СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

25 січня 2022 року м. Харків Справа № 917/1150/20

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Плахов О.В., суддя Фоміна В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Полтавської обласної прокуратури (вх. №3077П), подану в інтересах держави в особі Полтавської обласної ради, на рішення Господарського суду Полтавської області від 31.08.2021 у справі №917/1150/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Євробіт, м. Полтава,

до Полтавського обласного комунального виробничо-комерційного підприємства Полтавапаливо, м. Полтава,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Полтавська обласна рада, м. Полтава,

про стягнення 1890000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 31.08.2021 у справі №917/1150/20 (суддя Киричук О.А.) позов задоволено повністю; стягнуто з Полтавського обласного комунального виробничо-комерційного підприємства Полтавапаливо на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Євробіт 1890000 грн. та 28350 грн. витрат з оплати судового збору.

Заступник керівника Полтавської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Полтавської обласної ради (третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача) звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 31.08.2021 у справі №917/1150/20, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог та стягнути з ТОВ Євробіт на користь Полтавської обласної прокуратури витрати, пов`язані зі сплатою судового збору.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Фоміна В.О., суддя Шевель О.В.) від 05.11.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Полтавської обласної прокуратури, поданої в інтересах держави в особі Полтавської обласної ради на рішення Господарського суду Полтавської області від 31.08.2021 у справі №917/1150/20; повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться 30.11.2021.

15.11.2021 та 17.11.2021 від позивача надійшли відзиви на апеляційну скаргу, в яких він просить закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою (вх.№13249, 13361).

18.11.2021 від представника Полтавської обласної ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому третя особа просить її задовольнити (вх.№13403).

Відповідно до розпорядження Східного апеляційного господарського суду щодо повторного автоматизованого розподілу справи та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.11.2021 у зв`язку з перебуванням на навчанні судді Фоміної В.О., яка входила до складу колегії суддів, для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Пуль О.А., суддя Шевель О.В.

Згідно положень ст. 32 Господарського процесуального кодексу України у разі зміни складу суду на стадії підготовчого провадження розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. У разі зміни складу суду на стадії розгляду справи по суті суд повторно розпочинає розгляд справи по суті, крім випадку, коли суд ухвалить рішення про повторне проведення підготовчого провадження.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 30.11.2021 у судовому засіданні оголошено перерву до 21.12.2021.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 21.12.2021 у судовому засіданні оголошено перерву до 25.01.2022.

20.01.2022 від Полтавської обласної прокуратури надійшло клопотання про зупинення провадження у справі №917/1150/20 до вирішення іншої справи та набрання законної сили рішенням Господарського суду Полтавської області від 07.12.2021 у справі №917/1429/21 (вх.№739). В обґрунтування цього клопотання прокурор зазначав, що у провадженні Східного апеляційного господарського суду перебуває апеляційна скарга Полтавської обласної ради у справі №917/1429/21 за позовом Полтавської обласної ради до Полтавського обласного комунального виробничо-комерційного підприємства «Полтавапаливо» про визнання недійсним договору №5 від 09.06.2020 про надання поворотної фінансової допомоги, укладеного між ТОВ «Євробіт» та ПОКВКП «Полтавапаливо». Оскільки предметом спору у вказаній справі є договір поворотної фінансової допомоги №5 від 09.06.2020, за невиконання якого суд у справі №917/1150/20 прийняв рішення про стягнення коштів, на думку прокурора, є підстави для зупинення провадження у справі.

Також, до клопотання додано копію листа Полтавської обласної прокуратури №15/2-417вих 21 від 02.09.2021, адресованого Полтавській обласній раді в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Відповідно до розпорядження Східного апеляційного господарського суду щодо повторного автоматизованого розподілу справи та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.01.2022 у зв`язку з відпусткою судді Пуль О.А та тимчасовою непрацездатністю судді Шевель О.В., які входили до складу колегії суддів, для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Тарасова І.В., суддя Фоміна В.О.

Згідно розпорядження Східного апеляційного господарського суду щодо повторного автоматизованого розподілу справи та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.01.2022 у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Тарасової І.В., яка входила до складу колегії суддів, для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Плахов О.В., суддя Фоміна В.О.

У судовому засіданні прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги та клопотання про зупинення провадження у справі №917/1150/20.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча були належним чином повідомлені судом про дату, час та місце розгляду справи.

