РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.02.2022Справа № 910/19184/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Комарової О.С. розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Підприємства з іноземними інвестиціями «ВІП-РЕНТ»

до Голосіївського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), Департаменту патрульної поліції, Управління Державної казначейської служби України у Голосіївському районі міста Києва

про стягнення 26 447, 06 грн

Без повідомлення (виклику) учасників судового процесу

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Підприємство з іноземними інвестиціями «ВІП-РЕНТ» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Голосіївського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), Департаменту патрульної поліції, управління Державної казначейської служби України у Голосіївському районі міста Києва, у якому просить суд стягнути з Державного бюджету України 26 447, 06 грн, з яких 25 110, 00 грн безпідставно отриманих коштів, 889, 21 грн інфляційних втрат та 447, 85 грн 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відносно директора підприємства - позивача було винесено ряд постанов про накладення адміністративних стягнень у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, які були звернуті до примусового виконання. В подальшому, позивачеві стало відомо про те, що постанови були скасовані, а справи про адміністративні правопорушення - закриті відповідно до положень п. 7 ст. 247 та ст. 283 КУпАП.

Відтак, з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 19.06.2018 у справі № 910/23967/16 позивач вважає, що сплачені ним грошові кошти у вигляді штрафу, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження мають бути стягнуті з Державного бюджету України на підставі ст. 1212 ЦК України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.11.2021 позовну заяву було залишено без руху через недодержання заявником вимог статей 162, 164, 172 Господарського процесуального кодексу України.

02.12.2021 до суду надійшла заява позивача в порядку усунення недоліків, зі змісту якої вбачається, що виявлені ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.11.2021 недоліки усунуто.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.12.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 830 ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.12.2021 вручено уповноваженому представнику відповідача (Голосіївського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) - 14.12.2021. Проте, правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач-1 не скористався.

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 856 ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.12.2021 вручено уповноваженому представнику відповідача (Управління Державної казначейської служби України у Голосіївському районі міста Києва) - 13.12.2021. Проте, правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач-3 не скористався.

Приймаючи до уваги, що зазначені відповідачі так і не скористалися наданим їі правом на подання відзиву на позовну заяву, а за висновками суду у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

28.12.2021 від відповідача-2 (Департаменту патрульної поліції) надійшов відзив на позовну заяву, у якому він вказує, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів здійснюється органом казначейства шляхом надання платіжних документів останньому одержувачем бюджетних коштів.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Департаментом патрульної поліції стосовно директора Підприємства з іноземними інвестиціями «ВІП-РЕНТ» Капельнікова Хайма Віталі винесено низку постанов серії 1АВ про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, а саме: № 01120604 від 19.11.2020, № 01120759 від 19.11.2020, № 01121374 від 19.11.2020, № 01123159 від 19.11.2020, № 01123292 від 19.11.2020, № 01123554 від 20.11.2020, № 01123864 від 20.11.2020, № 01124854 від 20.11.2020, № 01125124 від 20.11.2020, № 01125248 від 20.11.2020, № 01125398 від 20.11.2020, № 01125440 від 20.11.2020, № 01125462 від 20.11.2020, № 01125580 від 20.11.2020, № 01125717 від 20.11.2020, № 01126201 від 20.11.2020, № 01127614 від 20.11.2020, № 01128335 від 20.11.2020, № 01128387 від 20.11.2020, № 01128419 від 20.11.2020, № 01128469 від 20.11.2020, № 01128496 від 20.11.2020, № 01128600 від 20.11.2020, № 01128678 від 20.11.2020, № 01128821 від 20.11.2020, № 01129021 від 20.11.2020, № 01129059 від 20.11.2020.

Зазначеними постановами Капельнікова Хайма Віталі притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення пункту 12.9.(б) Правил дорожнього руху та керуючись ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510, 00 грн.

В подальшому зазначені постанови були направлені до виконавчої служби для примусового виконання.

Так, головним державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Проц Віктором Степановичем були винесені постанови про відкриття виконавчих проваджень, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору.

