19.01.2022Справа № 910/9037/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В., за участю
секретаря судового засідання Кучеренко А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Державного підприємства «Національний центр Олександра Довженка» про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат у справі №910/9037/21
За позовом Державного підприємства «Національний центр Олександра Довженка»
до Приватного підприємства фірми «Абсолют-Холдінг»
третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Регіональне відділення Фонду державного майна по місту Києву
третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Міністерство культури та інформаційної політики України
про стягнення 6817534,82 грн
Представники учасників справи:
від позивача: не з`явився;
від відповідача: Груба Д.І.;
від третьої особи-1: Михайлов В.В.;
від третьої особи-2: Олексієнко В.М.
Державне підприємство "Національний центр Олександра Довженка" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства фірми "Абсолют-Холдінг" (далі - відповідач) про стягнення 6817534,82 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення умов договору оренди №41 від 04.07.1994 (в редакції від 01.03.1999) та додаткового договору №3835 від 21.05.2007 не здійснив повної та своєчасної сплати орендної плати, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 6817534,82 грн.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.06.2021 відкрито провадження у справі №910/9037/21 за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі та залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Регіональне відділення Фонду державного майна по місту Києву (далі - третя особа-1).
В судовому засіданні 27.07.2021 суд, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 ГПК України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, зокрема, про задоволення клопотання позивача та залучення Міністерства культури та інформаційної політики України в якості третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.12.2021 провадження у справі в частині стягнення 1791196,90 грн основного боргу закрито на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з відсутністю предмета спору; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

При цьому, позивачем було подано заяву про те, що розрахунок витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, буде поданий до суду в порядку частини 8 статті 129 ГПК України.

У встановлений відповідно до частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України строк від позивача надійшла заява про стягнення понесених витрат на оплату правничої допомоги та надані докази їх понесення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.12.2021 призначено розгляд заяви Державного підприємства «Національний центр Олександра Довженка» про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат у даній справі в судовому засіданні.

В судовому засіданні 19.01.2022 треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача подану заяву залишили на розсуд суду. В свою чергу, відповідач заперечив проти заявлених витрат на професійну правничу допомогу з підстав їх необґрунтованості та недоведеності поважності причин подання доказів після прийняття рішення.

В той же час, позивач у судове засідання не з`явився, втім подав клопотання про розгляд заяви без його участі.

Частиною 4 статті 244 ГПК України унормовано, що у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

За таких обставин, враховуючи, що позивачем подано клопотання про розгляд заяви без його участі, суд на місці постановив розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення у справі №910/9037/21 проводити за його відсутності.

Приписами частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

В той же час, враховуючи встановлені приписами ст. 238 Господарського процесуального кодексу України вимоги до змісту рішення суду та визначений у ст. 240 Господарського процесуального кодексу України порядок проголошення судового рішення, вбачається, що у разі якщо учасник справи в порядку ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України до закінчення судових дебатів у справі заявив про намір подати протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду докази на підтвердження розміру судових витрат, суд, після надходження відповідних доказів від учасника справи, може вирішити питання щодо розподілу судових витрат не інакше як шляхом ухвалення додаткового рішення.

Частиною 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Як вбачається з рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2021 у справі №910/9037/21 судом не було вирішено питання про розподіл судових витрат, понесених позивачем під час розгляду даної справи на оплату послуг професійної правничої допомоги, оскільки представник позивача скористався своїм правом на подання таких доказів протягом 5 днів після ухвалення рішення суду у даній справі у порядку ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (ч. 3 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України).

Як вбачається з поданого клопотання, позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати у розмірі 18000,00 грн на професійну правничу допомогу.

За приписами частини 1, 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 статті 126 ГПК України закріплено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачем надано копії договору про надання правничої допомоги №01/02/2021-01 від 01.02.2021, укладеного між Адвокатським об`єднанням «Ліа Параграф» (далі - адвокат) та Державним підприємством «Національний центр Олександра Довженка» (далі - клієнт), розрахунку №4 від 24.05.2021, що є додатком до договору, акту виконаних робіт №4 від 26.05.2021, платіжного доручення №11866 від 18.06.2021 на суму 21000,00 грн з призначенням платежу «оплата за надання послуг правничої допомоги зг. розрахунку №4 від 24.05.2021», ордер серії АА1108217 від 26.05.2021 виданий Адвокатським об`єднанням «Ліа Параграф» на ім`я адвоката Крижанівської О.М., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КВ №2637 від 18.06.2019.

За умовами пункту 1 договору про надання правничої допомоги №01/02/2021-01 від 01.02.2021 (далі - договір), адвокат надає правничу допомогу клієнтові з приводу представництва та захисту його інтересів, зокрема, у судах усіх інстанцій, а саме: місцевих загальних, місцевих господарських, місцевих адміністративних, апеляційних загальних, апеляційних господарських, апеляційних адміністративних судах, у Верховному Суді при розгляді цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення місцевими, апеляційними, касаційними судами.

