ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2022 р. Справа № 917/1430/21

Суддя господарського суду Полтавської області Білоусов С. М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Гала - Юг", вул. Садова, буд.1, с. Інженерне, м. Херсон, Херсовська область, 73000,

до Фізичної особи-підприємця Кладченко Аліни Валентинівни, АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Гала - Юг" звернулося до господарського суду Полтавської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Кладченко Аліни Валентинівни про відшкодування заподіяних збитків за договором транспортно-експедиційних послуг на суму 723 699,85 грн.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що внаслідок неналежного виконання своїх зобов`язань за договором-заявкою транспортно-експедиційних послуг № 12170 від 07.07.2021 року відповідач заподіяв позивачу збитки у розмірі 723 699,85 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.09.2021 року позовну заяву передано на розгляд судді Білоусову С.М.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 15.09.2021 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу для усунення недоліків позовної заяви 5-денний строк з дня вручення даної ухвали.

Після усунення обставин, які стали підставою для залишення позову без руху, ухвалою суду від 24.09.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №917/1430/21, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

18.10.2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву від 13.10.2021 року (вх. № 11452), у якому він просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, оскільки позивач не довів наявність в діях ФОП Кладченко А.А. протиправної поведінки, що призвело до понесення ним збитків.

До відзиву на позовну заяву відповідач залучив клопотання у якому, з метою ефективного захисту прав і законних інтересів сторін та дотримання завдань господарського судочинства, просить суд розглядати справу № 917/1430/21 за правилами загального позовного провадження.

26.10.2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив від 22.10.2021 року (вх. № 11813), у якій заперечує проти доводів викладених у відзиві та просить суд позовні вимоги задовольнити повністю.

05.11.2021 року від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив за вх. № 12196, у яких останній заперечує проти доводів позивача та просить в позові відмовити.

Крім того, 05.11.2021 року відповідач надіслав клопотання про витребування доказів (вх. № 12197), у якому просить витребувати у ТОВ "Сандора" та позивача - ТОВ "Гала - Юг" додаткові докази.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 09.11.2021 року відмовлено в задоволенні клопотання Фізичної особи-підприємця Кладченко Аліни Валентинівни про розгляд справи за правилами загального позовного провадження; постановлено здійснювати розгляд справи № 917/1430/21 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) та витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю "Гала - Юг" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Сандора" додаткові докази.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 ГПК України дане рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі наявні у справі докази, суд встановив наступне.

07.07.2021 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Гала - Юг" на сайті "Ларді-Транс" (https://lardi-trans.com) розміщено оголошення про пошук перевізника для перевезення вантажу (молочної продукції) спеціальним автотранспортом з с. Вишневе, вул. Промислова, 7, Київської області до м. Дніпро, просп. Богдана Хмельницького, 122 (АТБ).

В процесі телефонних переговорів між позивачем та відповідачем було досягнуто усні домовленості з приводу зазначеного перевезення та о 11-18 год. на електронну пошту відповідача від позивача надійшов Разовий договір-заявка № 12170 від 07.07.2021 року (договір-заявка).

Вантажовідправником продукції, що перевозилася являється ТОВ "Сандора", з яким у позивача ТОВ "Гала-Юг" укладено договір №U №SD-21-956 про перевезення вантажів та транспортно-експедиційне обслуговування від 28.03.2021 року (договір №U №SD-21-956).

Предметом договору № U №SD-21-956 є встановлення порядку взаємовідносин, що виникають між сторонами при плануванні, здійсненні перевезень вантажів у міжміському автомобільному сполученні і порядок розрахунків по цих перевезеннях між вантажовідправникам (замовником) та перевізником (експедитором). Згідно умов якого перевізник (Експедитор) - позивач виконує перевезення і транспортно-експедиційне обслуговування перевезень за заявкою вантажовідправника (Замовника) своїм транспортом або найнятим ним у третіх осіб для виконання своїх зобов`язань.

За умовами разового договору-заявки замовник (позивач) доручив, а виконавець (відповідач) взяв на себе обов`язок здійснити перевезення вантажу (молочної продукції) за маршрутом: с. Вишневе, вул. Промислова, 7, Київської області - м. Дніпро, просп. Богдана Хмельницького, 122 (АТБ).

