ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2022 р. м. Київ Справа № 911/3361/21

Господарський суд Київської області у складі судді Сокуренко Л.В., дослідивши в спрощеному позовному провадженні матеріали справи

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ СПЛІТ»
доФізичної особи-підприємця Нечай Наталії Петрівни
простягнення 68 600,88 грн.
Без виклику учасників судового процесу;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» звернулося до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Нечай Наталії Петрівни про стягнення 68 600,88 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 17.03.2020 р. між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем укладено кредитний договір № 011/9713/00854591, відповідно до умов якого кредитор надав відповідачу грошові кошти в формі не відновлюваної кредитної лінії з лімітом кредитування в сумі 70 000,00 грн., а відповідач зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі та сплатити проценти та комісії за його користування. 09 квітня 2020 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп» укладено договір № 114/2-31-F про відступлення права вимоги, за умовами якого право вимоги за кредитним договором № 011/9713/00854591 від 17.03.2020, перейшло до ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп». 23.06.2021 між ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп» та ТОВ «Глобал Спліт» укладено договір відступлення прав вимоги № 23-06/21-F, відповідно до умов якого право вимоги за вказаним кредитним договором перейшло до ТОВ «Глобал Спліт». Однак, відповідач взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконав. У зв`язку із чим, у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість в загальній сумі 68 600,88 грн.

Ухвалою суду від 18.11.2021 було відкрито провадження у справі № 911/3361/21. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з ч. 4 ст. 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 18.11.2021 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: вул. Соборна, буд. 6, с. Красне Перше, Київська обл., Обухівський р-н, 08725.

Зазначене поштове відправлення було вручено адресату особисто 21.12.2021, що підтверджується наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення поштового конверту, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі.

У даному випадку судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою про відкриття провадження у справі від 18.11.2021 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 6 ст. 233 ГПК України, у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд Київської області, -

ВСТАНОВИВ:

17.03.2020 між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (далі - кредитор) та Фізичною особою-підприємцем Нечай Наталією Петрівною (далі - позичальник, відповідач) укладено кредитний договір № 011/9713/00854591 (далі - кредитний договір), відповідно до умов п. 1.1. якого кредитор зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти (надалі - кредит) в формі невідновлюваної кредитної лінії з лімітом кредитування в сумі 70 000,00 грн. (сімдесят тисяч гривень 00 коп.) (надалі - ліміт), а позичальник зобов`язується використати кредит за цільовим призначенням, повернути кредитору суму кредиту, сплатити проценти та комісії, а також інші зобов`язання, визначені договором.

Відповідно до п. п. 1.2-1.3 кредитного договору, кінцевий термін надання кредиту - 17.05.2020 р. - становить останній день, коли позичальник може звернутися до кредитора з метою отримання кредиту. Кінцевий термін погашення кредиту - 17.03.2023, або інша дата, визначена відповідно до пункту 5.4. або статті 8 договору (останній день строку користування кредитом, до закінчення якого позичальник зобов`язаний здійснити погашення заборгованості за договором в повному обсязі).

Одночасно, 17.03.2020 року відповідачем було складено повідомлення вих. № 5 про перерахування грошових коштів в сумі 70 000,00 грн. на розвиток бізнесу.

Згідно з п. 1.4 кредитного договору, кредит надається позичальнику на розвиток бізнесу, а саме: фінансування витрат, пов`язаних з веденням господарської діяльності позичальника, за винятком наданням або повернення фінансової допомоги.

Пунктами 2.1-2.2 кредитного договору визначено, що протягом строку фактичного користування кредитом до кінцевого терміну погашення кредиту, визначеного пунктом 1.3 договору включно позичальник зобов`язаний щомісяця сплачувати кредитору проценти, сума яких розраховується на основі фіксованої процентної ставки в розмірі 24% річних. У випадку неповернення кредиту в кінцевий термін погашення кредиту, позичальник зобов`язаний сплатити кредитору проценти, що розраховуються на основі процентної ставки в розмірі 24% річних та нараховуються на залишок фактичної заборгованості за кредитом (в т.ч. простроченої) з дня, наступного за кінцевим терміном погашення кредиту/простроченої заборгованості в повному обсязі.

