УХВАЛА

м. Київ

31.01.2022Справа № 910/1226/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Комарової О.С., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕСЕЛИНКА» про забезпечення позову до подання позовної заяви,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕСЕЛИНКА» звернулось до Господарського суду міста Києва із заявою про забезпечення позову, у якій просить суд до пред`явлення позову вжити заходи забезпечення позову шляхом:

- заборони Комунальному підприємству «Київтранспарксервіс» до набрання у цьому спорі рішенням суду законної сили укладати будь-які договори та/або вчиняти будь-які інші дії щодо передання будь-яким особам права на організацію та експлуатацію 52 (п`ятдесяти двох) місць для платного паркування транспортних засобів, а також 6 (шість) спеціальних місць для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять інвалідів, що розташовані на паркувальному майданчику за адресою: місто Київ, Дарницький район, вул. Вишняківська, 13, в межах III територіальної зони паркування м. Києва;

- заборони Комунальному підприємству «Київтранспарксервіс» до набрання у цьому спорі рішенням суду законної сили укладати будь-які договори та/або вчиняти будь-які інші дії щодо передання будь-яким особам паркувального майданчика, що включає 52 (п`ятдесят два) місця для платного паркування транспортних засобів, а також 6 (шість) спеціальних місць для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять інвалідів, що розташовані за адресою: місто Київ, Дарницький район, вул. Вишняківська, 13, в межах III територіальної зони паркування м. Києва;

- заборони Комунальному підприємству «Київтранспарксервіс» та фізичній особі Кузюбердіну Олександру Олександровичу до набрання у цьому спорі рішенням суду законної сили чинити перешкоди Товариству з обмеженою відповідальністю «Веселинка» у користуванні 52 (п`ятдесяти двома) місцями для платного паркування транспортних засобів, а також 6 (шести) спеціальними місцями для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять інвалідів, що розташовані на паркувальному майданчику за адресою: м. Київ, Дарницький р-н., вул. Вишняківська, 13, в межах III територіальної зони паркування м. Києва згідно з Договором про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування № ДНП-2017-12/48 від 01.12.2017.

Необхідність вжиття заходів забезпечення позову заявник обґрунтовує тим, що Комунальне підприємство «Київтранспарксервіс» безпідставно відмовилось від договору про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування № ДНП-2017-12/48 від 01.12.2017 в односторонньому порядку та уклало договір про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування № ДНП-2021-07/15 з фізичною особою-підприємцем Кузюбердіним Олександром Олександровичем, внаслідок чого відбулось захоплення паркувального майданчика за адресою: м. Київ, вул. Вишняківська, 13, який перебуває у користуванні заявника з обмеженням останнього у доступі до майданчика.

Заявник вказує, що оскільки предметом майбутнього позову будуть вимоги про визнання недійсної односторонньої відмови Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» від договору про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування № ДНП-2017-12/48 від 01.12.2017 та про визнання недійсним договору № ДНП-2021-07/15, такий договір вважатиметься розірваним з моменту набрання рішенням суду законної сили згідно приписів статті 653 Цивільного кодексу України. Відтак, до набрання рішенням законної сили він має право здійснювати господарську діяльність на визначеному в договорі паркувальному майданчику, тому вчинення йому перешкод у користуванні паркувальним майданчиком до набрання рішенням суду законної сили може істотно ускладнити поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів, за захистом яких він має намір звернутись до суду.

Розглянувши подану заяву про забезпечення позову, суд вважає її такою, що підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 136 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з частиною 1 статті 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Отже, забезпечення позову - це, по суті обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Водночас, якщо позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18.

Отже, в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 17.12.2018 у справі № 914/970/18.

Поряд з викладеним, вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з приписів статей 13, 15, 74 ГПК України (змагальність сторін та пропорційність у господарському судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), господарський суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням зокрема того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову права цього учасника (відповідача), а відповідно чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином.