Відповідач неналежним чином виконав свої зобов`язання під час доставки товару, а саме: не дотримався вимог з перевезення молочної продукції, порушив температурний режим та затримав термін перевезення, що призвело до псування продукції. У зв`язку з чим позивач поніс збитки.

З метою досудового врегулювання спору ТОВ "Гала - Юг" 12.08.2021 року надіслало ФОП Кладченко А.В. претензію за № 115 у якій просило в 10 (десятиденний) термін перерахувати суму заподіяних збитків при перевезенні у розмірі 723 699,85 грн.

Відповідач на претензію жодним чином не відреагував, понесені збитки не сплатив, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заподіяних збитків за договором транспортно-експедиційних послуг у розмірі 723 699,85 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

На підставі разового договору-заявки № 12170 від 07.07.2021 року позивач доручив, а відповідач зобов`язався здійснити перевезення вантажу (молочної продукції) за маршрутом: с. Вишневе, вул. Промислова, 7, Київської області - м. Дніпро, просп. Богдана Хмельницького, 122 (АТБ).

На виконання умов договору-заявки відповідачем забезпечено подачу автомобіля Renault з рефрижератором напівпричепом Lamberet на завантаження о 17-00 год. 07.07.2021 року за адресою: вул. Промислова, буд. 7, м. Вишневе, Києво-Святошинського району. Згідно з договором №U №SD-21-956 завантаження мало відбутися до 18-00 год. 07.07.2021 року.

Завантаження вантажу розпочалося о 01:40 годині 08.07.2021 року та тривало до 02-55 год. 08.07.2021 року. З території заводу автомобіль відповідача виїхав о 03:00 годині 08.07.2021 року. Згідно графіка з планом завантажень доставка вантажу на вивантаження мала відбутися з 10-00 до 12-00 години 08.07.2021 року, проте через затримку завантаження Вантажовідправником на 9 годин, доставка вантажу до 12-00 години 08.07.2021 стала неможливою. О 13:05 годині 08.07.2021 року автомобіль з вантажем в`їхав у м. Дніпро. На територію складів ТОВ "АТБ-Маркет" за адресою: м. Дніпро, проспект Богдана Хмельницького, буд.122 заїхав та зареєструвався о 14:05 години 08.07.2021 року. На вивантаження водій був запрошений об 15:20 годині 08.07.2021 року. Під час перевезення вантажу фіксування температури всередині рефрижератора протягом усього часу перевезення відбувалося за допомогою реєстратора температури (термописця). Маршрут автомобіля підтверджується доказами, залученими до відзиву на позов, а саме: роздруківками з СКТ "Глобус" (система GPS-моніторингу транспорту).

У відповідності до пункту 28.4 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363 (Правила № 363), вантажовідправник зобов`язаний передати інформацію вантажоодержувачу про орієнтовні строки доставки йому вантажу. Якщо строк доставки вантажу припадає на неробочий день, вантажоодержувач повинен забезпечити приймання вантажу у такий день.

При неможливості здати вантаж вантажоодержувачу внаслідок причини, яка не залежить від Перевізника, він повинен повідомити про це Замовника, який зобов`язаний дати йому розпорядження про іншого вантажоодержувача в обумовлені Договором строки. При неодержанні такого розпорядження, а також при неможливості доставити вантаж до нового місця призначення Перевізник повертає вантаж Замовнику (пункт 28.5 Правил № 363).

Стосовно обов`язку водія робити відмітки температури продукції в дорозі, суд зауважує, що оскільки вантаж був опломбований Вантажовідправником, то температурний режим товару під час його перевезення фіксував термописець, роздруківка з якого наявна в матеріалах справи. Крім того, згідно з договором-заявкою, водій транспортного засобу є повноважним представником виконавця з питань прийняття вантажу до перевезення, здійснення перевезення та передачі вантажу вантажоодержувачу. Водій, що керував автомобілем відповідача, не є уповноваженим представником ТОВ "Гала-Юг" на здійснення контролю температурного режиму товару (як під час прийняття вантажу, так і під час його перевезення).

