ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

02 лютого 2022 року м. ОдесаСправа № 916/103/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Ярош А.І.,

суддів Діброви Г.І., Принцевської Н.М.,

розглянувши заяви суддів-членів колегії Ярош А.І. від 02.02.2022 року №219/22/Д3, Принцевської Н.М. від 02.02.2022 року №219/22/Д4, Діброви Г.І. від 02.02.2022 року 219/22/Д5 про самовідвід в апеляційному провадженні

за апеляційною скаргою Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України на рішення господарського суду Одеської області від 22.12.2021 року у справі № 916/103/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Теком-Лізинг"

до Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю „Європейський лізинговий альянс"

про визнання частково недійсним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

17.01.2022 року до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України на рішення Господарського суду Одеської області від 22 грудня 2021 року.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.01.2022 року, справу розподілено на розгляд колегії суддів у складі Ярош А.І. головуючий, суддя Діброва Г.І., Принцевська Н.М.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.01.2022 року витребувано у Господарського суду Одеської області матеріали справи №916/103/20. Відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України на рішення господарського суду Одеської області від 22.12.2021 року у справі № 916/103/20.

25.01.2022 року до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №916/103/20.

02.02.2022 року, в порядку ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, судді-члени колегії суддів Ярош А.І., Діброва Г.І., Принцевська Н.М. заявили самовідвід від розгляду справи №916/103/20.

Заяви про самовідвід мотивовані тим, що судді приймали участь у розгляді справи №916/88/20, в якій висловили думку щодо законності рішення адміністративної колегії Одеського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 12.12.2019 № 65/41-р/к Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладання штрафу, законність якого переглядається також і у даній справі.

При цьому, хоча незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу, проте зазначені обставини можуть вплинути на думку учасників даного процесу та можуть викликати сумніви у об`єктивності та неупередженості судді.

За приписами п. 5 ч. ст. 35 Господарського процесуального кодексу України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо, зокрема, є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Конвенцією «Про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 року)» передбачено, що кожна людина має право на справедливий і відкритий розгляд справи незалежним і безстороннім судом (п. 1 ст. 6 Конвенції).

Як зазначив Європейський суд у справі "Мироненко і Мартенко проти України" (рішення від 10 грудня 2009 року), наявність безсторонності має визначатися, для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria), рішення від 24 лютого 1993 року, серія A, N 255, с. 12, п. 27, 28 і 30, та "Веттштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), заява N 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" (Pullar v. the United Kingdom), рішення від 10 червня 1996 року, Reports 1996-III, с. 794, п. 38).

Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (див. згадане вище рішення у справі Веттштайна (Wettstein), п. 43).

Право кожного на справедливий розгляд справи незалежним і безстороннім судом закріплено у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У своєму рішенні по справі "Фельдман проти України" Європейський суд з прав людини порушенням ст. 6 Конвенції визнав незабезпечення суддею достатніх гарантій для виключення будь-якого розумного сумніву з приводу його безсторонності (див. рішення у справі "Фельдман проти України", заяви N 76556/01 та 38779/04, рішення від 8 квітня 2010 року, п. 97).

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у справі "Газета "Україна-центр" проти України" (рішення від 15 липня 2010 року), навіть зовнішні прояви відсутності безсторонності без їх об`єктивного обгрунтування можуть бути важливими або, іншими словами, "правосуддя має не тільки чинитися, також має бути видно, що воно чиниться" (див. рішення у справі "Де Куббер проти Бельгії" (De Cubber v. Belgium), від 26 жовтня 1984 року, п. 26). На кону стоїть довіра, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти в громадськість (див. вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland) та рішення у справі "Кастілло Альгар проти Іспанії" (Castillo Algar v. Spain), від 28 жовтня 1998 року, п. 45, Reports of Judgments and Decisions, 1998-VIII).

Відповідно до п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки судді, що схвалені резолюцією № 2006/23 Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року, суддя повинен взяти самовідвід від участі в будь-якому процесі, коли для нього неможливо винесення неупередженого рішення у справі або коли сторонньому спостерігачеві може видатись, що суддя не здатен винести неупередженого рішення.

Основним завданням суду, як органу державної влади, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст.2 Закону України"Про судоустрій і статус суддів").

Вимогами Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що судді повинні своєчасно, справедливо та безсторонньо розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства (п. 1 ч. 5 ст. 55 цього Закону).

Правила етичної поведінки судді затверджені ХІ черговим з`їздом суддів України 22 лютого 2013 року в Кодексі суддівської етики кореспондуються з зазначеними вимогами закону. Зокрема, згідно зі ст. 1 Кодексу суддя повинен бути прикладом неухильного додержання вимог закону і принципу верховенства права, присяги судді, а також дотримання високих стандартів поведінки з метою зміцнення довіри громадян у чесність, незалежність, неупередженість та справедливість суду. Стаття 8 суддя повинен здійснювати судочинство в межах та порядку, визначених процесуальним законом, і виявляти при цьому тактовність, ввічливість, витримку й повагу до учасників судового процесу та інших осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 38 Господарського процесуального кодексу України з підстав, зазначених у ст. 35, 36 і 37 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

Обговоривши доводи заяв суддів-членів колегії суддів Ярош А.І., Діброви Г.І. та Принцевської Н.М. про самовідвід, з урахуванням обставин, які, на думку вказаних суддів, можуть вплинути на думку як учасників даного процесу, так і сторонніх спостерігачів, з метою недопущення виникнення у учасників судового процесу будь-яких сумнівів щодо об`єктивності та неупередженості суддів, для забезпечення достатніх гарантій на справедливий розгляд справи незалежним і безстороннім судом, а також з метою недопущення порушень вимог Закону України "Про судоустрій і статус суддів", присяги судді, колегія суддів дійшла висновку про задоволення заяв про самовідвід суддів-членів колегії Ярош А.І., Діброви Г.І., Принцевської Н.М. від розгляду справи №916/103/20.

З огляду на вищевикладене, матеріали справи №916/103/20 підлягають передачі на повторний автоматизований розподіл для визначення складу суду відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 35, 38, 39, 234 Господарського процесуального кодексу України,

судова колегія

УХВАЛИЛА:

Задовольнити заяви суддів-членів колегії Ярош А.І., Діброви Г.І., Принцевської Н.М. про самовідвід у справі №916/103/20.

Відвести суддів Ярош А.І., Діброву Г.І., Принцевську Н.М., від розгляду справи №916/103/20.

Відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу господарських судів та приписів ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, справу №916/103/20 передати до повторного автоматизованого розподілу для заміни відведених суддів.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 235 Господарського процесуального кодексу України та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя А.І. Ярош

Судді: Г.І. Діброва

Н.М. Принцевська