ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2022 Справа № 917/1732/21

Господарський суд Полтавської області у складі судді Безрук Т. М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "100 ШИН+"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Експрес вантаж"

про стягнення 225 051,67 грн

без виклику представників сторін

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "100 ШИН+" звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Експрес вантаж" про стягнення 225 051,67 грн за договорами поставки № ЛТШ-1764 від 23.04.2019 та № ЛТШ-4630 від 07.12.2020, у тому числі: 162 660,00 грн - основного боргу за поставлений товар, 18 248,09 грн - пені, 11564,00 грн - штрафу, 22 208,72 грн - 24% річних, 10 370,86 грн - інфляційних.

Позивач також заявив до відшкодування витрати на сплату судового збору.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що відповідач неналежним чином здійснює розрахунки за поставлений товар.

Відповідач у відзиві (вхід. № 13820 від 13.12.2021) не заперечує проти основної суми боргу, але просить суд відмовити у задоволенні позову в частині стягнення штрафних санкцій з таких підстав:

- підприємство перебуває у скрутному становищі через пандемію Ковід-19; у підприємства фактично була відсутня робота та прибуток;

- утворилася заборгованість перед контрагентами, перед працівниками підприємства, та по ЄСВ, яка поступово погашається. Наразі в першу чергу погашається заборгованість перед працівниками, державою та по кредитах, надалі буде погашена заборгованість по інших контрагентах;

- в Законі України "Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19" вказано, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит банком або іншим кредитодавцем, позичальник звільняється від обов`язків сплати на користь кредитодавця неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Відповідач просить суд врахувати аналогію закону при вирішенні цього спору;

- відбулася зміна керівного складу підприємства; через те, що ключ був заблокований, підприємство не мало змоги перераховувати кошти;

- 27.07.2021 ухвалою суду частково скасовано арешт накладений на майно та корпоративні права товариства;

- відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України строк нарахування пені припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Позивач у відповіді на відзив (вхід. № 20 від 04.01.2022) зазначив, що у Єдиному державному реєстру підприємств та організацій України вказано основний вид діяльності відповідача - вантажний автомобільний транспорт, що не відноситься до сезонного підприємства; введення карантину вказаної діяльності не стосувалося; нарахування інфляційних та річних згідно з частиною другою статті 625 ЦК України не є штрафними санкціями, а виступає способом захисту майнового права та інтересу позивача; згідно з умовами Договорів строк нарахування та заявлення вимог про сплату пені, неустойки, штрафу встановлений у три роки; з метою досудового врегулювання спору позивач 16.06.2021 направив відповідачу лист з вимогою сплатити основний борг, відповідач заборгованість не сплатив (а.с.115-119).

Інші заяви по суті справи до суду не надійшли.

У цій справі судом були вчинені такі процесуальні дії.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.11.2021 цей позов був переданий на розгляд судді Безрук Т. М. (а.с.70).

Ухвалою суду від 15.11.2021 року відкрито провадження у справі № 917/1732/21, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (а.с.74-75).

Про відкриття провадження у справі позивач та відповідач повідомлені належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями від 16.11.2021 про вручення ухвали суду (а.с.76-78).

Відповідно до частини п`ятої статті 252 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Відповідач надав суду клопотання від 08.12.2021 вих. № 8/12/21-7 (вхід. № 13819 від 13.12.2021) про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін (а.с.79).

Ухвалою від 14.12.2021 суд відхилив клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Експрес вантаж" про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін (а.с.107-108).

За ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За ч. 2 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

В зв`язку з необхідністю подання сторонами доказів та пояснень щодо спірних правовідносин, для забезпечення процесуальних прав сторін та в зв"язку з перебуванням судді на лікарняному, прийняття рішення судом відклалося на відповідний строк.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч.2 ст. 233 ГПК України дане рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі наявні у справі докази, суд встановив наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "100 ШИН+" (позивачем) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Експрес вантаж" (відповідачем) було укладено договір поставки товару № ЛТШ-1764 від 23.04.2019 (далі Договір № ЛТШ-1764; а.с. 13-15).