У відповідності до п. 10.10 Правил № 363, за домовленістю сторін водій може виконувати обов`язки супровідника вантажів (експедитора), але такі домовленості між позивачем та відповідачем, відсутні, доказів їх наявності позивачем не надано.

У відповідності до п. 13 Правил № 363, у пунктах призначення вантажоодержувач має право при прийманні вантажів перевірити їх масу, кількість місць і стан у випадку, зокрема, прибуття швидкопсувних вантажів з порушенням терміну доставки або з порушенням встановленого цими Правилами температурного режиму при перевезенні.

В разі, якщо при виявленні недостачі, ушкодження або зіпсування вантажів, Перевізник i вантажовідправник або вантажоодержувач не дійшли згоди у визначенні їх причин i суми, на яку зменшилась вартість вантажу, на вимогу перевізника, вантажовідправника чи вантажоодержувача проводиться експертиза в бюро товарних експертиз або іншими компетентними організаціями чи фізичними особами.

Експертиза проводиться у присутності представників перевізника і замовника. Результати експертизи оформляються актом. Акт експертизи підписується експертами й особами, які були присутні при проведенні експертизи.

Згідно п. 15 Правил № 363, у разі зіпсуття або пошкодження вантажу, а також у разі розбіжностей між Перевізником і вантажовідправником (вантажоодержувачем) обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актом, що може бути складений у паперовій або електронній формі, за формою, що наведена в додатку 4 до вказаних Правил.

Перевізник, вантажовідправник і вантажоодержувач засвідчують в акті такі обставини:

а) невідповідність між найменуванням, масою і кількістю місць вантажу в натурі і тими даними, які зазначені у товарно-транспортній накладній;

б) порушення або відсутність пломб на кузові автомобіля або контейнері;

в) простій автомобіля у пунктах вантаження і розвантаження понад встановлені норми часу;

г) інші обставини (пошкодження упаковки, вантажу), які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності сторін.

Записи в акті засвідчуються підписами вантажовідправника (вантажоодержувача) і водія. Односторонні записи в акті як вантажовідправника (вантажоодержувача), так і водія вважаються недійсними.

Жодна із сторін не має права відмовитись від підписання акта. У разі незгоди зі змістом акта кожна із сторін має право викласти в ньому свою думку в рядку "Особливі відмітки" і засвідчити її підписом.

При відмові від складання акта або від внесення записів у товарно-транспортну накладну у випадках недостачі, псування або ушкодження вантажу акт складається за участю представника незацікавленої сторони.

Для засвідчення складання акта на вільному місці зворотного боку товарно-транспортної накладної зазначається дата складання і про що складений акт (наприклад: "Про недостачу місць", "Про порушення пломби" та ін.).

Судом встановлено, що акту, передбаченого пунктом 15 Правил № 363 та у якому уповноваженими особами було б зафіксовано будь-які обставини, які б свідчили про порушення з боку відповідача, позивачем не надано.

Крім того, не надано акту експертизи, складеного уповноваженою особою, якою б було встановлено зіпсування вантажу.

До того ж позивачем не надано належних доказів того, що при прийомі вантажу представниками вантажоодержувача ТОВ "АТБ-Маркет" проводилось вимірювання температури в будці рефрижератора та температури продукції відразу після її відкриття.

Фото з результатами замірів температури, які додані до позовної заяви, не є належними та допустимими доказами, оскільки з них неможливо ідентифікувати а ні місце, а ні час проведення вимірювання температури.

Крім того, електронне листування про повернення вантажу через порушення температурного режиму з додатками (фото з результатами замірів температури) за 08.07.2021 року між працівниками ТОВ "Сандора" відбулося раніше (о 13:32 год.), ніж автомобіль відповідача заїхав на територію складів ТОВ "АТБ-Маркет" за адресою: м. Дніпро, проспект Богдана Хмельницького, буд.122 (о 14:05 год. 08.07.2021 року).

Стосовно залученого до матеріалів справи акту про виявлення невідповідностей № 15 від 08.07.2021 року суд зауважує, що копія даного документу була надана позивачем на виконання вимог ухвали господарського суду від 09.11.2021 року. Щодо місцезнаходження оригіналу цього документу позивач пояснень не надає.

