УХВАЛА

02 лютого 2022 року

м. Київ

cправа № 916/500/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Могил С.К. - головуючий (доповідач), Мачульський Г.М., Случ О.В.,

перевіривши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Одесарибгосп"

на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.12.2021

та ухвалу Господарського суду Одеської області від 15.11.2021

у справі № 916/500/21

за позовом Першого заступника керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України

до:

1. Біляївської районної державної адміністрації Одеської області;

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Одесарибгосп",

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державного підприємства "Одеське лісове господарство";

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Яськівської сільської ради Біляївського району Одеської області,

про визнання незаконним і скасування розпорядження, визнання недійсним договору оренди, повернення земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В:

На адресу Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 13.01.2022 надійшла касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Одесарибгосп"

на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.12.2021 (повний текст складено 21.12.2021) та ухвалу Господарського суду Одеської області від 15.11.2021 у справі № 916/500/21, подана до Суду 10.01.2022.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.01.2022 вказану касаційну скаргу передано для розгляду колегії суддів у складі: Могил С.К.- головуючий (доповідач), Случ О.В., Волковицька Н.О.

У зв`язку з перебуванням судді Волковицької Н.О. з 25.01.2022 на лікарняному призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи № 916/500/21.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного господарського суду від 02.02.2022 вказану касаційну скаргу передано для розгляду колегії суддів у складі: Могил С.К. - головуючий (доповідач), Мачульський Г.М., Случ О.В.

Здійснивши перевірку матеріалів касаційної скарги на відповідність вимогам Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з огляду на таке.

За змістом положень ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

За приписами ч. 1 ст. 304 ГПК України ухвали судів першої та апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої статті 287 цього Кодексу.

Предметом касаційного оскарження є постанова Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.12.2021, якою залишено без змін ухвалу Господарського суду Одеської області від 15.11.2021 у справі № 916/500/21 про заміну позивача у справі.

Судами встановлено, що прокурор звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, мотивуючи це тим, що відповідачем-1 незаконно, у користування відповідача - 2 та без згоди Кабінету Міністрів України, який у відповідності до вимог п. 9 ст. 149 Земельного кодексу України (чинного на час виникнення спірних правовідносин) мав право вилучати земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, ріллю, багаторічні насадження, ліси площею понад 10 гектарів, вилучено земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею 521 га з державного лісового фонду, що призвело до фактичної зміни цільового призначення вказаних земель лісогосподарського призначення на землі водного фонду, що суперечить вимогам земельного законодавства та здійснене без необхідних погоджень відповідних державних органів.

Частиною 3 ст. 124 Земельного кодексу України визначено, що передача в оренду земельних ділянок громадянам та юридичним особам із зміною їх цільового призначення та із земель запасу під забудову здійснювалася за проектами відведення в порядку, встановленому ст.ст. 118, 123 Кодексу. У відповідності до ч. 2 ст. 149 Земельного кодексу України, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що вилучення земельних ділянок провадилося за згодою землекористувачів на підставі рішень зокрема, Кабінету Міністрів України, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад, відповідно до їх повноважень. При цьому, ч. 9 вказаної статті було визначено, що саме Кабінет Міністрів України вилучав такі земельні ділянки державної власності, які перебували у постійному користуванні, площею, понад 10 га, крім випадків, передбачених ч. 5-8 цієї статті та у випадках, визначених ст. 150 Земельного кодексу України.

Тобто, на час виникнення спірних правовідносин, розпорядником земельних ділянок лісогосподарського призначення, загальною площе 521 га, розташованих за межами Яськівської сільської, Біляївської міської рад Одеського району Одеської області був Кабінет Міністрів України, до виключних повноважень якого і належало передання їх у власність у подальшому.

Проте, відповідно до вимог ч. 5 ст. 122 Земельного кодексу України, обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених ч.ч. 3, 4, 8 цієї статті, у власність або у користування за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району тощо.

Статтею 149 даного кодексу зі змінами, внесеними 27.05.2021 передбачено, що земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, що здійснюють розпорядження земельними ділянками відповідно до повноважень, визначених cт. 122 цього Кодексу з урахуванням вимог cт. 150 цього Кодексу.

Статтею 8 Лісового кодексу передбачено, що у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону.

Відповідно до cт. 9 Лісового кодексу, у комунальній власності перебувають ліси в межах населених пунктів, крім лісів, що перебувають у державній або приватній власності.

В подальшому, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин" внесено зміни до ст. 149 Земельного кодексу України, а саме визначено порядок вилучення земельних ділянок із постійного користування: земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, що здійснюють розпорядження земельними ділянками відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу з урахуванням вимог статті 150 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 122 Земельного кодексу України обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Відтак, з огляду на зазначені вище обставини, фактично, в силу вимог Закону, від Кабінету Міністрів України до Одеської обласної державної адміністрації відбулося передання адміністративної компетенції, як від одного суб`єкта владних повноважень до іншого, знову ж таки на підставі Закону.