Згідно з умовами Договору № ЛТШ-1764 сторони домовилися, зокрема, про наступне:

- п.1.1 - постачальник зобов`язується на протязі дії договору поставити покупцю товар за його замовленнями за цінами, в асортименті (за номенклатурою) та кількості, згідно з рахунками та видатковими накладними, які є невід`ємною частиною Договору (далі за текстом «товар»), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар на Договором умовах (п.1.1).

- п. 1.4 - відомості про товар: гумові автошини (шини), автомобільні диски, деталі (матеріали) та ін.

- п. 2.1 - поставка товару здійснюється постачальником на умовах самовивозу або на умовах доставки за допомогою транспортних компаній, згідно із замовленням покупця, а також враховуючи особливості, що випливають із умов цього Договору.

- п. 2.3 - датою виконання постачальником обов`язків з поставки товару та передачі товаросупровідних документів є: при самовивозі Товару Покупцем - дата підписання видаткової накладної представником Покупця; при доставці товару транспортною компанією - дата підписання товарно-транспортної накладної представником Покупцем.

- п. 4.2 - покупець зобов`язаний здійснити оплату за товар у термін 30 днів від дати отримання товару представником покупця.

- п. 4.3 - оплата проводиться шляхом перерахування грошових коштів на поточний банківський рахунок постачальника.

- п. 5.3 - у разі несвоєчасної оплати покупець повинен сплатити на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу, за кожен день прострочення.

-п. 5.6 - термін, у межах якого може бути нарахована та витребувана сплата пеня/ неустойки/штрафу, визначений сторонам у три роки (п.6 ст.232 Господарського кодексу України, ст.259 Цивільного кодексу України).

- п.7.1 - договір набирає сили з дня його підписання сторонами і діє до 31.12.2021 року, а в частині виконання грошових зобов`язань до їхнього повного виконання. Якщо за 14 днів до закінчення терміну дії Договору, жодна зі сторін не заявить про його розрив, даний Договір вважається пролонгованим на термін в один рік на тих же умовах.

Позивач у позові зазначає, що за цим договором не оплаченим залишився товар, поставлений згідно з видатковою накладною № 8481 від 07.12.2020 та видатковою накладною № 8552 від 08.12.2020.

Як свідчать подані у справу докази, позивач поставив відповідачу за видатковою накладною № 8481 від 07.12.2020 товар на суму 17860,00 грн та за видатковою накладною № 8552 від 08.12.2020 товар на суму 29160,00 грн (а.с.18-19). Вказані накладні підписані обома сторонами та посвідчені їх печатками.

Всього позивач поставив за цими накладними товар на загальну суму 47020,00 грн.

Позивач у позові вказує, що за цей товар відповідач не розрахувався.

Також, між Товариством з обмеженою відповідальністю "100 ШИН+" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Експрес вантаж" було укладено договір поставки товару № ЛТШ-4630 від 07.12.2020 (далі Договір № ЛТШ-4630; а.с. 24-26).

Згідно з умовами Договору № ЛТШ-4630 сторони домовилися, зокрема, про наступне:

- п.1.1 - постачальник зобов`язується на протязі дії договору поставити покупцю товар за його замовленнями за цінами, в асортименті (за номенклатурою) та кількості, згідно з рахунками та видатковими накладними, які є невід`ємною частиною Договору (далі за текстом «товар»), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар на Договором умовах.

- 1.4 - відомості про Товар: гумові автошини (шини), автомобільні диски, деталі (матеріали) та ін.

- п. 2.1 - поставка товару здійснюється постачальником на умовах самовивозу або на умовах доставки за допомогою транспортних компаній, згідно із замовленням покупця, а також враховуючи особливості, що випливають із умов цього Договору.

- п. 2.3 - датою виконання постачальником обов`язків з поставки товару та передачі товаросупровідних документів є: при самовивозі Товару Покупцем - дата підписання видаткової накладної представником Покупця; при доставці товару транспортною компанією - дата підписання товарно-транспортної накладної представником Покупцем.

- п. 4.2 - покупець зобов`язаний здійснити оплату за товар у термін 40 днів від дати отримання товару представником покупця.

- п. 4.5 - датою оплати вважається день зарахування коштів покупця на поточний рахунок постачальника.