Стосовно доданої прокурором до клопотання про зупинення апеляційного провадження копії листа Полтавської обласної прокуратури №15/2-417вих 21 від 02.09.2021, адресованого Полтавській обласній раді в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», колегія суддів зазначає таке.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.11.2021, зокрема, встановлено учасникам справи строк для подання заяв і клопотань по суті справи та з процесуальних питань - 5 днів з дня вручення даної ухвали.

Зазначену ухвалу суду від 05.11.2021 отримано Полтавською обласною прокуратурою 09.11.2021, Харківською обласною прокуратурою - 10.11.2021.

Проте, у встановлений судом строк прокуратурою не подано відповідних заяв про долучення доказів. При цьому, прокурором не порушується питання про поновлення або продовження процесуального строку на подання доказів.

Отже враховуючи, що копію листа Полтавської обласної прокуратури №15/2-417вих 21 від 02.09.2021, адресованого Полтавській обласній раді в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» не було додано ані до апеляційної скарги, ані у встановлений судом п`ятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження, апеляційний господарський суд відповідно до ст. 118, 169 ГПК України не вбачає підстав для прийняття вказаного доказу до розгляду.

Розглянувши апеляційну скаргу Полтавської обласної прокуратури, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про наявність підстав для закриття апеляційного провадження за вказаною апеляційною скаргою, враховуючи таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу. Як підкреслив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 01 квітня 2008 року №4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.

Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя), який набрав чинності 30 вересня 2016 року, до Конституції України внесені зміни, а саме Конституцію доповнено статтею 131-1, пункт 3 частини першої якої передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

За положеннями статті 53 ГПК України у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду в інтересах інших осіб, державних чи суспільних інтересах та брати участь у цих справах. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, які звертаються до суду за захистом прав і інтересів інших осіб, повинні надати суду документи, які підтверджують наявність передбачених законом підстав для звернення до суду в інтересах таких осіб. У визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано також у статті 23 Закону України Про прокуратуру, яка визначає, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Так, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження:

1) звертатися до суду з позовом (заявою, поданням);

2) вступати у справу, порушену за позовом (заявою, поданням) іншої особи, на будь-якому етапі судового провадження;

3) ініціювати перегляд судових рішень, у тому числі у справі, порушеній за позовом (заявою, поданням) іншої особи;

4) брати участь у розгляді справи;

5) подавати цивільний позов під час кримінального провадження у випадках та порядку, визначених кримінальним процесуальним законом;

6) брати участь у виконавчому провадженні при виконанні рішень у справі, в якій прокурором здійснювалося представництво інтересів громадянина або держави в суді;

7) з дозволу суду ознайомлюватися з матеріалами справи в суді та матеріалами виконавчого провадження, робити виписки з них, отримувати безоплатно копії документів, що знаходяться у матеріалах справи чи виконавчого провадження.

Відповідно ч. 3 ст. 24 Закону України Про прокуратуру право подання апеляційної чи касаційної скарги на судове рішення в цивільній, адміністративній, господарській справі надається прокурору, який брав участь у судовому розгляді, а також незалежно від участі в розгляді справи прокурору вищого рівня: Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам обласних та окружних прокуратур, першим заступникам та заступникам керівників обласних прокуратур, керівнику, заступникам керівника, керівникам підрозділів Спеціалізованої антикорупційної прокуратури. Повноваження прокурорів, передбачені цією статтею, здійснюються виключно на підставах та в межах, передбачених процесуальним законодавством (ч. 7 вказаної статті).

Системне тлумачення положень статті 53 Господарського процесуального кодексу України й абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України Про прокуратуру дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Євробіт» звернулося до господарського суду з позовом про стягнення з Полтавського обласного комунального виробничо-комерційного підприємства Полтавапаливо на свою користь грошових коштів у загальній сумі 1890000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ «Євробіт» посилалось на те, що на виконання умов договору №5 про надання поворотної фінансової допомоги від 09.06.2020, укладеного між ТОВ Євробіт та Полтавським обласним комунальним виробничим-комерційним підприємством Полтавапаливо, позивачем надано поворотну фінансову допомогу у розмірі 1890000,00 грн. без ПДВ терміном на 1 (один) місяць з дати підписання даного договору. 10.07.2020 позивач звернувся до відповідача з вимогою, в якій просив протягом 1 (одного) календарного дня повернути зазначені кошти отримані у якості поворотної фінансової допомоги. За результатами розгляду вимоги відповідач надав відповідь від 13.07.2020 №01-1/225, у якій повідомив, що у зв`язку з відсутністю на банківських рахунках підприємства коштів в сумі 1890000,00 грн. повернути отриману поворотну фінансову допомогу не вбачається за можливе. Оскільки кошти відповідачем повернуті не були, позивач звернувся до суду з позовом про їх стягнення.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 17.07.2020 відкрито провадження у справі та призначене підготовче засідання на 25.08.2020.