Судом встановлено, що АТ «Райффайзен Банк Аваль», на виконання умов кредитного договору, перерахував відповідачу кредитні кошти в сумі 70 000,00 грн..

Пунктами 5.1-5.2 кредитного договору визначено, що позичальник зобов`язаний здійснити погашення заборгованості в порядку, визначеному договором. Позичальник здійснює погашення заборгованості за кредитом та сплати процентів щомісячно ануїтет ними (однаковими) платежами згідно з графіком. Ануїтетний платіж включає в себе повернення частини основної суми кредиту та сплату процентів за його користування.

Відповідно до п. п. 5.3-5.4 кредитного договору, позичальник зобов`язується здійснювати погашення кредиту та процентів ануїтетними платежами у валюті кредиту кожного місяця, 17 числа (дата платежу), та при погашенні заборгованості за кредитом в повному обсязі. Якщо дата платежу у місяці здійснення платежу, позичальник зобов`язаний здійснити погашення заборгованості за кредитом та сплатити проценти в останній календарний день поточного місяця.

Згідно з пунктом 5.6 кредитного договору, підписанням договору позичальник надає право кредитору здійснювати договірне списання грошових коштів з рахунків позичальника (в т.ч. його структурних підрозділів), зокрема, з поточного рахунку, з рахунків, що будуть відкриті позичальнику (в т.ч. його відокремленим структурним підрозділам) у кредитора протягом строку дії договору та реквізити яких кредитор визначить самостійно, в розмірі сум, належних до сплати позичальником за договором та/або договорами, в т.ч. з метою погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів, комісій, пені, штрафу, відшкодування витрат та інших платежів, передбачених договором/договорами забезпечення. Таке договірне списання може здійснюватися кредитором протягом строку дії договору будь-яку кількість разів, починаючи з дати настання строку виконання відповідного грошового зобов`язання (включно) до повного погашення заборгованості.

Підпунктом 8.1.3 кредитного договору визначено, що у разі настання обставин дефолту (невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань за договором та/або договором забезпечення, а також інші обставини, які, на думку кредитора, свідчать про те, що зобов`язання позичальника за договором не будуть виконані) кредитор має безумовне право на власний розсуд без необхідності укладання додаткових угод/договорів про зміни вжити один або декілька заходів, зокрема, вимагати дострокового повного/часткового погашення заборгованості.

Відповідно до підпункту 8.2.1 кредитного договору, кредитор має право скористатись правами, зазначеними в пункті 8.1 договору та пред`явити позичальнику відповідні вимоги при настанні будь-якої з обставин дефолту, зокрема, у випадку порушення позичальником строків виконання або невиконання будь-яких грошових зобов`язань за договором.

Одночасно, 17.03.2020 між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем було укладено додаток № 1 до кредитного договору, яким сторони погодили графік погашення заборгованості за кредитом та сплати процентів (копія наявна в матеріалах справи).

З метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, 29.12.2020 між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 011/9713/00854591 від 17.03.2020, відповідно до умов якої кінцевий термін погашення кредиту - 17.12.2023 р., або інша дата, визначена відповідно до пункту 5.4 або статті 8 договору (останній день строку користування кредитом, до закінчення якого позичальник зобов`язаний здійснити погашення заборгованості за договором в повному обсязі).

Відповідно до умов п. п. 2.1-2.2 додаткової угоди № 1, станом на дату укладання додаткової угоди фактична заборгованість позичальника за договором по сплаті суми кредиту становить 62 122,95 грн. (шістдесят дві тисячі сто двадцять дві гривні 95 копійок) (фактична заборгованість за кредитом).

