РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2022 м. КиївСправа № 910/18917/21

За позовом: дочірнього підприємства "АГРОФОНД-ЗЕРНО";

до: товариства з обмеженою відповідальністю "ДИВНА ЛОГІСТИКА 2020";

про: стягнення 119.806,03 грн.

Суддя Балац С.В.

Представники: без виклику сторін.

С У Т Ь С П О Р У :

Дочірнє підприємство "АГРОФОНД-ЗЕРНО" (далі - позивач) звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "ДИВНА ЛОГІСТИКА 2020" (далі - відповідач) про стягнення 119.806,03 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушено зобов`язання з надання послуг за укладеним між сторонами спору договором про надання послуг від 10.10.2018 № 193-Д, що призвело до звернення позивача до господарського суду з вимогами про стягнення з відповідача 119.806,03 грн., з яких: 100.208,81 грн. - основна заборгованість, 5.888,98 грн. - 3 % річних та 13.708,24 грн. - інфляційні втрати.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.12.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/18917/21 та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку (за правилами) спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, оскільки вказана справа є справою незначної складності та визнана судом малозначною.

Відповідач скориставшись своїм правом, наданим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив, яким позов відхилив враховуючи повне виконання зобов`язання за договором про надання послуг від 10.10.2018 № 193-Д.

Дослідивши наявні у матеріалах даної справи докази, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між позивачем, як замовником, та відповідачем, як виконавцем, укладено договір про надання послуг від 10.10.2018 № 193-Д (далі - Договір), відповідно до предмету якого, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, відповідач зобов`язується за завданням позивача протягом визначеного в Договорі строку, надавати послуги, зазначені в додатку № 1 до Договору, а позивач зобов`язується оплачувати такі послуги (п. 1.1 Договору).

Пунктом 3.1 Договору визначено, що підтвердженням належного виконання Договору та відсутності претензій зі сторони позивача є підписання представником позивача акту приймання-передачі наданих послуг.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного Кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Виходячи із змісту правовідносин, останні є відносинами з надання послуг, тому, права і обов`язки сторін визначаються, у тому числі, положеннями глави 63 Цивільного кодексу України.

Положеннями ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Позивач стверджує, що останнім здійснено оплату рахунку відповідача від 25.11.2019 № 379 на суму 100.208,81 грн. "за послуги з моніторингу та аналізу товарообігу Товару Замовника, надання інформації про збут Товару Замовника (з 16.11.2019р. по 30.11.2019р.)".

Проте, за твердженнями позивача, такі послуги відповідачем не надані, що призвело до звернення позивача до господарського суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 100.208,81 грн.

Також позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 5.888,98 грн. та інфляційних втрат в сумі 13.708,24 грн.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з урахуванням такого.

До поданого до суду відзиву відповідачем долучено акт надання послуг від 25.11.2019 № 1633, який підписаний сторонами спору та скріплений відбитками їх печаток.

Вказаним актом підтверджується надання відповідачем та отримання позивачем послуг за Договором (послуги з моніторингу та аналізу товарообігу Товару Замовника, надання інформації про збут Товару Замовника (з 16.11.2019р. по 30.11.2019р.) на загальну суму 100.208,81 грн. Найменування послуг за вказаним актом відповідає як положенням пункту 11 додатку № 1 до Договору, так і виставленого відповідачем позивачу рахунку від 25.11.2019 № 379.

Приписами статті 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, позовна вимога про стягнення з відповідача основної заборгованості в сумі 100.208,81 грн. задоволенню не підлягає, оскільки відповідачем здійснено повне виконання зобов`язання за Договором на заявлену позивачем до стягнення суму основної заборгованості.

Позовні вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 5.888,98 грн. та інфляційних втрат в сумі 13.708,24 грн. задоволенню не підлягають, оскільки є похідними вимогами від вимоги про стягнення з відповідача основної заборгованості у задоволенні якої судом відмовлено.

Більш того, заявлена позивачем підстава застосування до відповідача відповідальності, зазначеної у частині 2 статті 625 Цивільного кодексу України стосується порушення грошових зобов`язань, а тому не може бути застосована до порушення не грошових зобов`язань.

Приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи приписи пункту 2 частини 1 статті 129 та пункту 2 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд покладає витрати по сплаті судового збору на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати позивача у вигляді витрат на правову допомогу, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 233, 236, 238, 250, 252, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили та може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст. 241, 254, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.В. Балац