19.02.2021 Підприємство з іноземними інвестиціями «ВІП-РЕНТ» здійснило повну сплату штрафів, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, за свого керівника Капельнікова Хайма Віталі , що підтверджується платіжними дорученнями № 18086 від 19.02.2021 на суму 930, 00 грн, № 18091 від 19.02.2021 на суму 930, 00 грн, № 18097 від 19.02.2021 на суму 930, 00 грн, № 18087 від 19.02.2021 на суму 930, 00 грн, № 18100 від 19.02.2021 на суму 930, 00 грн, № 18094 від 19.02.2021 на суму 930, 00 грн, № 18088 від 19.02.2021 на суму 930, 00 грн, № 18093 від 19.02.2021 на суму 930, 00 грн, № 18096 від 19.02.2021 на суму 930, 00 грн, № 18098 від 19.02.2021 на суму 930, 00 грн, № 18101 від 19.02.2021 на суму 930, 00 грн, № 18084 від 19.02.2021 на суму 930, 00 грн, № 18102 від 19.02.2021 на суму 930, 00 грн, № 18081 від 19.02.2021 на суму 930, 00 грн, № 18082 від 19.02.2021 на суму 930, 00 грн, № 18089 від 19.02.2021 на суму 930, 00 грн, № 18099 від 19.02.2021 на суму 930, 00 грн, № 18090 від 19.02.2021 на суму 930, 00 грн, № 18104 від 19.02.2021 на суму 930, 00 грн, № 18083 від 19.02.2021 на суму 930, 00 грн, № 18106 від 19.02.2021 на суму 930, 00 грн, № 18103 від 19.02.2021 на суму 930, 00 грн, № 18092 від 19.02.2021 на суму 930, 00 грн, № 18095 від 19.02.2021 на суму 930, 00 грн, № 18105 від 19.02.2021 на суму 930, 00 грн, № 18080 від 19.02.2021 на суму 930, 00 грн, № 18085 від 19.02.2021 на суму 930, 00 грн.

Згодом державним виконавцем прийняті постанови про закінчення виконавчих проваджень у зв`язку з виконанням постанов.

03.03.2021 у відповідь на адвокатський запит адвоката Кісельова Євгенія Олександровича, який діяв в інтересах позивача, Департамент патрульної поліції листом № 210аз/1/41/27/03-2021 повідомив про скасування вищевказаних постанов ДПП та закриття справ. Одночасно повідомлено про направлення до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) листа з проханням повернути виконавчі документи без виконання.

08.04.2021 позивач звернувся до відповідачів із заявою № 98-01, у якій просив повернути кошти, сплачені в межах виконавчих проваджень.

Листом № 15-06-06/8254 від 19.04.2021 Державною казначейською службою України повідомлено, що у разі надання платіжних доручень Голосіївським районним відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), управління Державної казначейської служби України в Голосіївському районі міста Києва здійснить повернення вищезазначених коштів.

Департамент патрульної поліції у листі № 8897/41/27/04-2021 від 21.04.2021 порадив звернутись до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби з квитанціями про сплату за постановами, для написання заяви на повернення сплачених коштів.

Листом № 141-01 від 21.05.2021 позивач звернувся до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою у якій просив надати до управління Державної казначейської служби України в Голосіївському районі міста Києва платіжні доручення для повернення позивачеві сплачених коштів.

Зазначений лист відповідач отримав 24.05.2021, проте результати його розгляду в матеріалах справи відсутні.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з позовом про стягнення з Державного бюджету України зайво сплачених коштів в розмірі 25 110, 00 грн, а також інфляційних втрат та 3% річних.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зазначені норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатися способом захисту свого права, який має відповідати встановленим законом і крім того, забезпечувати ефективний захист порушеного права.

Статтею 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Одним з основних фундаментальних елементів цього принципу є юридична визначеність (legal certainty). Юридичні норми мають бути чіткими, ясними і недвозначними, оскільки інше не може забезпечити їх однакове застосування.

За приписами ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Тобто, у випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження): як в момент його набуття (збереження), так і на час розгляду спору.

Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. При цьому, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення чи вибуло майно, з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним.

Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: 1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 08.01.2019 у справі № 916/2927/17 та від 14.01.2019 у справі № 912/1188/17.

Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна.

За встановленими обставинами справи, стосовно директора Підприємства з іноземними інвестиціями «ВІП-РЕНТ» Капельнікова Хайма Віталі винесено низку постанов серії 1АВ про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, а саме: № 01120604 від 19.11.2020, № 01120759 від 19.11.2020, № 01121374 від 19.11.2020, № 01123159 від 19.11.2020, № 01123292 від 19.11.2020, № 01123554 від 20.11.2020, № 01123864 від 20.11.2020, № 01124854 від 20.11.2020, № 01125124 від 20.11.2020, № 01125248 від 20.11.2020, № 01125398 від 20.11.2020, № 01125440 від 20.11.2020, № 01125462 від 20.11.2020, № 01125580 від 20.11.2020, № 01125717 від 20.11.2020, № 01126201 від 20.11.2020, № 01127614 від 20.11.2020, № 01128335 від 20.11.2020, № 01128387 від 20.11.2020, № 01128419 від 20.11.2020, № 01128469 від 20.11.2020, № 01128496 від 20.11.2020, № 01128600 від 20.11.2020, № 01128678 від 20.11.2020, № 01128821 від 20.11.2020, № 01129021 від 20.11.2020, № 01129059 від 20.11.2020, які в подальшому було звернуто до примусового виконання.