Господарський суд відповідно до положень статті 86 ГПК України оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Наведена норма зобов`язує суд у кожному конкретному випадку оцінювати наявні докази в їх сукупності, з урахуванням повноти встановлення всіх обставин справи, необхідних для правильного вирішення спору.

З поданих документів вбачається, що 01.12.2017 між Комунальним підприємством «Київтранспарксервіс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕСЕЛИНКА» було укладено договір про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування № ДНП-2017-12/48 від 01.12.2017, предметом якого є відплатне надання права на організацію та експлуатацію 52 (п`ятдесяти двох) місць для платного паркування транспортних засобів, а також 6 (шести) спеціальних місць для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять інвалідів, що розміщені на паркувальному майданчику за адресою: м. Київ, Дарницький р-н, вул. Вишняківська, 13 в межах ІІІ територіальної зони паркування м. Києва.

Термін дії договору неодноразово продовжувався, та в редакції останньої додаткової угоди закінчується 31.12.2025.

В підтвердження існування договірних правовідносин та підтвердження ведення господарської діяльності на наведеному паркувальному майданчику заявником надано копії актів надання послуг за період з січня по листопад 2021 року, підписаних обома сторонами та копії платіжних доручень за період з лютого 2021 по січень 2022 року про сплату заявником щомісячних платежів по договору.

Як стверджує заявник, 21.01.2022 невстановленими особами було здійснено фізичне захоплення паркувального майданчика за адресою: м. Київ, вул. Вишняківська, 13, який перебуває у його користуванні та заблоковано доступ працівників заявника на територію паркувального майданчика. Наведені невстановлені особи повідомили, що вони є новими користувачами паркувального майданчика, в підтвердження чого надали копію договору про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування № ДНП-2021-07/15 від 14.07.2021, укладеного між Комунальним підприємством «Київтранспарксервіс» та фізичною особою-підприємцем Кузюбердіним Олександром Олександровичем.

24.01.2022 головним фахівцем КП «Київтранспарксервіс» Дмитренко Є.М. було направлено на електронну адресу директора ТОВ «ВЕСЕЛИНКА» лист від 14.06.2021 № 053/05-2509 про розірвання договору № ДНП-2017-12/48 від 01.12.2017, в якому було зазначено про здійснення 20.05.2021 виїзду співробітниками КП «Київтранспарксервіс» на обстеження спірного паркувального майданчика та виявлення перевищення меж ділянки та схеми ОДР, на огородженій території можливе розміщення 89 паркувальних місць, відсутність дорожньої розмітки та твердого асфальтового покриття, що свідчить про порушення п.п. 2.2.2, 2.2.4, 2.2.5 договору.

В зазначеному листі також вказано, що при повторному виїзді 08.06.2021 співробітниками КП «Київтранспарксервіс» встановлено, що виявлені раніше недоліки не усунуто, у зв`язку з чим, через виявлені порушення п.п. 2.2.2, 2.2.3, 2.2.4, 2.2.5 та 2.2.7 КП «Київтранспарксервіс» повідомило про дострокове розірвання договору в односторонньому порядку з 30.07.2021.

У заяві про забезпечення позову зазначено, що предметом майбутнього позову буде визнання недійсної односторонньої відмови Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» від договору про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування № ДНП-2017-12/48 від 01.12.2017 та про визнання недійсним договору № ДНП-2021-07/15.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду відповідно до частини першої статті 16 ЦК України.

Статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 Господарського кодексу України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка, на її думку, порушує її права і охоронювані законом інтереси.

Враховуючи, що предметом спору є визнання недійсною односторонньої відмови КП «Київтранспарксервіс» від договору № ДНП-2017-12/48 від 01.12.2017, суд погоджується з твердженнями заявника, що з урахуванням приписів ст. 653 ЦК України такий договір вважатиметься розірваним з моменту набрання рішенням суду законної сили.

