ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" лютого 2022 р.м. ХарківСправа № 922/4620/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання Гадірову Туралу Рафіг огли

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Пархоменко Олександра Вікторовича ( АДРЕСА_1 )
до Державного підприємства "Жовтневе лісове господарство" (62472, Харківська обл., м. Мерефа, вул. Лесі Українки, буд. 63)
про стягнення 639811,83 грн.
за участю

представників:

позивача - Здоровко С.С., ордер серія ВІ від 13.12.21;

відповідача - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Харківської області подано позов Фізичної особи-підприємця Пархоменко Олександра Вікторовича до Державного підприємства "Жовтневе лісове господарство" про стягнення 639811,83 грн., з яких: заборгованість з оплати послуг, пов`язаних з лісництвом у розмірі 577027,69 грн., пеня у розмірі 12167,65 грн., 3 % річних у розмірі 14637,83 грн. та інфляційні втрати у розмірі 35978,66 грн.

Позов обґрунтовано неналежним виконанням з боку відповідача взятих на себе зобов`язань за договорами про надання послуг, пов`язаних із лісництвом №19-1/20-ЛЗ від 14.02.2020 р., №20-1/20-ЛЗ від 14.02.2020 р., №24-1/20-ЛЗ від 14.02.2020 р., №27-1/20-ЛЗ від 14.02.2020 р., №32-1/20-ЛЗ від 17.02.2020 р., №33-1/20-ЛЗ від 17.02.2020 р., №34-1/20-ЛЗ від 17.02.2020 р., №35-1/20-ЛЗ від 17.02.2020 р., №41-1/20-ЛЗ від 17.02.2020 р., №44-1/20-ЛЗ від 20.02.2020 р., №45-1/20-ЛЗ від 26.02.2020 р., №46-1/20-ЛЗ від 26.02.2020 р., №47-1/20-ЛЗ від 26.02.2020 р., №48-1/20-ЛЗ від 26.02.2020 р., №50-1/20-ЛЗ від 26.02.2020 р., №54-1/20-ЛЗ від 02.03.2020 р., №56-1/20-ЛЗ від 10.03.2020 р., №69-1/20-ЛЗ від 11.03.2020 р., №74-1/20-ЛЗ від 17.03.2020 в частині повної та своєчасної сплати вартості послуг, пов`язаних з лісництвом.

Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи складається із витрат зі сплати судового збору за подання даного позову до суду у розмірі 9597,17 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 35000,00 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 24.11.2021 відкрито провадження у справі, визначено здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 14.12.2021 о 12:45.

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 14.12.2021 відкладено підготовче засідання на 11.01.2022 об 11:30.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 11.01.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 25.01.2022 об 11:45.

24.01.2022 в системі діловодства господарського суду Харківської області від позивача зареєстровано заяву про прийняття доказів для визначення судових витрат (вх. №1554), яку досліджено та долучено разом із доданими до неї документами до матеріалів справи.

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 25.01.2022 відкладено розгляд справи по суті на 01.02.2022 о 12:00.

Позивач у судове засідання 01.02.2022 з`явився та підтримав позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві, які просив задовольнити у повному обсязі. Крім того, просив суд судові витрати зі сплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу покласти на відповідача.

Відповідач у судове засідання 01.02.2022 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, процесуальним правом, передбаченим ст. 178 ГПК України на подання відзиву на позовну заяву у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 251 ГПК України не скористався. При цьому, суд зазначає, що копії ухвал господарського суду Харківської області від 24.11.2021, 14.12.2021, 11.01.2022, 25.01.2022, які було надіслано на належну адресу відповідача, що вказана у позовній заяві та яка підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, було отримано відповідачем, про що свідчать наявні в матеріалах справи поштові повідомлення про вручення відповідних рекомендованих поштових відправлень.

Відповідно до статті 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 3 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Таким чином, матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень. Відтак, справа розглядається за наявними матеріалами, відповідно до частини 2 статті 178 ГПК України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про вчинення усіх необхідних дій для розгляду справи та про достатність у матеріалах справи доказів для повного та всебічного з`ясування усіх обставин справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення у зв`язку із чим у судовому засіданні 01.02.2022 на підставі ст. 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення присутнього в судовому засіданні представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив наступне.