19.02.2021 Підприємство з іноземними інвестиціями «ВІП-РЕНТ» здійснило повну сплату штрафів, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, за свого керівника Капельнікова Хайма Віталі .

01.03.2021 рішенням заступника начальника відділу упровадження систем автоматичної фіксації порушень правил дорожнього руху управління безпеки дорожнього руху департаменту патрульної поліції підполковника поліції Віталія Німченка, вищезазначені постанови було скасовано.

Зазначені обставини визнані Департаментом патрульної поліції у відзиві, а тому відповідно до положень ч. 1 ст. 75 ГПК України звільняються від доказування.

Спір у справі стосується повернення грошових коштів, сплачених позивачем в межах виконавчих проваджень з виконання вищеназваних постанов про притягнення керівника позивача до адміністративної відповідальності, які в подальшому були скасовані органом, що їх прийняв.

В матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження того, що кошти виконавчою службою не отримано чи вони утримуються за наявності правових підстав або ж були повернуті позивачу.

Водночас, приписами частин 1 та 2 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Частина 3 статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Згідно ч. 1 зазначеної статті кошти виконавчого провадження складаються з:

1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;

2) авансового внеску стягувача;

3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Оскільки відповідно до наведених вище норм набувачем сплачених боржником у виконавчому провадженні виконавчого збору та витрат виконавчого провадження є Державний бюджет України, помилково або надмірно сплачені суми підлягають стягненню саме з Державного бюджету України.

Відповідно до ч. 2 ст. 45 Бюджетного кодексу України Казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, перерахування компенсації частини суми штрафних (фінансових) санкцій покупцям (споживачам) за рахунок сплачених до державного бюджету сум штрафних (фінансових) санкцій, застосованих такими органами за наслідками проведеної перевірки за зверненням або скаргою покупця (споживача) про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій.

Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України № 787 від 03.09.2013, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 за № 1650/14182 (далі - Порядок, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), визначено процедури повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії (далі - платежі).

Положеннями п. 5 розділу І Порядку визначено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету або на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, здійснюється за поданням (висновком, повідомленням) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Подання подається платником разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

Заява про повернення коштів з бюджету складається платником у довільній формі з обов`язковим зазначенням такої інформації: причина повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб`єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи та номер контактного телефону, сума платежу, що підлягає поверненню, спосіб перерахування коштів з бюджету - у безготівковій формі із зазначенням реквізитів рахунку одержувача коштів чи у готівковій формі.

Відповідно до п. 2 розділу ІІ Порядку повернення помилково або надміру зарахованих до бюджетів платежів здійснюється з відповідних рахунків за надходженнями, відкритих в Казначействі на ім`я головних управлінь Казначейства та Казначейства відповідно до законодавства, у межах поточних надходжень за день.

Таким чином, територіальний орган Державної казначейської служби України є органом, який здійснює повернення коштів, які було помилково або надмірно зараховано до бюджету, за поданням органу, що контролює справляння надходжень бюджету, яким у цьому випадку виступає Голосіївський відділ Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ).

Зазначені положення встановлюють порядок взаємодії державних органів між собою, тому у разі, коли орган, що контролює справляння надходжень бюджету, в установлений законом строк не надає відповідний висновок (подання) органу державного казначейства, платник вправі скористатись своїм правом на судове оскарження бездіяльності шляхом звернення з позовом про стягнення відповідної суми коштів (повернення надміру сплаченої суми) з державного бюджету.

Таким чином, враховуючи вище викладене, а також, виходячи із системного аналізу обставин встановлених при розгляді даної справи у їх сукупності та наданих доказів, виходячи із загальних засад, встановлених у ст. 3 ЦК України, а саме, справедливості, добросовісності та розумності, дійшов до висновку про задоволення позову та стягнення з Державного бюджету України грошових коштів у сумі 25 110, 00 грн на підставі ст. 1212 ЦК України.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Як було зазначено вище, листом № 98-1 від 08.04.2021 ПІІ «ВІП-РЕНТ» звернулось до відповідачів із вимогою повернути сплачені кошти в сумі 25 110, 00 грн на поточний рахунок позивача.