Станом на дату укладання додаткової угоди заборгованість позичальника за договором, строк оплати якої настав, складає 2 920,24 грн. (дві тисячі дев`ятсот двадцять гривень 24 копійки) (заборгованість), у тому числі: 1 698,15 грн. - заборгованість за погашення суми кредиту; та 1 222,09 грн. - заборгованість за погашення процентів (заборгованість за процентами).

Додатковою угодою № 1 від 29.12.2021 сторони також погодили графік погашення заборгованості за кредитом та сплати процентів (додаток № 1).

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 011/9713/00854591 від 17.03.2020, заборгованість відповідача станом на 24.06.2021 р. складає 68 600,88 грн. (копія розрахунку наявна в матеріалах справи).

Одночасно, в матеріалах справи відсутні докази виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором в частині своєчасного погашення кредиту та процентів ануїтетними платежами в строки, передбачені погодженим графіком. У зв`язку із цим, у відповідача за кредитним договором утворилася заборгованість в загальній сумі 68 600,88 грн.. Протилежного суду не доведено, доказів перерахування грошових коштів у розмірі та у строки, визначені кредитним договором до суду не подано.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги кредитний договір № 011/9713/00854591 від 17.03.2020, додаткову угоду № 1 до нього, як належні підстави, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у кредитора та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

Дослідивши зміст укладеного договору, суд дійшов висновку, що даний правочини за своєю правовою природою є кредитним договором.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як було встановлено судом, 17.03.2020 між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем було укладено кредитний договір № 011/9713/00854591, за наслідками укладання якого відповідач отримав кредитні кошти в загальній сумі 70 000,00 грн..

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів.

Як передбачено ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вказувалося вище, сторонами передбачено та закріплено в п. п. 5.1-5.2 кредитного договору визначено, що позичальник зобов`язаний здійснити погашення заборгованості в порядку, визначеному договором. Позичальник здійснює погашення заборгованості за кредитом та сплати процентів щомісячно ануїтет ними (однаковими) платежами згідно з графіком. Ануїтетний платіж включає в себе повернення частини основної суми кредиту та сплату процентів за його користування.

Відповідно до п. п. 5.3-5.4 кредитного договору, позичальник зобов`язується здійснювати погашення кредиту та процентів ануїтетними платежами у валюті кредиту кожного місяця, 17 числа (дата платежу), та при погашенні заборгованості за кредитом в повному обсязі. Якщо дата платежу у місяці здійснення платежу, позичальник зобов`язаний здійснити погашення заборгованості за кредитом та сплатити проценти в останній календарний день поточного місяця.

Судом було встановлено, що 29.12.2020 між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору відповідно до умов якої кінцевий термін погашення кредиту - 17.12.2023 р., або інша дата, визначена відповідно до пункту 5.4 або статті 8 договору.

Відповідно до умов п. п. 2.1-2.2 додаткової угоди № 1, станом на дату укладання додаткової угоди фактична заборгованість позичальника за договором по сплаті суми кредиту становить 62 122,95 грн. (шістдесят дві тисячі сто двадцять дві гривні 95 копійок) (фактична заборгованість за кредитом).

Станом на дату укладання додаткової угоди заборгованість позичальника за договором, строк оплати якої настав, складає 2 920,24 грн. (дві тисячі дев`ятсот двадцять гривень 24 копійки) (заборгованість), у тому числі: 1 698,15 грн. - заборгованість за погашення суми кредиту; та 1 222,09 грн. - заборгованість за погашення процентів (заборгованість за процентами).

Додатковою угодою № 1 від 29.12.2021 сторони також погодили графік погашення заборгованості за кредитом та сплати процентів (додаток № 1).

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 011/9713/00854591 від 17.03.2020, заборгованість відповідача станом на 24.06.2021 р. складає 68 600,88 грн. (копія розрахунку наявна в матеріалах справи).

В матеріалах справи відсутні докази виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором в частині своєчасного погашення кредиту та процентів ануїтетними платежами в строки, передбачені погодженим графіком. У зв`язку із цим, у відповідача за кредитним договором утворилася заборгованість в загальній сумі 68 600,88 грн.. Протилежного суду не доведено, доказів перерахування грошових коштів у розмірі та у строки, визначені кредитним договором до суду не подано.