Обставини справи свідчать, що між Фізичною особою-підприємцем Пархоменко Олександром Вікторовичем (надалі - позивач, виконавець) та Державним підприємством "Жовтневе лісове господарство" (надалі - відповідач, замовник) було укладено низку договорів про надання послуг, пов`язаних із лісництвом №19-1/20-ЛЗ від 14.02.2020 р., №20-1/20-ЛЗ від 14.02.2020 р., №24-1/20-ЛЗ від 14.02.2020 р., №27-1/20-ЛЗ від 14.02.2020 р., №32-1/20-ЛЗ від 17.02.2020 р., №33-1/20-ЛЗ від 17.02.2020 р., №34-1/20-ЛЗ від 17.02.2020 р., №35-1/20-ЛЗ від 17.02.2020 р., №41-1/20-ЛЗ від 17.02.2020 р., №44-1/20-ЛЗ від 20.02.2020 р., №45-1/20-ЛЗ від 26.02.2020 р., №46-1/20-ЛЗ від 26.02.2020 р., №47-1/20-ЛЗ від 26.02.2020 р., №48-1/20-ЛЗ від 26.02.2020 р., №50-1/20-ЛЗ від 26.02.2020 р., №54-1/20-ЛЗ від 02.03.2020 р., №56-1/20-ЛЗ від 10.03.2020 р., №69-1/20-ЛЗ від 11.03.2020 р., №74-1/20-ЛЗ від 17.03.2020.

Відповідно до умов пункту 1.1 вищезазначених договорів, які є тотожними за змістом, виконавець взяв на себе зобов`язання на власний ризик, власними силами, засобами та матеріалами надати послуги, пов`язані з лісництвом (код 02.40.1 за ДК 016-2010), (ДК021:2015-77230000-1) за завданням замовника, який в свою чергу має право та зобов`язався прийняти і оплатити надані послуги.

Пунктами 4.3, 5.4.4 договорів встановлено, що замовник проводить оплату наданих послуг протягом 90 календарних днів з моменту підписання сторонами Акту виконаних робіт. Замовник зобов`язаний оплатити надані виконавцем послуги в розмірі та строки, встановлені договором.

В обґрунтування позовних вимог позивачем у позовній заяві та у судових засіданнях наголошено, що останнім як виконавцем за вищевказаними договорами про надання послуг було надано відповідачу, як замовнику, обумовлені сторонами послуги, пов`язані з лісництвом, що підтверджується підписаними між сторонами актами приймання - передачі робіт та послуг.

При цьому відповідач послуги від позивача отримав, втім їх вартість, зазначену в актах приймання-передачі робіт та послуг, своєчасно та повністю позивачу не сплатив, у зв`язку із чим, у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість, яка склала 577027,69 грн., яка залишилася з боку відповідача не сплаченою.

Вказані обставини, на думку позивача, свідчить про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд керується наступним.

Стаття 11 ЦК України вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Як зазначено в статті 174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В частині 1 статті 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника), надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За приписами частини 2 статті 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем належним чином виконано взяті на себе договірні зобов`язання та надано відповідачу узгоджені сторонами роботи та послуги із лісництва, що підтверджується рахунками на оплату та актами приймання-передачі робіт та послуг: №226 від 25.08.2020, №48 від 23.03.2020, №42 від 30.03.2020, №15 від 28.02.2020, №126 від 22.06.2020, №11 від 27.02.2020, №41 від 31.03.2020, №39 від 23.03.2020, №23 від 28.02.2020, №318 від 28.10.2020, №472 від 31.12.2020, №46 від 31.03.2020, №17 від 27.02.2020, №473 від 31.12.2020, №22 від 27.07.2020, №38 від 11.03.2020, №54 від 20.03.2020, №43 від 31.03.2020, №26 від 28.02.2020, №27 від 28.02.2020, №40 від 31.03.2020, №236 від 25.09.2020, №223 від 28.08.2020, №198 від 17.08.2020, №187 від 31.07.2020, №233 від 17.09.2020, №225 від 25.08.2020, №55 від 31.03.2020, №221 від 19.08.2020, №181 від 21.07.2020, №193 від 28.08.2020, №81 від 31.03.2020, №195 від 11.08.2020, №160 від 29.07.2020 у розмірі 577027,69 грн.