Найменування товару в акті про виявлення невідповідностей № 15 від 08.07.2021 року не співпадають з найменуваннями товару у видаткових накладних, зокрема, у видатковій накладній: "Десерт Машенька смачний 5%, 140 гр. + шоколадні кульки 15 гр.", а у акті № 15 "Десерт сирковий 140 гр. +15 гр. Смачненький Машенька зі злаковими".

Детальний опис виявлених невідповідностей в зазначеному акті відсутній, як відсутня посада та місце роботи стороннього представника, інформація про складання даного акту не зафіксована в первинних документам (ТТН).

Як стверджує відповідач - ні даний акт, ні будь-які інші акти вантажоодержувачем ТОВ "АТБ-Маркет" в присутності водія не складалися. Як і не надано суду копії даного акту з підписами Вантажовідправника ТОВ "Сандора". Тому, даний документ, без підпису двох сторін, не можна вважати належним та допустимим доказом.

Суд зазначає, що твердження позивача про те, що в ТТН є підписи уповноважених осіб: вантажовідправника, вантажоодержувача та водія, не відповідає дійсності, оскільки підпис вантажоодержувача ТОВ "АТБ-Маркет" в ТТН відсутній.

До того ж, вантажоодержувач ТОВ "АТБ-Маркет" відповіді на запити позивача і відповідача не надав, тому у суду належних доказів в обґрунтування причини повернення товару вантажоодержувачем ТОВ "АТБ-Маркет" немає.

Вантажовідправник ТОВ "Сандора" про причини повернення вантажу посилається на внутрішню електронну переписку між працівниками ТОВ "Сандора" від 08.07.2021 року, яка не підтверджує факту пошкодження товару відповідачем та не містить доказів складання акту про порушення температурного режиму уповноваженими представниками вантажоодержувача ТОВ "АТБ-Маркет".

Крім того, ТОВ "Сандора" вимоги ухвали господарського суду Полтавської області від 09.11.2021 року не виконало, жодних документів чи пояснень станом на дату розгляду справи не надало.

Як вбачається з позовної заяви і не заперечується позивачем, вказівку про повернення вантажу вантажовідправнику відповідач отримав від працівника відділу логістики ТОВ "Гала-Юг", у зв`язку з чим 09.07.2021 року транспортний засіб відповідача прибув за адресою: вул. Промислова, буд. 7, м. Вишневе Києво-Святошинського району Київської області, де відбувався процес приймання-передачі повернутої продукції згідно з ТТН № 356881, № 356888, № 009715 від 08.07.2021 року.

Копії листа або претензії за підписом уповноваженої особи вантажоодержувача ТОВ "АТБ-Маркет" (на які посилається позивач) про повернення продукції із зазначенням причин повернення та доказами, які б підтверджували ці причини позивачем суду не надано.

Вся продукція прийнята вантажовідправником назад, про що свідчать підписи комірника та водія в ТТН та відмітка про складання акту 09/07 від 09.07.2021 року у м. Вишневе Київської області вантажовідправником ТОВ "Сандора" під час приймання провернутої продукції, згідно з яким у 9 найменувань продукції у кількості 17 562 штуки, масою 2571, 48 кг на суму 201 278, 90 грн. було виявлено відхилення температури до +1,50 С, вся ж інша продукція відповідала нормам зберігання. Відмітка про псування продукції, неможливість її реалізації, необхідність списання, і утилізації (чи її частини) відсутня. Також у даному акті відсутня інформація, у який саме спосіб та якими засобами контролю, технічними чи іншими засобами встановлено невідповідність нормам зберігання.

Судом встановлено, що згідно з листом "Контрольних перевірок температури в кузові транспортного засобу" від 08.07.2021 року, який було складено під час завантаження продукції, заміри температури продукції проводилися вибірково і в зазначеному листі жодного найменування продукції, про яку йдеться в акті № 09/07 невідповідності продукції від 09.07.2021 року немає. Тому, встановити температуру продукції, яка була виготовлена 08.07.2021 року (безпосередньо перед завантаженням) та застрейчована плівкою неможливо.