- п.5.3 - у разі несвоєчасної оплати покупець повинен сплатити на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу, за кожен день прострочення, у випадку прострочення строку оплати понад 21 день, покупець зобов`язаний сплатити додатково штраф у розмірі 10% від простроченої суми.

- п.5.4 - у разі несвоєчасної оплати, відповідно до ст. 625 ЦКУ, покупець повинен сплатити на користь постачальника суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 24% річних від простроченої суми протягом всього часу прострочення.

- п.5.7 - термін, у межах якого може бути нарахована та витребувана сплата пені / неустойки / штрафу, визначений три роки (п.6 ст. 232 Господарського кодексу України, ст 259 Цивільного кодексу України).

- п.7.1 - договір набирає сили з дня його підписання сторонами і діє до 31.12.2022 року, а в частині виконання грошових зобов`язань до їхнього повного виконання.

На виконання цього договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 115 640,00 грн, що підтверджується двостороннє підписаними видатковими накладними № 8725 від 15.12.2020 на суму 31 400,00 грн, № 8792 від 17.12.2020 на суму 24 040,00 грн, № 8856 від 21.12.2020 на суму 28 240,00 грн, № 8952 від 23.12.2020 на суму 31 960,00 грн (а.с.27-30).

За вказаний товар відповідач не розрахувався.

Отже, загальна сума боргу відповідача перед позивачем за товар, поставлений за договором № ЛТШ-1764 від 23.04.2019 та договором № ЛТШ-4630 від 07.12.2020 становить 162 660,00 грн.

Статтею 712 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 265 Господарського кодексу України (далі ГК України) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договори купівлі-продажу.

Згідно ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором не встановлено інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зазначені положення викладені і в ст.193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст.ст.13,74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідач заперечень в частині стягнення основного боргу чи доказів оплати вартості вказаного товару суду не надав.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення 162660,00 грн основного боргу є правомірними та задовольняються судом.

За ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Позивач, посилаючись на порушення відповідачем договірних зобов`язань з оплати товару, заявив вимоги про стягнення 18 248,09 грн пені, з них 5195,86 грн пені, нарахованої за період 07.01.2021 - 02.11.2021 по договору № ЛТШ-1764, та 13052,73 грн пені, нарахованої за період 25.01.2021 - 02.11.2021 по договору № ЛТШ-4630 (а.с.20, 31-32).

Відповідач у відзиві вказує, що при обчисленні пені позивачем не враховано вимоги ч.6 ст.232 Господарського кодексу України.

При вирішення спору в цій частині суд зазначає наступне.

В п.5.3. Договору № ЛТШ-1764 у разі несвоєчасної оплати покупець повинен сплатити на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу, за кожен день прострочення. Така ж умова передбачена у п. 5.4 Договору № ЛТШ-4630.

Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У п. 5.6. Договору № ЛТШ-1764 та у п.5.7 Договору № ЛТШ-4630 вказано, що термін, у межах якого може бути нарахована та витребувана сплата пені / неустойки / штрафу, визначений три роки (п.6 ст. 232 Господарського кодексу України, ст. 259 Цивільного кодексу України).

Отже, посилання відповідача у відзиві на необхідність застосування ч.6 ст.232 Господарського кодексу України є безпідставним, оскільки сторони у договорі встановили інший строк нарахування пені 3 роки згідно з положеннями п.6 ст. 232 Господарського кодексу України та визначили строк позовної давності для цих вимог 3 роки згідно зі ст. 259 ЦК України.

Посилання відповідача на те, що він звільняється від відповідальності за прострочення оплати внаслідок настання форс-мажорних обставин, що виникли в результаті встановлення карантину, суд відхиляє з таких мотивів

В ст. 617 ЦК України встановлено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

В ч.1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

В розділі 6 Договорів поставки № ЛТШ-1764 від 23.04.2019 та № ЛТШ- 4630 від 07.12.2020 сторони домовилися про наступне:

- п.6.1 - сторона звільняється від визначеної цим Договором та (або) чинним законодавством України відповідальності за повне чи часткове порушення Договору, якщо вона доведе, що таке порушення сталося внаслідок дії форс-мажорних визначених у цьому Договорі, за умови, що їх настання було засвідчене у визначеному чинним законодавством України порядку ТПП України (її регіональними представництвами) чи іншим компетентним органом;