Вищевказані акти приймання-передачі робіт та послуг підписано замовником та виконавцем, підписи яких скріплено відтисками печаток. Зауважень з боку замовника щодо якості, кількості та своєчасності наданих виконавцем послуг та виконаних робіт при підписанні зазначених актів не висловлено.

Окрім того, судом встановлено, що між сторонами складено та підписано акти звіряння взаємних розрахунків за спірним договорами, що підтверджують розмір заявленої до стягнення заборгованості з оплати послуг, пов`язаних з лісництвом у розмірі 577027,69 грн. (а.с. 156-174).

Суд вважає за необхідне звернутися до правової позиції, що викладена у постанові Верховного Суду від 06.10.2021 у справі №911/2731/20, відповідно до якої підписання акту звірки, в якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника та підтвердження наявності такого боргу матеріалами справи свідчить про визнання боржником відповідного боргу.

У відповідності до частини 1 статті 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Вимогами статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України, частини 7 статті 193 ГК України).

Нормами частини 1 статті 202 ГК України визначено, що господарське зобов`язання припиняється, окрім іншого виконанням, проведеним належним чином.

Пунктом 1 статті 530 ЦК України врегульовано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Договір, відповідно до статті 629 ЦК України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Натомість доказів належного виконання відповідачем зобов`язань за спірними договорами в частині повної та своєчасної сплати вартості послуг, пов`язаних з лісництвом відповідачем суду не надано та у матеріалах справи такі відсутні.

Суд відзначає, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Враховуючи вищенаведене, позовна вимога про стягнення заборгованості з оплати послуг, пов`язаних з лісництвом у розмірі 577027,69 грн. є обґрунтованою, доведеною матеріалами справи та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення 3 % річних у розмірі 14637,83 грн. та інфляційні втрати у розмірі 35978,66 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У розумінні наведеної норми, яка надає визначення порушення зобов`язання, останнє може бути двох видів. По-перше, це невиконання зобов`язання, яке виникає якщо його сторони взагалі не виконують дій, що складають зміст зобов`язання (не передають річ, не виконують роботи, не надають послуги, не сплачують гроші тощо), або продовжують виконувати дії, від яких вони відповідно до зобов`язання мають утримуватися. По-друге, це неналежне виконання зобов`язання, тобто порушення умов, визначених змістом зобов`язання. У разі невідповідності виконання зобов`язання критеріям належності, можна говорити про неналежне виконання, а отже порушення зобов`язання (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.04.2019 у справі 910/2693/18).

Приписами статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Водночас положеннями статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 статті 626 Цивільного кодексу України).

За змістом наведених норм закону нарахування трьох процентів річних та інфляційних нарахувань входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У даному разі, судом встановлено, що відповідачем порушено взяті на себе зобов`язання за спірними договорами про надання послуг, пов`язаних із лісництвом в частині повної та своєчасної сплати вартості відповідних послуг та виконаних робіт.

Перевіривши правомірність та правильність нарахування позивачем 3 % річних у розмірі 14637,83 грн. та інфляційних втрат у розмірі 35978,66 грн., яке детально відображено у поданому розрахунку за всіма спірними договорами, суд встановив, що відповідні нарахування відповідають обставинам справи, вимогам законодавства, розрахунок виконано арифметично вірно, а тому позовна вимога про стягнення зазначених сум є обґрунтованою, доведеною та такою, що підлягає задоволенню.

Вирішуючи вимогу про стягнення пені у розмірі 12167,65 грн., суд вирішив наступне.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина перша статті 230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та частиною шостою статті 232 ГК України.

Згідно зі ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У даному разі, враховуючи, що відповідачем добровільно, у передбачений законом спосіб, було укладено із позивачем спірні договори про надання послуг, пов`язаних із лісництвом у відповідача з`явився відповідний обов`язок його виконання з урахуванням погоджених сторонами штрафних санкцій за порушення строків виконання умов зазначених договорів.