21.08.2020 сторони звернулись до господарського суду з заявою про затвердження мирової угоди та закриття провадження у справі №917/1150/20.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 25.08.2020 у справі №917/1150/20 затверджено мирову угоду між ТОВ Євробіт та Полтавським обласним комунальним виробничо-комерційним підприємством Полтавапаливо, закрито провадження у справі №917/1150/20.

30.03.2021 заступник керівника Полтавської обласної прокуратури звернувся до господарського суду з клопотанням про ознайомлення з матеріалами справи №917/1150/20 з метою визначення підстав представництва прокурором інтересів держави в особі засновника Полтавського обласного комунального виробничо-комерційного підприємства Полтавапаливо - Полтавської обласної ради.

01.04.2021 Полтавська обласна рада (особа, яка не брала участі у справі та вважає, що суд вирішив питання про її права, інтереси та обов`язки) звернулася до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 25.08.2020.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 30.04.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Полтавської обласної ради та призначено справу до розгляду на 27.05.2021.

24.05.2021 заступник керівника Полтавської обласної прокуратури звернувся до Східного апеляційного господарського суду з заявою від 21.05.2021 №15/2-197вих21, в якій повідомляв, що з метою поновлення інтересів держави шляхом повернення незаконно відчуженого майна, відповідно до ст. 53 ГПК України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор вступає у справу №917/1150/20 для захисту інтересів держави на стороні Полтавської обласної ради.

27.05.2021 Полтавська обласна рада звернулась до Східного апеляційного господарського суду з заявою про забезпечення позову шляхом заборони ТОВ «Євробіт» відчужувати майно отримане за умовами мирової угоди, затвердженої ухвалою Господарського суду Полтавської області від 25.08.2020 у справі №917/1150/20.

Ухвалами Східного апеляційного господарського суду від 27.05.2021 залучено до участі у справі №917/1150/20 Полтавську обласну раду, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, та відмовлено у задоволенні заяви Полтавської обласної ради про забезпечення позову.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 27.05.2021 апеляційну скаргу Полтавської обласної ради задоволено, ухвалу Господарського суду Полтавської області від 25.08.2020 скасовано.

В описовій частині вказаної постанови суду апеляційної інстанції зазначено таке:

«Полтавська обласна прокуратура надіслала суду лист від 21.05.2021 №15/2-197вих21, в якому заявила про вступ у справу №917/1150/20 відповідно до ст.53 ГПК України, ст.23 Закону України Про прокуратуру для повернення незаконно відчуженого майна та захисту інтересів держави на стороні Полтавської обласної ради.

Відповідно до ч.1 ст.23 Закону України Про прокуратуру, представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом вступати у справу, порушену за позовом (заявою, поданням) іншої особи, на будь-якому етапі судового провадження (ч.6 ст.23 Закону України Про прокуратуру).

Відповідно до ст.53 ГПК України, у визначених законом випадках прокурор може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи до початку розгляду справи по суті.

Заява прокурора про вступ у справу обґрунтована тим, що на підставі затвердженої у цій справі мирової угоди, відбулося незаконне відчуження майнових комплексів, які знаходилися в оперативному управлінні ПОКВКП Полтавапаливо та належать до об`єктів права комунальної власності, що є підставою для захисту прокурором інтересів держави в суді на стороні Полтавської обласної ради.

В судовому засіданні 27.05.2021 прокурор відсутній.».

При цьому, в постанові Східного апеляційного господарського суду від 27.05.2021 питання щодо наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді не досліджувалось та не вирішувалось, тобто апеляційним господарським судом не були підтверджені підстави представництва прокурором інтересів держави в суді.

Надаючи власну правову оцінку заяві заступника керівника Полтавської обласної прокуратури від 21.05.2021 про вступ у справу №917/1150/20 для захисту інтересів держави на стороні Полтавської обласної ради, колегія суддів зазначає, що не може визнати обґрунтованими наведені прокурором підстави для представництва інтересів держави в суді.

Так, в своїй заяві прокурор зосереджував увагу суду на тому, що Полтавська обласна рада є засновником відповідача, якому всупереч положень ст. 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» відповідним органом місцевого самоврядування не було надано дозвіл на відчуження майна.

