ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2022 р. Справа № 917/451/21

Суддя господарського суду Полтавської області Білоусов С.М. при секретарі судового засідання Мацко О.В., розглянувши матеріали

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Броварський алюмінієвий завод", проспект Степана Бандери, буд. 6, офіс 1203, м. Київ, 04073; поштова адреса: бульвар Незалежності, 30, а/с 402, м. Бровари, Київська область, 07400

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Плазмер", вул. Європейська, 146Ж, м. Полтава, 36008

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Броварський алюмінієвий завод" звернулося до господарського суду з позовною заявою від 26.03.2021 року (вх. № 483/21 від 29.03.2021 року) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Плазмер" про стягнення грошових коштів.

Згідно з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.03.2021 року даний позов був переданий на розгляд судді Семчук О.С.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 05.04.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду і відкрити провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 05.05.21 о 13:10 год.

Позивач в обгрунтування позову посилається на п. 4.3 договору, де вказано, що продукція, що поставляється після виготовлення має пройти здавальне випробування на обладнанні Замовника. Під час здавального випробування продукції позивачем були виявлені недоліки виробу, які унеможливлюють його використання за призначенням відповідно до мети замовника.

03.06.2021 року від відповідача надійшла заява про застосування у справі строків позовної давності, обгрунтована нормами ч. 8 ст. 269 Господарського кодексу України (вх. № 6108), які встановлюють 6 місячний строк позовної давності із дня встановлення покупцем у належному порядку недоліків поставлених йому товарів.

У відзиві на позовну заяву відповідач просив у задоволенні позову відмовити повністю за безпідставністю вимог; зменшити розмір витрат на правову допомогу позивачу.

17.06.2021 року від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив (вх. № 6623), у якій позивач звертає увагу, що предметом спору в межах господарської справи № 917/451/21, є саме невиконання відповідачем зобов`язання щодо поставки замовленого та оплаченого позивачем товару (прес-форми), чим порушено зобов`язання за договором та виникнення обов`язку у відповідача повернути кошти зі сплатою штрафних санкцій у зв`язку з порушенням умов договору.

22.06.2021 року від відповідача через загальний відділ господарського суду надійшли заперечення (вх. № 6717).

06.07.2021 року від позивача до суду надійшли окремі письмові пояснення щодо заперечення на відповідь на відзив від 30.06.2021 року (вх. № 7377).

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 07.07.2021 року (суддя Семчук О.С.) закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 05.08.2021 року на 14:30.

Розпорядженням керівника апарату суду 02.08.2021 року № 58 на підставі п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи № 917/451/21.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.08.2021 справу № 917/451/21 розподілено судді Білоусову С.М.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 03.08.2021 року прийнято справу № 917/451/21 до свого провадження, розгляд справи розпочато заново зі стадії розгляду справи по суті та призначено розгляд справи по суті на 02.09.2021 на 11:00 год.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 05.10.2021 року перейдено зі стадії розгляду справи по суті у справі № 917/451/21 до стадії підготовчого провадження та призначено підготовче судове засідання на 16.11.2021 р. на 10:15.

15.11.2021 року від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог за вих. № 01-09/314 від 11.11.2021 року ( вх. № 12570), у якій він просить суд збільшити позовні вимоги з 319 820,88 грн. до 339 274,37 грн., з яких: 243 500,00 грн. сума основного боргу, 57 357,32 грн. інфляційне збільшення, 13 500,00 грн. неустойка за невиконання зобов`язання, 24 917,05 грн. 3% річних.

В окремому письмовому поясненні за вих. № 01-03/315 від 11.11.2021 року (вх. № 12569 від 15.11.2021 року) позивач посилається на п. 4.1 договору де передбачено, що відвантаження виробу супроводжується передачею Замовнику наступних документів: видаткова та податкові накладні, які наразі відсутні та не підписані між сторонами. Враховуючи відсутність підписаних видаткових та податкових накладних позивач вважає, що поставка виробу не відбулася, а позивачу було надано саме зразки виробу на випробування.

16.11.2021 року відповідач до суду надав додаткові пояснення від 15.11.2021 року (вх. № 12655), в яких просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю за безпідставністю.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 16.11.2021 року підготовче засідання в справі відкладено на 16.12.2021 р. на 10:45.

08.12.2021 року від позивача надійшла відповідь (в порядку ст. 169-170 ГПК) на додаткові пояснення від відповідача № 08/12-2 від 08.12.2021 року (вх. № 13685), в якому наполягає на задоволенні позовних вимог в повному обсязі з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 11.11.2021 року.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 16.12.2021 року заява позивача про зменшення позовних вимог приймається судом в порядку ст. 46 ГПК України, а, відтак, справа № 917/451/21 розглядається в редакції заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Броварський алюмінієвий завод" про збільшення позовних вимог за вих. № 01-09/314 від 11.11.2021 року (вх. № 12570 від 15.11.2021 року); закрито підготовче провадження у справі № 917/451/21 та призначено справу до судового розгляду по суті на 18.01.2022 р. на 10:00.

