01 лютого 2022 року м. Чернігівсправа № 927/762/21
Господарський суд Чернігівської області у складі судді Белова С.В.,
розглянувши заяву б/н від 24 січня 2022 року Приватного підприємства "Промінь база"
про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у справі №927/762/21
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста", код 41264766,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:
Публічне акціонерне товариство "Радикал Банк",
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:
2. Товариство з обмеженою відповідальністю "Агроінвест Консалтинг",
3. Товариство з обмеженою відповідальністю "Краншип",
про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та звернення стягнення на предмет іпотеки
Учасники справи не викликались
Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" подано позов до Приватного підприємства "Промінь база" про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та звернення стягнення на предмет іпотеки.
Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 20 січня 2022 року у позові відмовлено повністю (повне рішення складено та підписано 21 січня 2022 року).

При ухваленні рішення від 20 січня 2022 року у даній справі, судом не вирішувалось питання розподілу витрат на правничу допомогу, понесених відповідачем у даній справі.

27 січня 2022 року на адресу суду від відповідача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат. У заяві відповідач просить суд стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 100000,00 грн.

Розглянувши заяву відповідача про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, суд встановив:

Відповідач у відзиві на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 10 серпня 2021 року, просив суд стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати, зокрема, витрати на правову допомогу. У відзиві на позовну заяву відповідач навів попередній орієнтовний розрахунок витрат на правову допомогу у розмірі 100000,00 грн.

12 серпня 2021 року на адресу суду від відповідача надійшла заява про намір подання доказів щодо судових витрат, у якій відповідач просив суд прийняти до уваги намір відповідача подати докази щодо судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення у суду у даній справі та стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати по справі. Відповідачем у заяві наведено попередній орієнтовний розрахунок витрат на правову допомогу у розмірі 100000,00 грн.

Правничу допомогу відповідачу надавав адвокат Онопко Вікторія Олександрівна.

В якості доказів на понесення судових витрат відповідачем надано, зокрема: копію договору №15/2021 про надання правової (правничої) допомоги, укладеного Приватним підприємством "Промінь база" з адвокатом Онопко В.О. 02.08.2021 року; копію додаткової угоди №2 від 06.08.2021 до договору №15/2021 про надання правової (правничої) допомоги від 02.08.2021; копію акту про надання правової (правничої) допомоги від 21.01.2022 на суму 100000,00 грн; копію ордеру від 09.08.2021; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія КВ №000474.

Матеріалами справи підтверджується, що представником відповідача вчасно заявлено про відшкодування судових витрат та повідомлено суд про те, що всі докази витрат будуть надані після ухвалення рішення суду.

Додатковою угодою №2 від 06.08.2021 до договору №15/2021 про надання правової (правничої) допомоги від 02.08.2021 адвокат та клієнт погодили, що гонорар адвоката за супровід справи №927/762/21 є фіксованим і становить 100000,00 грн та сплачується одноразово. Згідно акту про надання правової (правничої) допомоги від 21.01.2022 адвокатом були надані наступні послуги (правова допомога): супровід справи №927/762/21 в повному обсязі на 100000,00 грн. Тобто, загальна вартість отриманих відповідачем послуг адвоката, згідно наданих відповідачем доказів становить 100000,00 грн.

Дослідивши докази надання правничої допомоги сторонами у даній справі суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ст.124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч.1). У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору (ч.2). Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи (ч.3).

Частиною 8 статті 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ст. 221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Згідно ст. 244 ГПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

У силу приписів статей 626, 627 Цивільного кодексу України, договір про надання правової допомоги, як різновид цивільно-правового договору, укладається між клієнтом та адвокатом (адвокатським об`єднанням, адвокатським бюро) на основі вільного волевиявлення сторін на погодження його умов, що становлять зміст договору; сторони договору про надання правової допомоги керуються принципом свободи договору при його укладенні з урахуванням вимог частини 5 статті 27 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" щодо несуперечності змісту такого договору Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно зі ст. 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу у частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 Господарського процесуального кодексу України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За змістом ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5, 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 цього Кодексу).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Визначаючи суму відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні ЄСПЛ "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Судом враховано правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19, у яких викладено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірність у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Як убачається із матеріалів справи, адвокат Онопко Вікторія Олександрівна була представником відповідача у справі №927/762/21: брала участь у судових засіданнях: 12 серпня 2021 року, 09 вересня 2021 року, 10 січня 2022 року та 20 січня 2022 року; підготувала і подала за своїм підписом відзив на позовну заяву. Матеріали справи містять також заперечення на заяву про заміну сторони правонаступником, яке підписане директором Приватного підприємства "Промінь база".

При цьому, судом встановлено, що відповідачем не наведено кількості годин, які витрачено на підготовку відповідних документів, як і не зазначено окремо вартість кожної з послуг, виходячи з витраченого часу.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

У зв`язку з тим, що у позові було відмовлено повністю, враховуючи обсяг робіт, наданих адвокатом у даній справі, враховуючи відсутність деталізованого розрахунку наданих адвокатом послуг, суд вважає, що понесені відповідачем витрати з оплати послуг адвоката, які він просить стягнути з позивача є необґрунтовано завищеними, а тому розмір відповідних витрат підлягає обмеженню сумою 50000,00 грн.

Керуючись ст. 13, 14, 42, 73-80, 86, 126, 129, 233, 236-238, 240, 241, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" (код 41264766, вул. О.Терьохіна, 8-А, оф. 11, м. Київ, 04080) на користь Приватного підприємства "Промінь база" (код 38282036, вул. Перемоги, 46, с. Озерне, Козелецький район, Чернігівська область, 17072) 50000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

2.Наказ видати після набрання додатковим рішенням законної сили.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду у строки, визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Додаткове рішення складено та підписано 01 лютого 2022 року.

Суддя С.В. Белов

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/