Проте, колегія суддів зауважує, що констатація прокурором обставин порушення відповідачем вимог чинного законодавства або порушення такими його діями прав третьої особи, не є безумовною підставою для його вступу у справу, яка порушена за позовом іншої особи.

Так, встановивши, що в даних правовідносинах (на думку прокурора) органом, який уповноважений захищати інтереси держави є Полтавська обласна рада, прокурор повинен був відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» попередньо (до звернення до суду) повідомити відповідний орган про це, а також довести суду, що вказаний орган не здійснює або неналежним чином здійснює покладені на нього обов`язки, чого прокурором зроблено не було.

Водночас, (як було зазначено) Полтавська обласна рада самостійно звернулася до суду з апеляційною скаргою на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 25.08.2020 (ще до звернення прокурора до суду з повідомленням про вступ у справу), а також з клопотанням про забезпечення позову, що спростовує обставини не виконання або неналежного виконання покладених на відповідний орган місцевого самоврядування обов`язків.

Таким чином, подаючи заяву по вступ у справу від 21.05.2021 прокурор не дотримався положень ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», а також ст. 53 ГПК України, та не підтвердив підстави представництва інтересів держави в суді.

Фактично за обставинами даної справи ці дії прокурора були спрямовані лише на посилення позиції певного учасника господарського процесу, що порушує принципи рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, а також змагальності сторін, що категорично засуджується Європейським судом з прав людини.

В подальшому ухвалою Господарського суду Полтавської області від 15.06.2021 прийнято до провадження справу №917/1150/20, залучено до участі у справі №917/1150/20 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Полтавську обласну раду, призначено підготовче засідання на 06.07.2021.

У вказаній ухвалі місцевий господарський суд врахував, що: «Полтавська обласна прокуратура надіслала суду лист від 21.05.2021 №15/2-197вих21, в якому заявила про вступ у справу №917/1150/20 відповідно до ст.53 ГПК України, ст.23 Закону України Про прокуратуру для повернення незаконно відчуженого майна та захисту інтересів держави на стороні Полтавської обласної ради. Заява прокурора про вступ у справу обґрунтована тим, що на підставі затвердженої у цій справі мирової угоди, відбулося незаконне відчуження майнових комплексів, які знаходилися в оперативному управлінні ПОКВКП Полтавапаливо та належать до об`єктів права комунальної власності, що є підставою для захисту прокурором інтересів держави в суді на стороні Полтавської обласної ради.».

Даною ухвалою судом першої інстанції також не підтверджено підстави представництва прокурором інтересів держави в суді.

Водночас, судом апеляційної інстанції вище було вже надано правову оцінку зверненню прокурора від 21.05.2021 №15/2-197вих21.

13.07.2021 від Полтавської обласної прокуратури надійшла заява про вступ у справу для захисту інтересів держави на стороні відповідача Полтавського обласного комунального виробничо-комерційного підприємства Полтавапаливо.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 10.08.2021 відкладено підготовче засідання на 19.08.2021. В описовій частині даної ухвали зазначено, що 13.07.2021 від Полтавської обласної прокуратури надійшла заява про вступ у справу для захисту інтересів держави на стороні відповідача. Проте, судом першої інстанції також не надано оцінку доводам прокурора та не вирішено питання щодо наявності підстав для представництва ним інтересів держави у суді.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд вважає за необхідне надати власну правову оцінку зверненню прокурора до суду в інтересах держави на стороні відповідача Полтавського обласного комунального виробничо-комерційного підприємства Полтавапаливо.

Так, відповідно до частини четвертої статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17, суди під час вирішення спору у подібних правовідносинах мають враховувати саме останню правову позицію.

Колегія суддів звертається до правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.07.2021 у справі №911/2169/20, на розгляд якої було винесено питання щодо можливості подачі прокурором позову в інтересах держави в особі державного підприємства, відповідно до якої абзац третій частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачає заборону здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань.

Заборона на здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, передбачена абзацом третім частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру», має застосовуватись з урахуванням положень абзацу першого частини третьої цієї статті, який передбачає, що суб`єкт, в особі якого прокурор може звертатись із позовом в інтересах держави, має бути суб`єктом владних повноважень, незалежно від наявності статусу юридичної особи.