18.01.2022 року від позивача електронною поштою (без ЕЦП) надійшло клопотання за (вх. № 538) про розгляд справи без участі позивача.

Клопотання не суперечить законодавству, відтак, судом задовольняється.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Рішення приймається з врахуванням вимог ст. 240 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.

03 квітня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Броварський алюмінієвий завод" (замовник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Плазмер" (виробник, відповідач) було укладено договір № 03/04/17 від 03.04.2017 року (договір).

Відповідно до п. 1.1. договору, Виробник зобов`язався виготовити на підставі креслень та передати прес-форми, технічну документацію, надалі - Вироби у власність Замовника, а Замовник зобов`язався прийняти прес-форми у виробника та своєчасно здійснювати оплату виробів на умовах, визначених даним договором та специфікаціями до нього.

Відповідно до умов пункту 1.2. договору, найменування, кількість, вартість, умови та строки оплати, строки виготовлення Виробів погоджуються Сторонами та оформлюються у вигляді специфікації, яка є невід`ємною частиною цього Договору.

Пунктом 2.2. договору визначено, що порядок оплати Виробів встановлюється у Специфікаціях.

Згідно з умовами пункту 2 Специфікації № 1 від 03.04.2017 року до Договору № 03/04/17 від 03.04.2017 року Специфікація №1, обумовлений Сторонами строк виготовлення Виробів становить 3 місяці на першу прес-форму, та кожна наступна прес-форма через 2 тижні від попередньої, після зарахування коштів.

Згідно підпункту 1 пункту 3 Специфікації № 1, Замовник здійснює попередню оплату за дійсною Специфікацією в розмірі 50% від загальної суми Специфікації, а саме - 135 000,00 грн., на підставі рахунку, виставленого виготовлювачам.

На підставі виставленого рахунку № 73 від 03.04.2017 року, 06 квітня 2017 року Замовником було перераховано на рахунок Виконавця 135 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 8424 від 06.04.2017 року (т. 1 а.с. 12).

Тобто, виходячи з умов договору, відповідач мав виготовити обумовлені вироби до 06 липня 2017 року.

Проте, як вказує позивач у позовній заяві, в порушення умов договору, в зазначений строк вироби виготовлені не були.

Відповідно до умов, визначених пунктом 4.3. договору, продукція, що постачається після виготовлення має пройти здавальне випробування на обладнанні замовника.

Як зазначає позивач, під час здавального випробування продукції були виявлені недоліки виробу, які унеможливлюють його використання за призначенням відповідно до мети замовника.

Так, Лист № 01-03/674 від 06.09.2017 року з переліком виявлених недоліків та вимогою негайного їх усунення, був направлений Відповідачу.

Також позивач вказує на те, що, для об`єктивності та достовірності здавального випробування продукції, що була поставлена, Сторонами було узгоджено провести таке випробування додатково на обладнанні третьої особи, за відповідною спеціалізацією і 26 грудня 2017 року таке випробування було проведено на обладнанні ТОВ "Промсервіс" ().

Відповідно до Акту огляду прес-форм співробітниками ТОВ "Промсервіс" було підтверджено неможливість використання прес-форм за їх призначенням.

Згідно з пунктом 4.4. договору, у випадку виявлення невідповідності Виробів кресленням або умовам договору, виробник зобов`язується в найкоротші терміни, узгоджені з замовником, за свій рахунок усунути їх.

Однак, в порушення взятих на себе зобов`язань, ця умова договору відповідачем виконана не була.

Як зазначено в позовній заяві, внаслідок порушення відповідачем строків поставки, позивач звернувся з листом № 01-03/1112 від 01.03.2018 року з вимогою повернути кошти сплачені за виготовлення прес-форм у сумі 254 000,00 грн. (згідно рахунку № 73 від 03.04.2017 р. у сумі 135 000,00 грн. та рахунку № 105 від 11.05.2017 р. в сумі 119 500,00 грн.).

Листом вих. №8 від 05.03.2018 року (додаток 11), Відповідач погодився з тим, що Продукція, виготовлена ним, не відповідає необхідним вимогам якості і ці недоліки неможливо усунути, а тому погодився повернути передоплату.

Відповідно до платіжного доручення № 4051 від 04.05.2018 року, Відповідач повернув Позивачу кошти в розмірі 11 000,00 грн. Проте, решта суми залишилась не повернутою.

На виконання вимог п. 7.1. Договору, Позивач звернувся до Відповідача з претензією №07/01/2018 від 23.05.2018 року, яку Відповідач отримав 05.06.2018 року, відповідно до відомостей Укрпошти, в якій Позивач відмовився від Договору №03/04/17 від 03.04.2017 року, та вимагав повернення сплачених коштів.

Як вказує у позові позивач, станом на дату подачі позову, Відповідачем не надано жодної відповіді на претензію та не здійснено повернення коштів, що і стало підставою для звернення Позивача до суду за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів, примусового стягнення з Боржника перерахованих коштів та штрафних санкцій.