При цьому суд враховує, що викладена у листі від 14.06.2021 № 053/05-2569 одностороння відмова КП «Київтранспарксервіс» від договору № ДНП-2017-12/48 від 01.12.2017 з 30.07.2021 фактично залишилась не реалізованою, оскільки матеріали справи свідчать про те, що КП «Київтранспарксервіс» до листопада 2021 року підписувало акти надання послуг, які складались на виконання зазначеного правочину та приймало оплату від заявника.

Більше того, попри вказану дату дострокового розірвання договору № ДНП-2017-12/48 від 01.12.2017 з 30.07.2021, договір між КП «Київтранспарксервіс» та фізичною особою-підприємцем Кузюбердіним Олександром Олександровичем укладено 14.07.2021, тобто всупереч положенням підпункту 2.1.5 договору № ДНП-2017-12/48 від 01.12.2017, згідно якого, КП «Київтранспарксервіс» на час дії даного договору не мало права передавати право на експлуатацію фіксованих місць для паркування третім особам та/або право на здійснення діяльності з паркування транспортних засобів на фіксованих місцях для паркування третім особам.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що забезпечення позову шляхом заборони Комунальному підприємству «Київтранспарксервіс» та фізичній особі Кузюбердіну Олександру Олександровичу до набрання у цьому спорі рішенням суду законної сили чинити перешкоди Товариству з обмеженою відповідальністю «Веселинка» у користуванні 52 (п`ятдесяти двома) місцями для платного паркування транспортних засобів, а також 6 (шести) спеціальними місцями для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять інвалідів, що розташовані на паркувальному майданчику за адресою: м. Київ, Дарницький р-н., вул. Вишняківська, 13, в межах III територіальної зони паркування м. Києва згідно з Договором про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування № ДНП-2017-12/48 від 01.12.2017 спрямоване на забезпечення дійсної ефективності судового захисту та упередження можливості додаткового порушення прав та законних інтересів суб`єкта господарювання.

В протилежному випадку, вчинення перешкод заявникові в користуванні фіксованими місцями для паркування призведе до припиненням здійснення господарської діяльності, та, у випадку визнання судом неправомірної односторонньої відмови КП «Київтранспарксервіс» від договору, може призвести до виникнення нових позовів про стягнення збитків.

Щодо інших заходів забезпечення позову, які заявник просить суд вжити, а саме заборонити Комунальному підприємству «Київтранспарксервіс» до набрання у цьому спорі рішенням суду законної сили укладати будь-які договори та/або вчиняти будь-які інші дії щодо передання будь-яким особам паркувального майданчика (п. 3 прохальної частини заяви) та права на організацію та експлуатацію (п. 2 прохальної частини заяви) 52 (п`ятдесяти двох) місць для платного паркування транспортних засобів, а також 6 (шість) спеціальних місць для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять інвалідів, що розташовані на паркувальному майданчику за адресою: місто Київ, Дарницький район, вул. Вишняківська, 13, в межах III територіальної зони паркування м. Києва, суд відмовляє, оскільки така заборона є обмеженням прав власника щодо розпорядження належним йому (власнику) майном, хоча право комунальної власності на спірний паркувальний майданчик не оспорюється.

Наведене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у п. 4.22 постанови від 11 лютого 2021 року в справі № 915/1185/20.

Суд враховує, що легітимне сподівання, з урахуванням змісту статті 204 Цивільного кодексу України, вимагає констатації того факту, що фізична особа-підприємець Кузюбердін Олександр Олександрович мав легітимне очікування щодо виконання відповідного правочину (прийняття майданчика в експлуатацію) не менше, аніж легітимне сподівання позивача у нинішній справі. За таких обставин суд, вживаючи заходів забезпечення позову, повинен забезпечити виконання гарантій співвідповідача щодо невтручання у мирне володіння ним майном у розрізі статті 204 Цивільного кодексу України.

Суд також враховує, що згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 29.10.2021 внесено запис № 001034912 про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця Кузюбердіна Олександра Олександровича, однак наявність правомочностей користувача спірного паркувального майданчика як у фізичної особи Кузюбердіна Олександра Олександровича, так і в інших осіб підлягає встановленню під час розгляду справи по суті.