- п.6.2 - під форс-мажорними обставинами в цьому Договорі розуміються, включаючи (але не обмежуючись) стихійні явища природного характеру (землетруси, повені, урагани, руйнування в результаті блискавки тощо), лиха біологічного, техногенного та антропогенного походження (вибухи, пожежі, масові епідемії, епізоотії, епіфітотії тощо), суспільного життя (війна, воєнні дії, блокади, антитерористичні операції, громадські заворушення, прояви касові страйки та локаути тощо), а також видання заборонних або обмежуючих нормативних актів органів державної влади чи місцевого самоврядування, інші законні або незаконні заборонні чи обмежуючи заходи названих унеможливлюють виконання Сторонами цього Договору або тимчасово перешкоджають його виконанню.

В ст. 14-1 Закону України Про Торгово-промислові палати в Україні (від 2 грудня 1997 року № 671/97-ВР; зі змінами, внесеними згідно із Законом № 530-IX від 17.03.2020) вказано, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо (ч.2 ст. 14-1 Закону України Про Торгово-промислові палати в Україні).

Ознаками форс-мажорних обставин є наступні: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні, сторона яка посилається на дію форс-мажорних обставин повинна це довести. Сторона яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом.

Наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами, у відповідності до статей 14, 14-1 Закону України Про торгово-промислові палати України шляхом видачі сертифіката. Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), із зазначенням компетенції ТПП України та регіональних ТПП, форми заяви, необхідних документів, строків видачі сертифікату тощо, визначено Регламентом засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), який затверджено рішенням президії Торгово-промислової палати України від 18.12.2014 № 44(5).

В п.6.1 Договорів також встановлено, що настання непереборної сили має бути засвідчено компетентним органом, що визначений в Україні законодавством.

Матеріали справи не містять підтверджуючих документів про наявність обставин, що звільняють відповідача від відповідальності за невиконання зобов`язання. Таких документів відповідачем до суду надано не було.

Доказів того, що діяльність відповідача підпадала під карантинні обмеження, відповідач суду не надав.

Тому посилання відповідача на те, що впровадження карантину перешкоджало йому виконати його зобов`язання за Договором є безпідставними.

Відповідач у відзиві посилається на необхідність врахувати аналогію закону та застосування до спірних правовідносин положень Закону України від 16.06.2020 № 691-IX «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19».

Цим Законом визначено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабміном на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID- 19, або/та у тринадцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Згідно з ч.1 ст.8 Цивільного Кодексу України якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Правовідносини між сторонами щодо поставки товару, його оплати та відповідальності за невиконання зобов`язання повністю врегульовані Цивільним Кодексом України, Господарським Кодексом України та умовами договорів № ЛТШ-1764 від 23.04.2019 та № ЛТШ-4630 від 07.12.2020.

Отже, у цьому випадку відсутні підстави застосовувати аналогію закону до спірних правовідносин.

Положення Закону України від 16.06.2020 № 691-IX стосуються правовідносин кредиту (позики) і не розповсюджують свою дію на відносини поставки (купівлі-продажу).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

В ч. 5 ст. 254 ЦК України вказано, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Оскільки останній день оплати за видатковими накладними № 8552 від 08.12.2020, № 8725 від 15.12.2020, № 8856 від 21.12.2020 припадає на святкові чи вихідні дні, то кінцевий платіж мав бути здійснений відповідно 08.01.2021, 25.01.2021, 01.02.2021, а прострочення платежу починається з 09.01.2021, 26.01.2021, 02.02.2021 (відповідно).

Суд, провівши перевірку правильності нарахування пені, встановив, що заявлена до стягнення сума не перевищує розрахункову.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення 18248,09 грн пені підлягають задоволенню.

Позивач також прохає стягнути 11564,00 грн - штрафу нарахованого на підставі п.5.3. Договору № ЛТШ-4630 від 07.12.2020.

Одним із видів господарських санкцій згідно із ч. 2 ст. 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам ч. 4 ст. 231 ГК України, що підтверджується правовою позицією Верховного Суду викладена у Постанові Верховного суду від 09 лютого 2018 року у справі № 911/2813/17.