Одночасно, звертаючись із даним позовом, позивачем, на підтвердження наявності прав у останнього стягнення з відповідача заявлених 68 600,88 грн. основного боргу долучено до матеріалів справи копії договору про відступлення права вимоги № 114/2-31-F від 09.04.2020 року та договору про відступлення права вимоги № 23-06/21-F від 23.06.2021 року.

З урахуванням вищенаведеного, господарським судом встановлено наступне.

09.04.2020 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» (первісний кредитор) та ТОВ «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп» (новий кредитор) укладено договір № 114/2-31-F про відступлення права вимоги (договір-1), за умовами якого, первісний кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату належні йому права вимоги, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрах боржників (копія договору-1 наявна в матеріалах справи).

У подальшому, 23.06.2021 між ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп» (первісний кредитор) та ТОВ «Глобал Спліт» (далі - новий кредитор, позивач) укладено договір відступлення прав вимоги № 23-06/21-F (договір-2), відповідно до умов якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату належні йому права вимоги, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрах Боржників (копія наявна в матеріалах справи).

Пунктом 3.2 договору-2, загальна вартість (ціна) прав вимоги портфелю заборгованості, сформованого первісним кредитором у відповідності до критеріїв, визначених у додатку 1 до договору, становить 3 313 391,63 грн., за всіма кредитами портфеля заборгованості станом на дату його формування, що буде вказана в повідомленні за формою згідно з додатком № 2, направленому первісному кредитору згідно п. 2.3.1 договору. Строк оплати - до 25.06.2021.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, на виконання умов договору відступлення прав вимоги № 23-06/21-F, сплатив ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп» загальну вартість прав вимоги портфелю заборгованості в сумі 3 313 391,63 грн., що підтверджується платіжними дорученнями, копії яких наявні в матеріалах справи.

Умовами ст. 514 Цивільного кодексу України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із п. 2.4 договору відступлення права вимоги № 23-06/21-F, внаслідок передачі (відступлення) прав вимоги за цим договором, новий кредитор заміняє первісного кредитора у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості і відповідно вказані у Реєстрі(ах) боржників, та набуває прав грошових вимог первісного кредитора, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами.

Відповідно до Реєстру боржників від 25.06.2021 до вищевказаного договору відступлення прав вимоги № 23-06/21-F від 23.06.2021, ТОВ «Глобал Спліт» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 011/9713/00854591 від 17.03.2020. Зазначений Реєстр боржників підписаний первісним та новим кредиторами та скріплений печатками підприємств (копія наявна в матеріалах справи).

Згідно Реєстру боржників від 25.06.2021 до договору відступлення прав вимоги № 23-06/21-F від 23.06.2021, заборгованість відповідача за кредитним договором № 011/9713/00854591 складає 68 600,88 грн..

За ствердженням позивача, 01.07.2021 він направив на адресу відповідача повідомлення про відступлення права вимоги № 23-06/21-F від 23.06.2021 р. з повідомленням про відступлення права вимоги та вимогою сплатити існуючу заборгованість за кредитним договором № 011/9713/00854591 від 17.03.2020. Проте, зазначене повідомлення залишилося без відповіді.

Відповідно до розрахунку позивача, заборгованість відповідача за кредитним договором № 011/9713/00854591 від 17.03.2020 станом на 08.11.2021 року становить 68 600,88 грн. та складається з: 62 138,90 грн. - основна заборгованість, 6 461,98 грн. - заборгованість по відсотками.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до договір відступлення прав вимоги № 114/2-31-F від 09.04.2021 та договір про відступлення права вимоги № 23-06/21-F від 23.06.2021, як належні підстави, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у кредитора, позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 та ч. 1 ст. 510 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Згідно до п. 1.1 ст. 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч. 1 ст. 513 Цивільного кодексу України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Отже, судом наголошується, що в разі заміни кредитора у зобов`язанні первісний кредитор повністю або у визначеній частині вибуває із зобов`язання, а на його місце приходить новий кредитор. При цьому зміст зобов`язання, тобто обсяг прав та обов`язків його сторін залишається незмінним. Отже, до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора. Обсяг цих прав (наприклад, сума заборгованості, права на стягнення відсотків, штрафних санкцій тощо) та умови (наприклад, боржник може виконати зобов`язання тільки за умови надання певної інформації) визначаються на момент переходу цих прав до нового кредитора. Тобто новий кредитор отримує право вимагати виплати, наприклад, процентів за користування чужими грошовими коштами в розмірі, що існував на момент підписання договору цесії або переходу до нього прав кредитора іншим чином.