Наявність державно-владних повноважень відокремлює органи державної влади від інших державних установ, які також утворюються державою для здійснення завдань і функцій держави, але, на відміну від органів державної влади не наділяються владними повноваженнями. Органи державної влади є складовою частиною державного апарату системи органів та осіб, які наділяються певними правами та обов`язками щодо реалізації державної влади. Водночас державні організації (установи, заклади), на відміну від державного органу, не мають державно-владних повноважень, не виступають від імені держави та є частиною механізму, а не апарату держави. Державна організація це створений державою колектив працівників чи службовців, що характеризується організаційною єдністю, а також наявністю нормативно визначених повноважень в одній зі сфер суспільних відносин. При цьому така організація має власний кошторис. Такий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 25.11.2020 у справі №204/6292/18 (провадження №61-17873св19) та від 17.06.2020 у справі №204/7119/18 (провадження №61-20542св19).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.11.2021 у справі № 359/3337/16ц підтвердила свій висновок про відсутність підстав для представництва держави в особі державного підприємства, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.07.2021 у справі №911/2169/20.

У цій справі прокурор стверджував, що даний спір стосується стягнення з комунального підприємства значної суми коштів, що може спричинити вибуття майна з комунальної власності, неплатоспроможність підприємства, та неможливість продовжувати здійснювати свою діяльність, що є підставою для захисту інтересів держави на стороні відповідача Полтавського обласного комунального виробничо-комерційного підприємства Полтавапаливо.

Господарською діяльністю вважається діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарський кодекс розрізняє господарську діяльність, яка має на меті отримання прибутку (підприємництво) і некомерційну господарську діяльність, яка здійснюється без такої мети (стаття 3 ГК України).

Статтею 55 ГК України передбачено, що суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. Суб`єктами господарювання є: 1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Частиною 1 статті 63 ГК України визначені види та організаційні форми підприємств, які можуть діяти в Україні, у тому числі комунальне підприємство, що діє на основі комунальної власності територіальної громади.

Відповідно до статті 65 ГК України управління підприємством здійснюється відповідно до його установчих документів на основі поєднання прав власника щодо господарського використання свого майна і участі в управлінні трудового колективу. Власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів. Для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) безпосередньо або через уповноважені органи чи наглядова рада такого підприємства (у разі її утворення) призначає (обирає) керівника підприємства, який є підзвітним власнику, його уповноваженому органу чи наглядовій раді. Керівник підприємства, головний бухгалтер, члени наглядової ради (у разі її утворення), виконавчого органу та інших органів управління підприємства відповідно до статуту є посадовими особами цього підприємства. Статутом підприємства посадовими особами можуть бути визнані й інші особи. Керівник підприємства без доручення діє від імені підприємства, представляє його інтереси в органах державної влади і органах місцевого самоврядування, інших організаціях, у відносинах з юридичними особами та громадянами, формує адміністрацію підприємства і вирішує питання діяльності підприємства в межах та порядку, визначених установчими документами.

За положеннями розділу 1 статуту Полтавського обласного комунального виробничо-комерційного підприємства Полтавапаливо (нова редакція), затвердженого Управлінням майном Полтавської обласної ради наказом №58 від 17.08.2016, підприємство засноване на майні спільної (комунальної) власності територіальних громад сіл, селищ і міст Полтавської області і передане в управління Департаменту економічного розвитку, торгівлі та залучення інвестицій Полтавської обласної державної адміністрації. Засновником підприємства є Полтавська обласна рада, зокрема, якій воно підзвітне та підконтрольне.

Підприємство є юридичною особою, яке набуває права та обов`язки юридичної особи з дня його державної реєстрації. Підприємство створене та здійснює виробничу та комерційну діяльність з метою отримання прибутку (пункти 5.1 та 5.2 Статуту).

Пунктами п. 5.5 та 5.6 Статуту передбачено, що підприємство веде самостійний баланс, має розрахункові та інші рахунки в установах банків, круглу печатку та кутовий штамп зі своїм найменуванням, фірмові бланки; підприємство несе відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах належного йому майна згідно з законодавством.

Підприємство має право представляти інтереси територіальних громад області у судах в межах повноважень, передбачених цим Статутом та закріпленого за підприємством майна (п. 5.9 Статуту).

Згідно п.6.2 статуту майно підприємства є спільною (комунальною) власністю територіальних громад сіл, селищ і міст Полтавської області і закріплюється за ним на праві господарського відання. Здійснюючи право господарського відання, підприємство володіє, користується та розпоряджається зазначеним майном на свій розсуд, вчиняючи щодо нього будь-які дії, які не суперечать чинному законодавству та цьому Статуту. Підприємство не має права безоплатно передавати належне йому майно іншим юридичним особам чи громадянам, крім випадків, передбачених законом. Відчуження засобів виробництва, що є комунальною власністю і закріплені за підприємством, здійснюється з дозволу засновника за погодженням з Департаментом економічного розвитку, торгівлі та залучення інвестицій Полтавської обласної державної адміністрації у порядку, що встановлений законодавством.