У пункті 2 договору визначено, що для його виконання клієнт надає адвокату наступні повноваження на: подання заяв, заперечень, пояснень, запитів, клопотань; ознайомлення з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії з документів, долучених до справи; одержання копій рішень, ухвал, постанов; прийняття участі у судових засіданнях та виконавчих провадженнях; подання доказів, прийняття участі у дослідженні доказів, задавання питань іншим особами, які беруть участь у справі, а також свідкам, експертам, спеціалістам, заявлення клопотань та відводів, подання усних та письмових пояснень, подання своїх доводів, міркувань, заперечень проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб, ознайомлення з журналом судового засідання, робити з нього копії, подання письмових зауважень з приводу його неправильності чи неповноти, прослуховування запису фіксування судового засідання технічними засобами, робити з нього копії; подавання письмових зауважень з приводу його неправильності чи неповноти, оскарження рішень і ухвал суду, постанов, протягом усього часу розгляду справи зміну підстав або предмету позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, відмови від позову, визнання позову повністю або частково, пред`явлення зустрічного позову, укладення мирової угоди; підписання і подання від імені клієнта будь-які документів, у тому числі заяв, скарг та відзиву на заяви, отримання необхідних документів.

Пунктом 6 договору визначено, що вартість адвокатських послуг та терміни за цим договором узгоджуються сторонами та зазначаються у відповідних додатках до даного договору, які є невід`ємною його частиною.

Так, у розрахунку №4 від 24.05.2021, що є додатком №5 до договору, сторони визначили обсяг наданих послуг правничої допомоги вартістю 18000,00 грн, вказаних у пункті 1 та 2 договору, а саме опрацювання та підготовка позовної заяви в інтересах Державного підприємства «Національний центр Олександра Довженка» про стягнення заборгованості з орендної плати.

На виконання умов укладеного договору, за актом виконаних послуг №4 від 26.05.2021, що підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками, адвокатське об`єднання «Ліа Параграф» в особі адвоката Крижанівської О.М. надано правничу допомогу з опрацювання та підготовки позовної заяви в інтересах Державного підприємства «Національний центр Олександра Довженка» про стягнення заборгованості з орендної плати вартістю 18000,00 грн. До якості та обсягу наданих юридичних послуг адвокатом у клієнта претензій не має.

За платіжним дорученням №11866 від 18.06.2021 з призначенням платежу « оплата за надання послуг правничої допомоги зг. розрахунку №4 від 24.05.2021» клієнт перерахував адвокатському об`єднанню «Ліа Параграф» кошти у розмірі 21000,00 грн.

Втім позивач вказує про понесення адвокатських витрат у розмірі 18000,00 грн за надану правничу допомогу за опрацювання та підготовку позовної заяви в інтересах Державного підприємства «Національний центр Олександра Довженка» про стягнення заборгованості з орендної плати.

Судом встановлено, що Крижанівська Олеся Миколаївна є адвокатами в розумінні Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», що підтверджується інформацією, розміщеною на офіційному веб-сайті Національної асоціації адвокатів України.

За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Разом із тим згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).

Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

В той же час, Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19 зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Тобто, «суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони» та «суд має право зменшити суму судових витрат, встановивши їх неспіврозмірність, незалежно від того, чи подавалося відповідачами відповідне клопотання» не є тотожними за своєю суттю, що фактично відповідає висновку викладеному у вищевказаній постанові.

При цьому, у постанові від 05.10.2021 у справі №907/746/17 колегія суддів Верховного Суду акцентувала увагу на тому, що висновки судів про часткову відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав не пов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання учасника справи про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У такому разі, суди мають таке право відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України та висновків об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду про те, як саме повинна застосовуватися відповідна норма права.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу. Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Окрім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", рішення у справі "Баришевський проти України", рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України", рішення у справі "Двойних проти України", рішення у справі "Меріт проти України").

Отже, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до положень ст. 126, 129 Господарського процесуального кодексу України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи та витрачений адвокатом час.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норми права викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18.

При цьому, згідно із частиною першою статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно зі статтею 74 Господарського процесуального кодексу України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статей 76- 79 Господарського процесуального кодексу України.

Так, відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Оцінивши надані позивачем докази на підтвердження понесення адвокатських витрат за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді їх в сукупності, суд дійшов висновку про доведеність надання адвокатом адвокатського об`єднання "Ліа Параграф" Крижанівською О.М. правової допомоги Державному підприємству «Національний центр Олександра Довженка» саме в межах розгляду справи №910/9037/21.

При цьому, відповідач в усному клопотанні про зменшення витрат на правову допомогу заперечив проти їх відшкодування у заявленому розмірі, посилаючись на те, що докази на підтвердження їх розміру позивачем подані після проголошення рішення, однак самі ці докази були наявні у нього на момент подання позовної заяви, що вбачається з дат їх створення, а тому така заява має бути залишена без розгляду.

Згідно приписів частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Отже, у сторони наявне право для подання доказів понесення витрат на правничу допомогу або до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, а відтак подання таких доказів після прийняття рішення є правом сторони, що спростовує твердження відповідача про наявність підстав для залишення вказаної заяви без розгляду.

Приймаючи до уваги наведене вище в сукупності, з огляду на спірні правовідносини, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду позивачем документів, їх значення для вирішення спору, з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) і розумності їхнього розміру та зважаючи на висновки суду про часткову обґрунтованість позовних вимог, суд прийшов до висновку про необхідність покладення на відповідача витрат позивача на правову допомогу у розмірі 4000,00 грн.

Керуючись статтями 129, 130, 221, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Стягнути з Приватного підприємства фірми «Абсолют-Холдінг» (03040, м. Київ, вул. Васильківська, буд. 1; ідентифікаційний код 14370964) на користь Державного підприємства «Національний центр Олександра Довженка» (03040, м. Київ, вул. Васильківська, буд. 1; ідентифікаційний код 22928085) судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 (чотири тисячі) 00 коп.

2. Видати наказ позивачу після набрання додатковим рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржено до апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст додаткового рішення суду складено та підписано 02.02.2022.

Суддя Т.В. Васильченко