Крім того, частина продукції, що зазначена у листі "Контрольних перевірок температури в кузові транспортного засобу" від 08.07.2021 року (кефір т.м. "Словяночка", ряжанка т.м. "Словяночка", коктейль кисломолочний йогуртний "Чудо", йогурт натуральний т.м. "Словяночка", сметана т.м. "Словяночка", творог т.м. "Словяночка", сирки солодкі т.м. "Словяночка") транспортним засобом відповідача 08.07.2021 за даним маршрутом не перевозилась, що підтверджується видатковою накладною від 08.07.2021 року № СА-КИ/РНв-356881 та видатковою накладною від 08.07.2021 року № СА-КИ/РНв-356888.

Суд зауважує, що у листі "Контрольних перевірок температури в кузові транспортного засобу" від 08.07.2021 року зроблено виправлення температури, лист виписаний двома різними почерками, інформація про наявність даного листа в супровідних документах в ТТН відсутня.

Крім того, суд зазначає, що безпосередньо документ "Повідомлення про утилізацію" від 13.07.2021 року не містить відомостей про: адресата, підписанта (відсутня посада, ім`я та прізвище), вхідну реєстрацію.

Стосовно утилізації продукції, суд зазначає наступне. Згідно "Повідомлення про утилізацію повернутої продукції" від 13.07.2021 року утилізація мала відбуватися згідно Акту 09/07 від 09.07.2021 року, у відповідності до якого 9 найменувань продукції мали незначні відхилення температури від норми (до 1,50 С), а вся інша продукція відповідала нормам зберігання.

Проте, як вбачається з претензії № 10-05-1054 від 29.07.2021 року, 14.07.2021 року замовником ТОВ "САНДОРА" було вирішено утилізувати всю продукцію, що перевозилась згідно ТТН від 08.07.2021 року № СА-КИ/РНв-356888, ТТН від 08.07.2021 року № СА-КИ/РНв-356881, ТТН від 08.07.2021 року № СА-КИ/МЛА-009715. Підтверджуючих документів (актів лабораторних досліджень, експертизи, фотографій, актів списання зіпсованої продукції чи будь-яких доказів), відповідно до яких було прийнято рішення про утилізацію, позивач в якості доказів суду не надав.

Суд звертає увагу, що у претензії № 10-05-1054 від 29.07.2021 року, яка надіслана власником товару (ТОВ "Сандора") позивачу (ТОВ "Гала - Юг") вказано, що перевізник (ТОВ "Гала - Юг") повернув замовнику (ТОВ "Сандора") неякісну продукцію на суму 695 334,06 грн. згідно акту прийняття-передачі від 14.07.2021 року. Проте, вказаний акт прийняття-передачі від 14.07.2021 року являється документом про передачу вже списаної продукції, яка передавалася від ТОВ "Сандора" до ТОВ "Українська утилізаційна компанія" 14.07.2021 року. Процес повернення продукції замовнику (ТОВ "Сандора") відбувався 09.07.2021 року, про що свідчить акт № 09/07 від 09.07.2021 року та відповідні відмітки в ТТН. ТОВ "Сандора" у своїй претензії № 10-05-1054 від 29.07.2021 року на акт № 09/07 від 09.07.2021 року не посилається.

Відповідно до доказів, що надані суду позивачем, 14.07.2021 року вантажовідправником ТОВ "Сандора" за актом № 11 приймання-передачі відходів (продукти харчові зіпсовані, прострочені (продукти молочні)), які списані і підлягають оброблянню та утилізації) за кількістю передано ТОВ "Українська утилізаційна компанія" продукти харчові зіпсовані, прострочені (продукти молочні) у кількості 10 277,46 кг.

Згідно акту прийняття-передачі списаної продукції від 14.07.2021 року ТОВ "Сандора" передала ТОВ "Українська утилізаційна компанія" продукції у кількості 51 054 штук вагою 10 277,46 кг, що по сумі складає 695 334,06 грн.

