та з приводу аналогічного предмету спору, скасував рішення судів першої та апеляційної інстанцій, якими позовні вимоги було задоволено частково та залишив позов без розгляду.

11. Суд касаційної інстанції виходив з того, що суди попередніх судових інстанцій безпідставно розглянули спір по суті, оскільки позивач жодного разу не з`явився у судові засідання (тричі), хоча був належним чином повідомлений про розгляд поданого ним позову, при цьому від позивача клопотань про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило.

12. У постанові від 02.12.2021 у справі № 905/460/21 Верховний Суд застосував частину першу статті 313 ГПК України та послався на справу № 910/16978/19, в якій об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що обов`язковими умовами для застосування передбачених ч. 4 ст. 202, п. 4 ч. 1 ст. 226 ГПК України процесуальних наслідків неявки позивача у судове засідання є одночасно його належне повідомлення про час і місце судового засідання та відсутність заяви позивача про розгляд справи за його відсутності.

13. Проте, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не погоджується з висновком викладеним у справі № 905/460/21 щодо застосування частини першої статті 313 в сукупності з частиною четвертою статті 202 та пунктом 4 частини першої статті 226 ГПК України, оскільки вважає, що суд касаційної інстанції не може скасувати рішення та залишити позов без розгляду лише з тих підстав, що позивач не з`являвся в судове засідання та не надавав відповідної заяви, якщо це порушення не призвело до прийняття неправильного рішення.

14. Колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду вважає, що у постанові від 02.12.2021 у справі № 905/460/21 не було підстав для врахування висновку викладеного у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.06.2020 у справі № 910/16978/19, оскільки цей висновок стосується перевірки правильності дій суду першої інстанції щодо залишення позову без розгляду за касаційною скаргою позивача саме на ухвалу суду.

15. У постанові від 05.06.2020 у справі № 910/16978/19 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не вирішувала питання щодо безумовного обов`язку суду першої інстанції залишати позов без розгляду як і не вирішувала питання щодо повноважень суду касаційної інстанції скасовувати рішення та залишати позов без розгляду, якщо права відповідача не були порушені прийнятими по суті спору рішеннями, а неявка в судове засідання позивача не призвела до прийняття неправильного та незаконного рішення.

16. У справі № 905/460/21, як і справі, що переглядається, на відміну від справи № 910/16978/19, з касаційною скаргою звертався відповідач, з якого на користь позивача було стягнуто 3% річних та інфляційні втрати за несвоєчасне виконання зобов`язань.

17. Верховний Суд зауважує, що висновок у справі № 905/460/21 було зроблено без урахування вимог частини другої статті 311 ГПК України, якою передбачено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

18. Колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду вважає, що у разі прийняття судом рішення по суті спору, за наявності підстав для залишення позову без розгляду, суд касаційної інстанції не може скасувати на підставі частини першої статті 313 ГПК України таке рішення та залишити позов без розгляду лише у зв`язку з неявкою позивача, оскільки таке порушення не призвело до прийняття неправильного рішення.

19. Частиною 2 статті 302 ГПК України визначено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.

20. Питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи (частина 1 статті 303 ГПК України).

21. Оскільки колегія суддів вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах (частини першої статті 313, частини четвертої статті 202 та пункту 4 частини першої статті 226 ГПК України), викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати для розгляду справ щодо захисту прав інтелектуальної власності, а також пов`язаних з антимонопольним та конкурентним законодавством (постанова від 02.12.2021 у справі № 905/460/21), справа № 905/458/21 підлягає передачі на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду згідно з частиною 2 статті 302 ГПК України.

Керуючись статтями 234, 235, частиною 2 статті 302 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Справу за касаційною скаргою Служби автомобільних доріг у Донецькій області на рішення Господарського суду Донецької області від 02.06.2021 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 23.09.2021 у справі № 905/458/21 передати на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

2. Ухвала набирає законної сили негайно після оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий І. Кондратова

Судді О. Кібенко

Л. Стратієнко