Пунктом 7.6 вищевказаних договорів передбачено, що у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань за договором замовник сплачує виконавцю штраф у розмірі облікової ставки Національного банку України від вартості прострочених (невиконаних) зобов`язань.

Перевіривши правомірність та правильність нарахування позивачем пені у розмірі 12167,65 грн., яке детально відображено у поданому розрахунку за всіма спірними договорами суд встановив, що дане нарахування відповідає обставинам справи, вимогам законодавства, розрахунок виконано арифметично вірно, а тому позовна вимога про стягнення пені у розмірі 12167,65 грн. також визнається судом обґрунтованою, доведеною та підлягає задоволенню.

Згідно з вимогами статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За приписами статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 86 ГПК України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Тобто, обов`язок доказування та подання доказів відповідно до статті 74 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Натомість суд констатує, що всупереч вимог статей 13, 74 ГПК України жодних належних, допустимих та вірогідних доказів на спростування правових та фактичних підстав для задоволення позову відповідачем суду не надано.

З урахуванням наведеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді усіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості з оплати послуг, пов`язаних з лісництвом, пені, 3 % річних та інфляційні втрати є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, а отже підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Пунктом 12 частини 3 статті 2 ГПК України передбачено, що однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Відповідно до частин 1, 3 статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Здійснюючи розподіл судових витрат зі сплати судового збору за наслідками розгляду справи, враховуючи вимоги статті 129 ГПК України, а також висновки суду про задоволення позову, судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в розмірі 9597,17 грн.

Окрім того, з матеріалі справи вбачається, що 24.01.2022 в системі діловодства господарського суду Харківської області від позивача зареєстровано заяву про прийняття доказів для визначення судових витрат у порядку частини 8 статті 129 ГПК України (вх. №1554).

Суд зазначає, що Господарським процесуальним законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Згідно частинами 1, 2, 4 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Приписами частини 5 статті 129 ГПК України передбачено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 3 статті 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Системний аналіз наведених норм процесуального права свідчить про те, що факт понесення стороною судових витрат на професійну правничу допомогу та їх розмір встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів, зокрема на підставі договору про надання правничої допомоги та відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг (виконаних робіт) та їх вартості.

В обґрунтування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 35000,00 грн. позивачем подано оригінали та належним чином засвідчені копії наступних документів, а саме:

- договір про надання правової допомоги №31/21 від 29.09.2021;

- додаткова угода до договору про надання правової допомоги №31/21 від 29.09.2021;

- рахунок на оплату №31/21 від 05.10.2021;

- платіжне доручення №424 від 07.10.2021 на суму 35000,00 грн.

- детальний опис виконаних адвокатом робіт та наданих послуг;

- акт приймання наданих послуг від 07.10.2021;

- ордери серія ВІ №1078567 від 24.01.2022 та серія ВІ №1070312 від 13.12.2021;

- свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія ПТ №3922 від 12.10.2021 та серія ПТ №2374 від 16.10.2018.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ст. 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Між тим, положення ст. 16 ГПК України передбачають, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Отже, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги.

Як свідчать матеріали справи, у зв`язку з порушенням відповідачем прав та інтересів позивача, останній звернувся до Адвокатського об`єднання "Юридична фірма Сова" в особі керуючого партнера Лакізи Олега Олеговича з метою надання йому юридичних послуг з приводу захисту інтересів клієнта, про що було укладено відповідний договір про надання правової допомоги №31/21 від 29.09.2021.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Умовами п. 1.2. договору передбачено, що клієнт уповноважує Адвокатське об`єднання на здійснення представництва його інетерсів у Господарському суді Харківської області з питань стягнення заборгованості за договорами про надання послуг пов`язаних із лісництвом укладених у 2020 році між клієнтом та Державним підприємством "Жовтневе лісове господарство".

Умовами пункту 1.4. договору клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених додатковою угодою до договору.

Відповідно до пункту 4.1. договору юридичну допомогу, що надається Адвокатським об`єднанням, клієнт оплачує в гривнях, в сумі, що визначається додатковою угодою до договору, без ПДВ на розрахунковий рахунок Адвокатського об`єднання за реквізитами вказаними у рахунку.