Відповідно до п. 8.3 Статуту директор підприємства самостійно вирішує питання діяльності підприємства за винятком тих, що віднесені до компетенції засновника та органів управління підприємства. Директор підприємства: несе повну відповідальність за стан та діяльність підприємства; діє без довіреності підприємства, представляє його в усіх установах та організаціях; розпоряджається коштами та майном відповідно до законодавства, забезпечує реалізацію прав та обов`язків підприємства.

Відповідно до ст. 78 ГК України комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління. Орган, до сфери управління якого входить комунальне унітарне підприємство, є представником власника - відповідної територіальної громади і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами. Майно комунального унітарного підприємства перебуває у комунальній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання (комунальне комерційне підприємство) або на праві оперативного управління (комунальне некомерційне підприємство).

Згідно положень ст. 136 ГК України право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб`єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства. Щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності. Суб`єкт підприємництва, який здійснює господарську діяльність на основі права господарського відання, має право на захист своїх майнових прав також від власника.

Правовий аналіз норм статей 78, 136 ГК України дозволяє зробити висновок, що комунальне комерційне підприємство, яке володіє майном на праві господарського відання, є самостійним у здійсненні господарської діяльності, має право на захист своїх майнових прав.

Предметом спору у даній справі є стягнення 1890000,00 грн., отриманих в якості поворотної фінансової допомоги за договором про надання поворотної фінансової допомоги №5 від 09.06.2020, укладеним між ТОВ «Євробіт» та Полтавським обласним комунальним виробничо-комерційним підприємством Полтавапаливо.

Згідно з частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

ТОВ «Євробіт» та Полтавське обласне комунальне виробничо-комерційне підприємство Полтавапаливо як суб`єкти господарювання самостійно вступили у правовідносини та укладенням договору про надання фінансової допомоги здійснили повноваження, передбачені нормами Цивільного і Господарського кодексів України.

З урахуванням положень абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» суб`єкт, в особі якого прокурор може звертатись із позовом в інтересах держави, має бути наділений владними повноваженнями.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Проте, відповідно до Статуту Полтавського обласного комунального виробничо-комерційного підприємства Полтавапаливо та відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, останнє за організаційною правовою формою є комунальним підприємством, тобто суб`єктом господарювання, який здійснює підприємницьку діяльність, не є органом державної влади чи місцевого самоврядування, як, відповідно, і не є суб`єктом владних повноважень.

Вказані обставини не спростовані прокурором, а тому його вступ у справу в інтересах держави в особі (на стороні) Полтавського обласного комунального виробничо-комерційного підприємства Полтавапаливо є безпідставним.

Окрім того, прокурор не здійснив попереднього (до звернення до суду) повідомлення відповідача в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», не довів наявність у останнього відповідних повноважень по захисту інтересів держави, а також не обґрунтував, в чому полягає не здійснення або неналежне здійснення відповідачем цих повноважень.

Таким чином, прокурор не підтвердив підстави представництва інтересів держави в суді в особі Полтавського обласного комунального виробничо-комерційного підприємства Полтавапаливо, а його допуск до участі у справі в такому статусі міг би також протиправно посилити позицію окремого учасника господарського процесу в порушення принципів рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, а також змагальності сторін.

Колегія суддів зазначає, що хоча про обставини звернення прокурора із заявами про вступ у справу було зазначено в ряді судових рішень у даній справі (зокрема, у постанові Східного апеляційного господарського суду від 27.05.2021, ухвалах Господарського суду Полтавської області від 15.06.2021, 10.08.2021, 19.08.2021 та рішенні Господарського суду Полтавської області від 31.08.2021), проте, жодним судовим рішенням у справі №917/1150/20 не було підтверджено підстави представництва прокурором інтересів держави в суді.

За вказаних вище обставин, всі інші процесуально значимі дії, такі як присутність прокурора в судових засіданнях під час розгляду даної справи, або звернення прокурора до суду першої інстанції (зокрема, 10.08.2021 з заявою про ознайомлення з матеріалами справи з метою підготовки правової позиції; 19.08.2021 з клопотанням про об`єднання в одне провадження справи №917/1269/21 за позовом Полтавської обласної ради про визнання недійсним договору та справи №917/1150/20), або розгляд судом вказаних заяв (клопотань) прокурора (зокрема, ухвалою Господарського суду Полтавської області від 19.08.2021 відмовлено задоволенні клопотання прокурора про об`єднання справ), не можуть бути свідченням підтвердження судом наявності у прокурора підстав для представництва інтересів держави у даній справі.