Суд зауважує, що у жодному з вказаних актів не вказано причини зіпсування та списання товару, а саме - недотримання температурного режиму при перевезенні. Крім того, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що списано та утилізовано було саме ту продукцію, яка перевозилась відповідачем згідно ТТН від 08.07.2021 року № СА-КИ/РНв-356888, ТТН від 08.07.2021 року № СА-КИ/РНв-356881, ТТН від 08.07.2021 року № СА-КИ/МЛА-009715, видаткової накладної від 08.07.2021 року № СА-КИ/РНв-356881, видаткової накладної від 08.07.2021 року № СА-КИ/РНв-356888, оскільки з Акт № 11 від 14.07.2021 року (за кількістю) та Акт прийняття-передачі списаної продукції від 14.07.2021 року даний факт не підтверджують.

Так само позивачем не надано доказів про належні умови зберігання продукції, що перевозилась, у період з 09.07.2021 року (з моменту як її було прийнято вантажовідправником) по 14.07.2021 року (до моменту її утилізації).

У відповідності до ст. 920 ЦК України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

У пункті 8 статті 16 ЦК України зазначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

За змістом статті 216 Господарського кодексу України (далі - ГК України) учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності (частина 2 статті 218 ГК України).

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За загальним правилом особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина 1 статті 22, стаття 611, частина 1 статті 623 ЦК України).

Відповідно до статті 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

При цьому обов`язок доведення факту протиправної поведінки, розміру завданих збитків та прямого причинного зв`язку між порушенням зобов`язання і збитками покладається на позивача.

Згідно зі статтею 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Таким чином, збитки є наслідками неправомірної поведінки, дії чи бездіяльності особи, яка порушила права або законні інтереси іншої особи, зокрема невиконання або неналежне виконання установлених вимог щодо здійснення господарської діяльності, господарське правопорушення, порушення майнових прав або законних інтересів інших суб`єктів тощо.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; наявність збитків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Відсутність хоча б одного з перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Ураховуючи положення статті 74 ГПК України, саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Натомість відповідачу потрібно довести відсутність його вини у завданні збитків позивачу.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди (аналогічну правову позицію викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.04.2020 року у справі № 904/3189/19).

Вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків, господарський суд повинен з`ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності. Позивач повинен довести факт заподіяння йому збитків та їх розмір. При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення зобов`язань.

При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється поза межами конкретного випадку, і, відповідно, поза межами юридично значимого зв`язку.

Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, посилається на те, що відповідачем було порушено температурний режим перевезення, проте умовами договору-заявки жодних особливих умов, як то температурний режим перевезення вантажу чи граничний час розвантаження не передбачений. Жодних відміток, про температурний режим, перевезення швидкопсувних вантажів в ТТН також немає, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи. Таким чином, суд зазначає, що саме позивачем було порушено умови договору-заявки в частині дати та часу завантаження і вивантаження автомобіля.

В свою чергу, у відповідності до пункту 2.3 договору № U № SD-21-956, перевізник виконує перевезення (транспортно-експедиційне обслуговування перевезень за заявкою вантажовідправника своїм транспортом або найнятим ним у третіх осіб для виконання своїх зобов`язань, але в будь-якому разі при виконанні своїх зобов`язань перевізник несе перед вантажовідправником повну відповідальність за діяльність ним залучених третіх осіб.

Згідно пункту 3.4 договору № U №SD-21-956 перевізник відповідає, як автотранспортне підприємство-перевізник за схоронність вантажу з моменту прийняття його до перевезення і до видачі його вантажоодержувачу.

Відповідно до пункту 3.5 договору № U №SD-21-956 у випадку виконання перевезень молочної продукції попередньо відправляється графік в електронному вигляді з планом відвантажень на один тиждень на електронну пошту перевізника.

Обов`язком перевізника пунктом 5.2 договору № U №SD-21-956 передбачено забезпечення дотримання відповідного температурного режиму в транспортному засобі, відповідно до вказівок вантажовідправника, що містяться в заявці або в дорученні перевізнику. Якщо інше не зазначено в заявці вантажовідправника та/або в дорученні вантажовідправника перевізнику, перевезення вантажів може здійснюватися без дотримання температурного режиму.

Позивачем не надано доказів отримання ним від замовника (Вантажовідправника) заявки та/або доручення про забезпечення дотримання відповідного температурного режиму в транспортному засобі та графіку з планом відвантажень товару. Таких особливих умов не міститься і в договорі-заявці.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 ГПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

На позивача покладається обов`язок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, а саме щодо встановлення температурного режиму у Заявці.