Пунктом 4.4. договору сторони погодили, що за результатами надання юридичної допомоги складається акт, що підписується представниками кожної із сторін. В акті вказується обсяг наданої Адвокатським об`єднанням юридичної допомоги і її вартість.

Умовами пункту 4.6. договору сторони погодили, що сума вказана у додатковій угоді до договору є гонораром Адвокатського об`єднання за надання юридичної допомоги та поверненню не підлягає.

Пунктом 1 Додаткової угоди до договору №31/21 від 29.09.2021 передбачено, що відповідно до пункту 4.1. договору №31/21 від 29.09.2021 сторони дійшли згоди, що розмір гонорару складає 35000,00 грн.

За змістом Акту приймання наданих послуг слідує, що підписанням зазначеного акту сторони підтверджують, що виконавець надав замовнику на належному якісному рівні низку наведених послуг відповідно до умов договору про надання правової допомоги №31/21 від 29.09.2021. Сторони погодили, що претензії до кількості, якості, обсягу та інших характеристик наданих послуг у замовника відсутні. Усі документи та матеріали, які мали бути надані виконавцем замовнику в процесі надання визначених актом послуг отримані замовником від виконавця у повному обсязі. Крім того, у п. 5 Акту сторони визначили, що вартість послуг складає 35000,00 грн.

Із матеріалів справи вбачається, що Адвокатським об`єднанням оформлено та виставлено позивачу рахунок на оплату №31/21 від 05.10.2021 юридичних послуг у розмірі 35000,00 грн.

Відповідно до платіжного доручення №424 від 07.10.2021 позивач сплатив на користь Адвокатського об`єднання гонорар у розмірі 35000,00 грн. із відповідним призначенням платежу.

Згідно статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У разі недотримання вимог частини 4 статті 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 126 ГПК України).

За змістом положень частини 5 статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Вказана правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 22.11.2019 у справі №902/347/18, від 06.12.2019 у справі № 910/353/19 тощо.

Окрім того, слід зазначити, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Аналогічний висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19.

У системному зв`язку із вищевказаними правовими положеннями, наявними у матеріалах справи доказами, з огляду на фактичні обсяги наданих позивачу послуг професійної правничої допомоги щодо представництва його інтересів у суді під час розгляду справи, зокрема захист інтересів клієнта у зв`язку із неналежним виконання відповідачем договірних зобов`язань за значною кількістю спірних договорів у даній справі, керуючись принципами верховенства права та справедливості, враховуючи критерій реальності, обґрунтованості та розумності розміру таких витрат, суд дійшов висновку, що заявлена сума витрат у розмірі 35000,00 грн. є такою, що підтверджена наданими доказами, загальна сума витрат на адвокатські послуги не виходить за розумні межі визначення гонорару, є співмірною зі складністю справи, виконаними адвокатом роботами та обсягом наданих адвокатом послуг.

Окрім того, судом взято до уваги, що клопотань від відповідача в порядку частини 5 статті 126 ГПК України про зменшення розміру заявлених до стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу до суду не надходило.

Враховуючи положення пункту 12 частини 3 статті 2 та частини 8 статті 129 ГПК України, сторони не позбавляються права на відшкодування судових витрат у разі їх підтвердження та подання у порядку та строки, встановлені процесуальним законом.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015 р., та п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009 р., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 4, 12, 20, 73, 74, 76-79, 86, 129, 231,236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства "Жовтневе лісове господарство" (62472, Харківська обл., м. Мерефа, вул. Лесі Українки, буд. 63, ) на користь Фізичної особи-підприємця Пархоменко Олександра Вікторовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) заборгованість з оплати послуг, пов`язаних з лісництвом у розмірі 577027,69 грн., пеню у розмірі 12167,65 грн., 3 % річних у розмірі 14637,83 грн., інфляційні втрати у розмірі 35978,66 грн., витрати зі сплати судового збору у розмірі 9597,17 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 35000,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому ст. 254, 256-259 ГПК України.

Повне рішення складено "03" лютого 2022 р.

Суддя Г.І. Сальнікова