З урахуванням викладеного, апеляційний господарський суд не має підстав вважати, що прокурор набув статусу учасника провадження у справі №917/1150/20 на час її вирішення по суті судом першої інстанції.

Щодо права прокурора на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Полтавської області від 31.08.2021 у справі №917/1150/20, апеляційний господарський суд зазначає таке.

В силу приписів ч. 1 ст. 254 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

В даному випадку прокурор подає апеляційну скаргу як орган або особа, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (ст. 53 ГПК України).

Не маючи статусу учасника провадження у даній справі, за обставин не підтвердження судом підстав представництва прокурором інтересів держави під час розгляду справи в суді першої інстанції, до обов`язків прокурора, який звертається з апеляційною скаргою на рішення суду у даній справі входить доведення відповідних підстав.

Отже в даному випадку апеляційний господарський суд має перевірити дотримання прокурором вимог ч.4 ст. 53 ГПК України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор стверджує, що він звертається з апеляційною скаргою на захист інтересів держави в особі Полтавської обласної ради засновника Полтавського обласного комунального виробничо-комерційного підприємства «Полтавапаливо», оскільки оскаржуваним рішенням суду стягується заборгованість, яка на час його прийняття відсутня, що завдає матеріальних збитків комунальному підприємству на суму 1890000,00 грн. При цьому, оскільки ні відповідач, ні засновник у визначені ст. 256 ГПК строки, самостійно не оскаржили рішення суду від 31.08.2021, прокурор вважає, що в даному випадку є підстави для здійснення представництва інтересів держави шляхом подання апеляційної скарги в особі Полтавської обласної ради.

Як було зазначено раніше, у даній справі Полтавська обласна рада була залучена у якості третьої особи , яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача.

Відповідно п. 20 ч. 1 ст. 43 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні виключно на пленарних засіданнях обласної ради вирішуються питання щодо управління об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності (ч.5 ст.60 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні).

Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява № 61517/00, п. 27).

Європейський Суд з прав людини також звертав увагу на категорії справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, п. 35) Європейський Суд з прав людини висловив таку думку (неофіційний переклад): "сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

Водночас Європейський Суд з прав людини уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівності сторін.

За висновками Великої Палати Верховного Суду в постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу. Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Отже, на виконання ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор був зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це орган, уповноважений здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, який мав розглянути таке звернення та вжити заходів щодо захисту інтересів держави. Та лише не вжиття таких заходів у розумний строк з боку вказаного органу або немотивована відмова вжити такі заходи є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності, і дають підстави прокурору для звернення до суду в інтересах держави.

Проте, до апеляційної скарги прокурором не було додано доказів здійснення попереднього повідомлення Полтавської обласної ради в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

При цьому, навіть якщо взяти до уваги надану прокурором до клопотання від 18.01.2022 про зупинення апеляційного провадження копію листа від 02.09.2021, адресованого Полтавській обласній раді в порядку ст. 23 вказаного Закону (яку не було прийнято до розгляду судом апеляційної інстанції), вона була направлена органу місцевого самоврядування лише 18.01.2022 (про що свідчать надані прокурором відповідні поштові накладні та опис вкладення до цінного листа), в той час як апеляційна скарга була подана прокурором ще 23.09.2021.

Таким чином, прокурор, звертаючись із апеляційною скаргою, не дотримався вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», зокрема, щодо попереднього повідомлення органу місцевого самоврядування.

Відповідно до усталених правових висновків Верховного Суду:

- в кожному випадку прокурор повинен навести, а суд - перевірити причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора, у цьому випадку - з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції в інтересах держави в особі третьої особи на стороні відповідача;

- захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно;

- прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, постанови Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17).

Водночас, в апеляційній скарзі заступник керівника Полтавської обласної прокуратури не наводить виключних підстав представництва інтересів держави в суді, зокрема, не доводить, що захист інтересів територіальної громади не здійснює або неналежним чином здійснює орган місцевого самоврядування (Полтавська обласна рада), в особі якого прокурор звертається до апеляційного господарського суду та до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у даних правовідносинах.

Так, прокурор, звертаючись з апеляційною скаргою, обґрунтував підстави для представництва Полтавської обласної ради неналежним здійсненням цим органом повноважень щодо захисту інтересів держави, яке виявилось у неподанні апеляційної скарги.