Враховуючи неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором № 03/04/17 від 03.04.2017 року, з метою захисту своїх законних прав та інтересів позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення 243 500,00 грн. сума основного боргу, 57 357,32 грн. інфляційного збільшення, 13 500,00 грн. неустойки за невиконання зобов`язання, 24 917,05 грн. 3% річних (відповідно до заяви про збільшення позовних вимог за вих. № 01-09/314 від 11.11.2021 року ( вх. № 12570 від 15.11.2021 року)).

При вирішенні спору судом враховано наступне.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до п. 5 ст. 16 ЦК України одним із засобів захисту цивільних прав є примусове виконання обов`язку в натурі.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК) України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Стаття 627 ЦК України встановлює, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту. вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписом ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Суд при вирішенні спору враховує, що правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються нормами про договір купівлі-продажу.

Частиною 1 ст. 662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу (ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами було укладено договір № 03/04/17 від 03.04.2017 року.

Позивач сплатив відповідачу 254 500,00 грн., що підтверджується реєстром платежів № 1 (т. 1 а.с. 78).

Відповідач повернув позивачу 11 000, 00 грн., що підтверджується реєстром платежів № 1 (т. 1 а.с. 79).

З відзиву на позовну заяву вбачається, що відповідач свої заперечення обґрунтовує відсутністю доказів факту істотного порушення вимог щодо якості товару, що являється єдиною підставою для звернення до постачальника з вимогою про повернення сплачених грошових коштів за товар, також вказує на невиконані позивачем вимоги Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по якості, затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966.

Крім того, з листа позивача від 06.09.2017 р. за № 01-03/674 вбачається, що ним згідно договору від 03.04.2017 р. № 03/04/17 було проведено випробування продукції.

З акту огляду прес-форми складеного ТОВ ПРОМСЕРВІС від 26.12.2017 р. вбачається, що позивач передав пресс-форми на випробування до Товариства з обмеженою відповідальністю ПРОМСЕРВІС.

В листі № 8 від 05.03.2018 року відповідач вказує про відправлення на адресу позивача виливки деталей.

У претензії позивача до відповідача № 07/01/2018, стверджується, що відповідно до умов Договору Замовник здійснив огляд та випробування прес-форм.

ТОВ Броварський алюмінієвий завод звертався до ТОВ Плазмер з вимогою про повернення коштів за вих. № 01-03/1009 від 15.01.2018 р., в якій вказував про проведення огляду виробів замовника згідно п. 4.2. та п. 4.3. договору та передання виробів на огляд до незалежної експертної установи.

У силу норм ст. 17 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

У п. 7.4. Постанови від 29.01.2020 р. у справі № 916/922/19 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зазначає, що визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, судам у розгляді справи належить досліджувати, окрім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару (як-то: обставини здійснення перевезення товару, поставленого за спірною видатковою накладною, обставини зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця).

Суд касаційної інстанції звертає увагу на те, що у разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.11.2019 року у справі № 905/49/15, від 29.11.2019 року у справі № 914/2267/18.

Сторони не підписували видаткових та податкових накладних на поставлений товар, проте наявні в матеріалах справи письмові докази доводять факт здійснення відповідачем поставки замовленого товару.

Суд критично оцінює твердження позивача щодо визнання відповідачем вимог, оскільки ним поверталися кошти, так як в матеріалах відсутні докази визнання відповідачем факту непоставки товару. Листом № 8 від 05.03.2018 року відповідач на вимогу позивача пропонував замінити поставлений товар і частково повернути оплату.

Доводи позивача, що фактично поставки виробу не відбулося, а відповідачем було надано зразки виробу з посиланням (окреме письмове пояснення щодо заперечення) на п. 4.3. договору, не заслуговують на увагу, оскільки в п. 4.3. договору та в договорі в цілому не міститься положень щодо поставки зразків товару.

З урахуванням окремого письмового пояснення щодо заперечення, позивач просить стягнути з відповідача кошти в силу норм ст. 678 ЦКУ у зв`язку з відмовою позивача від договору. Однак, підстав для відмови позивача від договору судом не встановлено, з огляду на недоведеність порушення відповідачем договірних зобов`язань щодо поставки товару.

Таким чином, аргументи позивача, викладені на обґрунтування позову, зводяться до власного довільного тлумачення останнім положень договору та законодавства, що не відповідає їх дійсному змісту, тому підстави для задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Броварський алюмінієвий завод" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Плазмер" вартості прес-форм за договором № 03/04/17 від 03.04.2017 року у розмірі 243 500,00 грн. - відсутні.

Відтак, вимоги щодо застосування штрафних санкцій, нарахованих позивачем відносно відповідача, судом відхиляються.

Згідно із п. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення заявленої суми з відповідача, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Згідно п. 2 ч. 4 ст. 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Враховуючи відмову позивачу в задоволенні позовних вимог, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 232-233, 237-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити повністю.

2. Копію рішення направити учасникам (сторонам) справи в порядку, встановленому статтею 242 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст. 257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 28.01.2022 року.

Суддя Білоусов С. М.