Пункт 3 частини 1 статті 129 Конституції України пов`язує змагальність сторін зі свободою в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Змагальність сторін - це встановлена законом можливість реалізації та практична реалізація наданих їм процесуальних прав при безумовному виконанні покладених на них процесуальних обов`язків на всіх стадіях судового процесу за участю компетентного суду.

Переконливість кожного доказу доводиться у змагальній процедурі безпосередньо перед тим складом суду, який дає цьому доказу юридично значущу оцінку.

У позовній заяві позивач посилається також на безумовну вину перевізника, оскільки діє презумпція вини зобов`язаної сторони, при цьому не врахувавши, що за приписами ст. 924 ЦК України, перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Зазначена норма передбачає принцип винності в разі відповідальності перевізника за втрату, нестачу, псування й ушкодження вантажу, який є загальним для всіх видів транспорту. Перевізник несе відповідальність за нестачу, втрату, псування й ушкодження вантажу лише у випадках, коли він винен у несхоронності вантажу. При цьому обов`язок доведення своєї невинуватості лежить на ньому.

Перевізник несе відповідальність, якщо не доведе, що втрата, псування й ушкодження вантажу відбулися внаслідок обставин, яким він не міг запобігти чи усунення яких від нього не залежало, зокрема внаслідок вини перевізника чи відправника вантажу; особливих природних властивостей перевезеного вантажу; недоліків тари й пакування, яких не можна було встановити шляхом зовнішнього огляду при прийманні вантажу до перевезення й інших обставин, передбачених законом.

Пошкодження вантажу - це зміна його фізичних властивостей (механічні поломки, дефекти, бій); нестача вантажу - доставка вантажу одержувачу в меншій кількості, ніж оголошено до перевезення.

Крім того, він також зобов`язаний доставити вантаж чи багаж у пункт призначення і видати його уповноваженій особі.

Проте, як вбачається із доказів, які додано до позовної заяви та самим позивачем не спростовується, автомобіль відповідача не завершив доставку вантажу, оскільки позивач дав вказівку повернути товар вантажовідправнику - ТОВ "Сандора".

Однак, водій, що керував автомобілем відповідача не є уповноваженим представником перевізника на здійснення контролю температурного режиму товару та позивач не надавав йому повноважень на підписання акту перевірки температурного режиму. Доказів протилежного позивачем не надано.

Позивачем не надано жодних актів лабораторних досліджень чи будь - яких належних доказів, які б складалися вантажоодержувачем ТОВ "АТБ-МАРКЕТ" і які б дали можливість встановити дійсність пошкодження вантажу (причини його псування) та фіксацію його температурного режиму та згідно яких було повернуто продукцію. Також позивачем не надано підтверджуючих документів (актів лабораторних досліджень, експертизи, фотографій, актів списання зіпсованої продукції чи будь-яких належних доказів), що були складені вантажовідправником ТОВ "САНДОРА", де вказані причини зіпсування та списання товару, а саме - недотримання температурного режиму при перевезенні, відповідно до яких було прийнято таке рішення про утилізацію всієї продукції, що перевозилась. Крім того, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що списано та утилізовано було саме ту продукцію, яка перевозилась відповідачем.

Таким чином, подані докази достеменно не підтверджують факт пошкодження товару, а отже, підстави стверджувати про те, що позивач поніс збитки у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків як перевізника в частині дотримання температурного режиму відсутні, позивачем не надано доказів наявності у відповідача протиправної поведінки, що призвело до понесення позивачем збитків.

За наведених обставин, у суду відсутні правові підстави для відшкодування позивачу за рахунок відповідача збитків за договором транспортно-експедиційних послуг у розмірі 723 699,85 грн.

Згідно із п. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення заявленої суми з відповідача, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Згідно п. 2 ч. 4 ст. 129 ГПК України судові витрати, у разі відмови в позові, покладаються на позивача.

Враховуючи відмову у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити повністю.

2. Копії рішення надіслати учасникам справи в порядку, встановленому статтею 242 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України). Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Білоусов С. М.