В подальшому також, листом № 141-01 від 21.05.2021 позивач звернувся до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою, у якій просив надати до управління Державної казначейської служби України в Голосіївському районі міста Києва платіжні доручення для повернення позивачеві сплачених коштів. Зазначений лист відповідач отримав 24.05.2021, проте результати його розгляду в матеріалах справи відсутні.

Посилаючись на прострочення виконання грошового зобов`язання з повернення безпідставно стягнутих коштів, позивачем заявлено вимоги про стягнення з Державного бюджету України 889, 21 грн інфляційних втрат та 447, 85 грн 3% річних.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.

Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов`язання слід з`ясувати: чи існує зобов`язання між сторонами, чи це зобов`язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов`язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

За змістом статей 524, 533-535 та 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Вказані висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 та від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, а також враховані у постановах Верховного Суду від 06.08.2018 у справі № 916/1914/17 та від 07.10.2018 у справі № 908/2552/17.

Враховуючи викладене, з огляду на виникнення між сторонами у даній справі грошового зобов`язання, яке полягає у поверненні безпідставно сплачених позивачем грошових коштів, а також наявність прострочення у виконанні цього зобов`язання та відсутність спеціальних норм, які регулюють вказані правовідносини, колегія суддів вважає, що вимоги позивача про застосування положень ст. 625 ЦК України є обґрунтованими до вказаних правовідносин.

Також, колегія суддів враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 910/23967/16, відповідно до якої відповідачами у справах про зобов`язання зі сплати коштів державного бюджету є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади. Такими органами є орган примусового виконання (дії якого призвели до безспірного стягнення коштів) та Казначейська служба (яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету).

Відтак, участь органів Державного казначейства України як співвідповідача є ознакою, притаманною для всіх спорів про зобов`язання зі сплати коштів державного бюджету. Встановивши наявність підстав для стягнення 3% річних та збитків від інфляції, таке відшкодування може здійснюватися лише за рахунок коштів Державного бюджету через Державну казначейську службу України, яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету.

Правомірність застосування до аналогічних правовідносин приписів ч. 2 ст. 625 ЦК України та необхідність їх стягнення саме з Державного бюджету України встановлено у постанові Верховного Суду від 21.05.2019 у справі № 910/2569/18.

Перевіривши здійснені позивачем розрахунки, суд не виявив у них помилок, у зв`язку з чим вимоги в цій частині підлягають задоволенню в заявленому розмірі.

При цьому, суд, враховуючи правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 910/23967/16 та постанові Верховного Суду від 12.06.2020 у справі № 906/775/17, звертає увагу на те, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). У даній категорії справ відповідачем є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади.

Такими органами у даній справі є Департамент патрульної поліції та Голосіївський відділ Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), дії яких призвели до безпідставного стягнення коштів, та Управління Державної казначейської служби України у Голосіївському районі міста Києва, яке відповідно до законодавства є органом, що здійснює повернення коштів з державного бюджету.

При цьому у спорах про повернення помилково або надміру сплачених сум виконавчого збору спірні суми мають стягуватися із Державного бюджету України.

Відповідно до частини п`ятої статті 238 ГПК України відсутні вимоги про зазначення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, номера (види) рахунків, з яких має бути здійснено стягнення (списання) коштів, зокрема, за вимогами до держави Україна.

Таким чином, необхідності зазначення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, наведені вище положення не встановлюють, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення.

Наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16.

Враховуючи викладене в сукупності, зважаючи на зміст позовних вимог, обставини, встановлені під час розгляду справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, у зв`язку з чим наявні підстави для задоволення позову в повному обсязі.

Судові витрати зі сплати судового збору, відповідно до положень статті 129 ГПК України, покладаються на відповідачів. Оскільки дане рішення підлягає виконанню шляхом стягнення спірної суми з Державного бюджету України, судові витрати в справі також підлягають стягненню з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Підприємства з іноземними інвестиціями «ВІП-РЕНТ» (01601, м. Київ, вул. Госпітальна, буд. 4; ідентифікаційний код 25264533) 25 110, 00 грн (двадцять п`ять тисяч сто десять гривень 00 коп) безпідставно отриманих коштів, 889, 21 грн (вісімсот вісімдесят дев`ять гривень 21 коп) інфляційних втрат, 447, 85 грн (чотириста сорок сім гривень 85 коп) 3% річних та 2 270, 00 грн (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 коп) судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів в порядку, передбаченому ст.ст. 253-259, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Рішення в повному обсязі складено 04.02.2022.

Суддя О.С. Комарова