Разом з тим, зазначене положення є диспозитивним, отже інші правила можуть бути встановлені договором або законом. Суб`єкти зобов`язання можуть провести заміну кредитора лише в певній частині, тобто передати новому кредитору тільки частину прав старого кредитора. Це є можливим в разі подільності права вимоги кредитора, наприклад, в грошових зобов`язаннях. В такому випадку зобов`язання перетвориться на зобов`язання з множинністю осіб на стороні кредитора.

З урахуванням вищенаведеного у сукупності, а також чітких умов договорів про відступлення права вимоги за № 114/2-31-F від 09.04.2021 та за № 23-06/21-F від 23.06.2021, господарський суд встановив, що Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» передано Товариству з обмеженою відповідальністю «ФК «Ел.Ен.Груп», а ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп» передано позивачу право вимоги до відповідача за кредитним договором № 011/9713/00854591 від 17.03.2020, включаючи право вимагати від боржника належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржника за кредитним договором.

За таких обставин, господарський суд вважає, що позивачем правомірно здійснено звернення до суду із вимогою до відповідача про стягнення суми заборгованості у розмірі 68 600,88 грн..

Отже, з урахуванням вищенаведеного, загальна прострочена заборгованість відповідача перед позивачем становить 68 600,88 грн. Протилежного суду не доведено, доказів повної оплати заборгованості суду не подано.

Одночасно, судом встановлено, що згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на момент звернення із позовом, Нечай Наталія Петрівна припинила свою діяльність як фізична особа-підприємець. Однак, з приводу цього суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 4 Господарського процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 Господарського процесуального кодексу України. Так, за частиною першою цієї статті, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Відповідно до положень частини другої цієї ж статті, право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

За статтею 45 Господарського процесуального кодексу України, сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Наведене свідчить про те, що з дати набрання чинності Господарського процесуального кодексу України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З огляду на положення частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України, а також статей 4, 45 цього Кодексу, для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Відповідно до статті 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

Згідно із частиною 1 статті 128 Господарського кодексу України, громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

За положеннями статті 51 Цивільного кодексу України, до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Відповідно до статті 52 Цивільного кодексу України, Фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За змістом статей 51, 52, 598 - 609 Цивільного кодексу України, статей 202 - 208 Господарського кодексу України, частини 8 статті 4 Закону України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», у випадку припинення підприємницької діяльності Фізичною особою - підприємцем (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 910/8729/18 та постанові Верховного Суду від 27.07.2020 у справі № 909/454/19.

Отже, позивач, звертаючись до господарського суду, обґрунтовано визначив належність спору до господарської юрисдикції відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як Фізичної особи-підприємця не припинились.

Стаття 525 Цивільного кодексу України встановлює, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Слід зазначити, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував та належних доказів на заперечення відомостей повідомлених позивачем не надав, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню повністю в сумі 68 600,88 грн..

Приймаючи до уваги висновки суду про повне задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2 270,00 грн..

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Нечай Наталії Петрівни (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» (місцезнаходження: вул. Жилянська, буд. 5-Б, оф. 5, м. Київ, 01033; ) 68 600,88 грн. основного боргу та 2 270,00 грн. судового збору.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 256 та п. п. 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено та підписано 02.02.2022.

Суддя Л.В. Сокуренко