Розмір штрафних санкцій відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

В п. 5.3. Договору № ЛТШ-4630 вказано, що у разі несвоєчасної оплати покупець повинен сплатити на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу, за кожен день прострочення, у випадку прострочення строку оплати понад 21 день, покупець зобов`язаний сплатити додатково штраф у розмірі 10% від простроченої суми.

Судом враховується правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 19.09.2019 у справі № 904/5770/18, про те, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Така ж правова позиція викладена в постановах КГС ВС від 27.09.2019 у справі № 923/760/16, від 02.04.2019 у справі № 917/194/18, від 25.05.2018 у справі № 922/1720/17, від 09.02.2018 у справі № 911/2813/17, від 22.03.2018 у справі № 911/1351/17.

Оскільки відповідачем допущено прострочення оплати на строк понад 21 день, на підставі п.5.3. Договору № ЛТШ-4630 позивач правомірно нарахував штраф у розмірі 11564,00 грн, що становить 10% від простроченої суми. Позов в цій частині суд задовольняє.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач заявив вимоги про стягнення 10 370,86 грн інфляційних, у тому числі: 3432,46 грн за період 07.01.2021 30.09.2021 по договору № ЛТШ-1764 та 4370,81 грн за період 25.01.2021 30.09.2021 (а.с.22, 53).

Суд, провівши перевірку правильності нарахування інфляційних встановив, що заявлена до стягнення сума не перевищує розрахункову.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення 10370,86 грн - інфляційних підлягають задоволенню.

По договору № ЛТШ-1764 позивач заявив 1153,14 грн 3% річних, нарахованих за період 07.01.2021 - 02.11.2021 (а.с.21).

Згідно з п.5.4. Договору № ЛТШ-4630 у разі несвоєчасної оплати, відповідно до ст. 625 ЦК України, покупець повинен сплатити на користь постачальника суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 24% річних від простроченої суми протягом всього часу прострочення.

За договором № ЛТШ-4630 позивач заявив вимоги про стягнення 21055,32 грн 24 % річних за періоди 25.01.2021 - 02.11.2021 (а.с.34).

Суд, провівши перевірку правильності нарахування 3% річних та 24 % річних встановив, що заявлені до стягнення суми не перевищують розрахункову.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення 22 208,72 грн річних суд задовольняє.

Відповідач у відзиві прохає скасувати штрафні санкції, посилаючись на те, що перебуває у скрутному фінансовому становищі, на майно підприємства було накладено арешт, заблоковано діяльність підприємства в системі клієнт-банк, що унеможливлювало вчасно розрахуватися з працівникам та контрагентами.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Пунктом 1 ст. 233 ГК України визначено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Нарахування інфляційних та 3 % річних, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Тому ці нарахування не можуть бути зменшені судом.

Визначені судом до стягнення суми пені та штрафу не є завеликими у порівнянні з основним боргом; тому суд не вбачає підстав для їх зменшення.

Суд встановив, що при цього позову позивач сплатив 3375,79 грн. судового збору за платіжним дорученням № 9310 від 02.11.2021 (а.с.12). Факт надходження судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України підтверджено випискою від 03.11.2021 (а.с.71).

З позовних вимог на суму 225051,67 грн судовий збір належить до сплати у сумі 3375,78 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 129 ГПК України судовий збір у сумі 3375,78 грн покладається на відповідача

Суд роз`яснює, що в разі добровільного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження відповідач не позбавлений права звернутися до суду з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Сторони також мають право укласти мирову угоду у процесі виконання судового рішення.

Керуючись ст. 252, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Експрес вантаж" (провулок Індивідуальний, буд. 27 А, м. Полтава, 36042; ідентифікаційний код 42636124) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "100 ШИН+" (автодорога Київ-Чернігів-Нові Яриловичі 25км, сільрада Княжицька, Броварський район, Київська область, 07455; ідентифікаційний код 38012976) 162660грн 00 коп. - основного боргу, 18248грн 09 коп. - пені, 22208грн 72 коп. - річних, 10370грн 86 коп. інфляційних, 11564грн 00 коп. - штрафу, 3375 грн 78 коп. відшкодування витрат з оплати судового збору.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Східного апеляційного господарського суду.

Дата складення повного судового рішення: 07 лютого 2022 року.

Суддя Т. М. Безрук