Отже, застосування заходів забезпечення позову у вигляді заборони Комунальному підприємству «Київтранспарксервіс» укладати будь-які договори та/або вчиняти будь-які інші дії щодо передання будь-яким особам паркувального майданчика (п. 3 заяви) та права на організацію та експлуатацію (п. 2 заяви) по суті буде втручанням у свободу дій сторони в договірних відносинах, що жодним чином не пов`язано із предметом майбутнього позову у даній справі, а тому застосування такого заходу є неадекватним та не забезпечує ефективний захист прав та інтересів заявника, за захистом яких він має намір звернутися до суду.

Таким чином, оскільки невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист та поновлення порушених чи оспорюваних прав і інтересів заявника, за захистом яких він має намір звернутися до суду, суд, з урахуванням пов`язаності заходу забезпечення позову з предметом майбутнього позову, вважає за необхідне заяву про забезпечення позову задовольнити шляхом заборони Комунальному підприємству «Київтранспарксервіс» та фізичній особі Кузюбердіну Олександру Олександровичу до набрання у цьому спорі рішенням суду законної сили чинити перешкоди Товариству з обмеженою відповідальністю «Веселинка» у користуванні 52 (п`ятдесяти двома) місцями для платного паркування транспортних засобів, а також 6 (шести) спеціальними місцями для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять інвалідів, що розташовані на паркувальному майданчику за адресою: м. Київ, Дарницький р-н., вул. Вишняківська, 13, в межах III територіальної зони паркування м. Києва згідно з Договором про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування № ДНП-2017-12/48 від 01.12.2017.

При цьому, суд, з врахуванням приписів статті 141 ГПК України, дійшов висновку про відсутність обставин, з якими законодавець пов`язує необхідність застосування зустрічного забезпечення.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 ГПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає, зокрема, вид забезпечення позову і підстави його обрання.

Згідно ч. 1 ст. 144 ГПК України, ухвала господарського суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Керуючись статтями 136-140, 144, 232-235, 255 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕСЕЛИНКА» про забезпечення позову до подання позовної заяви - задовольнити частково.

2. Вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони Комунальному підприємству «Київтранспарксервіс» (01030, м. Київ, вул. Леонтовича, буд. 6; ідентифікаційний код 35210739) та фізичній особі Кузюбердіну Олександру Олександровичу ( АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_1 ) до набрання у цьому спорі рішенням суду законної сили чинити перешкоди Товариству з обмеженою відповідальністю «Веселинка» (02068, м. Київ, вул. Ревуцького, буд. 2Г; ідентифікаційний код 36824628) у користуванні 52 (п`ятдесяти двома) місцями для платного паркування транспортних засобів, а також 6 (шести) спеціальними місцями для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять інвалідів, що розташовані на паркувальному майданчику за адресою: м. Київ, Дарницький р-н., вул. Вишняківська, 13, в межах III територіальної зони паркування м. Києва згідно з Договором про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування № ДНП-2017-12/48 від 01.12.2017.

3. В задоволенні іншої частини заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕСЕЛИНКА» про забезпечення позову до подання позовної заяви - відмовити.

4. Ухвала про забезпечення позову набирає законної сили з 31.01.2022, підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому чинним законодавством України для виконання судових рішень, та може бути пред`явлена до виконання в передбаченому чинним законодавством порядку до 31.01.2025.

5. Стягувачем за даною ухвалою є Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕСЕЛИНКА» (02068, м. Київ, вул. Ревуцького, буд. 2Г; ідентифікаційний код 36824628).

6. Боржниками за даною ухвалою є Комунальне підприємство «Київтранспарксервіс» (01030, м. Київ, вул. Леонтовича, буд. 6; ідентифікаційний код 35210739) та фізична особа Кузюбердін Олександр Олександрович ( АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_1 ).

7. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів в порядку, передбаченому ст.ст. 253-259, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.С. Комарова