Отже, на переконання прокурора, сама по собі обставина не звернення з апеляційною скаргою у строк встановлений ч. 1 ст. 256 ГПК України автоматично наділяє прокурора повноваженнями на судове представництво такого органу шляхом подання в його інтересах апеляційної скарги.

У той же час орган, в інтересах якого прокурор подав апеляційну скаргу Полтавська обласна рада є третьою особою на стороні відповідача у даній справі - юридичною особою, яка має самостійну процесуальну дієздатність, тобто здатна особисто здійснювати процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (частина 2 статті 44 ГПК України).

Ця процесуальна дієздатність здійснювалась органом місцевого самоврядування у формі звернення до суду у даній справі з апеляційною скаргою на ухвалу суду про затвердження мирової угоди, звернення із заявою про забезпечення позову. Так, ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 27.05.2021 Полтавська обласна рада була залучена до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. Постановою Східного апеляційного господарського суду від 27.05.2021 було задоволено апеляційну скаргу Полтавської обласної ради та скасовано ухвалу Господарського суду Полтавської області від 25.08.2020. Крім того, Полтавська обласна рада займала активну позицію у суді першої інстанції, яку підтримувала у кожному судовому засіданні.

При цьому не звернення з апеляційною скаргою у строк встановлений ч. 1 ст. 256 ГПК України само по собі не свідчить про неналежне здійснення органом місцевого самоврядування захисту інтересів держави, що в розумінні статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дало б прокурору право на представництво цього органу в суді, оскільки вказані обставини не позбавляють уповноважений орган процесуальної дієздатності. А враховуючи положення ч. 2 та 3 ст. 256 ГПК України Полтавська обласна рада не позбавлена права самостійно у встановленому законодавством порядку звернутися з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Полтавської області від 31.08.2021 у справі №917/1150/20.

У даному випадку, вступаючи у справу шляхом подання апеляційної скарги на стороні органу місцевого самоврядування, який здатен самостійно реалізувати свої процесуальні права учасника справи та активно реалізовує їх, прокурор фактично дублює цей орган, надаючи йому у такий спосіб додаткові переваги перед іншою стороною спору, яка натомість опиняється у гірших умовах порівняно з реалізацією процесуальних прав підтримуваним прокурором третьою особою на стороні відповідача.

Колегія суддів наголошує, що дотримання прокурором процедури, встановленої частинами 3, 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", яка повинна передувати зверненню до суду (у цьому випадку з апеляційною скаргою) підлягають з`ясуванню судом незалежно від того, чи має місце факт порушення інтересів держави у конкретних правовідносинах, оскільки недотримання такої процедури унеможливлює розгляд справи за поданою прокурором апеляційною скаргою.

При цьому, саме лише посилання в апеляційній скарзі прокурора на те, що орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження із захисту державних інтересів, без доведення цього відповідними доказами, не є достатнім для прийняття судом рішення в такому спорі по суті, оскільки за змістом абзацу 2 частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом правових підстав для представництва. У той же час відповідний уповноважений орган, виконуючи свої функції, не позбавлений можливості самостійно звернутися до суду з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції з метою захисту інтересів держави.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, наведеною у постановах Верховного Суду, зокрема від 06.08.2019 у справі № 910/6144/18, від 06.08.2019 у справі № 912/2529/18, від 18.08.2020 у справі № 914/1844/18.

Колегія судів також звертається до висновків Великої Палати Верховного Суду у справі № 912/2385/18 (постанова від 26.05.2020) про те, що якщо суд установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави вже після відкриття провадження у справі, то скаргу прокурора слід вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати, а отже наявні підстави для закриття апеляційного провадження відповідно до пункту 2 частини 1 статті 264 ГПК України.

З огляду на не підтвердження судом у даній справі підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі Полтавської обласної ради, апеляційний господарський суд дійшов висновку про закриття апеляційного провадження.

Враховуючи закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора, колегія суддів не розглядає його клопотання про зупинення провадження у даній справі.

Керуючись статтями 234, 235, 264 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,-

УХВАЛИВ:

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою Полтавської обласної прокуратури, поданою в інтересах держави в особі Полтавської обласної ради на рішення Господарського суду Полтавської області від 31.08.2021 у справі №917/1150/20.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення. Порядок і строки її оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.О. Крестьянінов

Суддя О.В. Плахов

Суддя В.О. Фоміна