Таким чином, судами встановлено, що з 27.05.2021 власником (розпорядником) спірних земельних ділянок лісогосподарського призначення, що розташовані за межами населеного пункту Яськівської сільської, Біляївської міської ради Одеського району Одеської області з кадастровими номерами :01:001:0107, :01:001:0591, :01:001:0592 загальною площею 521 га, стала Одеська обласна державна адміністрація, оскільки на час подання прокурором клопотання про заміну позивача, розпорядник спірної земельної ділянки, яка раніше перебувала у постійному користуванні Державного підприємства "Одеське лісове господарство" змінився з одного органу виконавчої влади на інший.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Питання про заміну сторони у справі її правонаступником вирішується судом у порядку, передбаченому ст. 52 ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 ГПК України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.

Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав та обов`язків від однієї особи до іншої. Виникнення процесуального правонаступництва безпосередньо пов`язане з переходом матеріальних прав між такими особами. Заміна сторони правонаступником відбувається, як правило, у випадках зміни суб`єкта права або обов`язку у правовідношенні, коли новий суб`єкт права (позивач, відповідач або третя особа) повністю або частково приймає на себе права чи обов`язки попередника.

Процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони у матеріальному правовідношенні її правонаступником). У зв`язку з цим для вирішення судом питання про процесуальну заміну сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника.

У кожному конкретному випадку для вирішення питання про можливість правонаступництва господарському суду слід аналізувати відповідні фактичні обставини, передбачені нормами матеріального права.

Основою процесуального правонаступництва є правонаступництво у матеріальному праві, яке настало після відкриття провадження у справі. Виходячи з цього, особливості здійснення процесуального правонаступництва визначаються особливостями норм матеріального права, що регулюють перехід прав та обов`язків у матеріальних правовідносинах від особи до її правонаступника, або в інших випадках зміни сторони у правовідносинах, з яких виник спір.

Вирішуючи питання про правонаступництво, суд досліджує обставини передачі прав кредитора новому кредитору та встановлює відповідність їх підставам, визначеним законодавством. У процесі дослідження цих обставин судом може бути встановлено недійсність передання кредитором своїх прав іншій особі (наприклад, нікчемність відповідного договору відступлення права вимоги).

Отже, процесуальне правонаступництво, передбачене ст. 52 ГПК України, це перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні.

Водночас відповідно до ст. 52 ГПК України, яка визначає загальні положення процесуального правонаступництва, заміна учасника справи його правонаступником допускається не будь-коли (тобто, протягом невизначеного терміну), а лише на стадіях судового процесу. Тобто, таке право не є абсолютним і обмежено часовими рамками певних стадій судового процесу.

Публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва, під таким терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому обов`язок щодо відновлення порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Такий підхід про перехід до правонаступника обов`язку відновити порушене право відповідає принципу верховенства права, оскільки метою правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів.

У постанові Верховного Суду від 11.10.2019 у справі № 812/1408/16 суд вказав, що правонаступництво у сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції. Відтак, під час процесу публічного правонаступництва, вирішальним є встановлення факту переходу повністю чи частково функцій (адміністративної компетенції) від одного суб`єкта владних повноважень до іншого, а не факту державної реєстрації припинення вибувшого з публічних правовідносин суб`єкта владних повноважень як юридичної особи.

З огляду на вищезазначені обставини, у зв`язку внесенням змін до Земельного кодексу України Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин", який набрав чинності 27.05.2021, повноваження щодо розпорядження земельними ділянками у спірних правовідносинах перейшли від Кабінету Міністрів України до Одеської обласної державної адміністрації.

За таких обставин, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про задоволення клопотання Першого заступника керівника Одеської обласної прокуратури про заміну позивача його правонаступником.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20.01.2022 у справі № 466/9577/18.

Посилання у касаційній скарзі на те, що прокурор не має права здійснювати представництво інтересів Одеської обласної державної адміністрації та ініціювати залучення цього органу до розгляду справи без попереднього дотримання процедури, передбаченої ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 52 ГПК України усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку правонаступник замінив.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".

У рішенні ЄСПЛ від 23.10.1996 (Levages Prestations Services v. France (заява № 21920/93, п. 48) вказано, що, зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними, особливо якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

У контексті викладеного Суд вважає за необхідне зазначити, що Рекомендацією № (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995 державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до ч. "с" ст. 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад, справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Відповідно до ч. 2 ст. 293 ГПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Одесарибгосп" на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.12.2021 та ухвалу Господарського суду Одеської області від 15.11.2021 у справі № 916/500/21 на підставі ч. 2 ст. 293 ГПК України, у зв`язку з її необґрунтованістю, оскільки правильне застосування ст. 52 ГПК України судом є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Керуючись ст.ст. 234, 287, 293, 304 ГПК України, Суд,-

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Одесарибгосп" на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.12.2021 та ухвалу Господарського суду Одеської області від 15.11.2021 у справі № 916/500/21.

Ухвала у справі № 916/500/21 набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя Могил С.К.

Судді: Мачульський Г.М.

Случ О.В.