ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2022 Справа № 917/1567/21

Господарський суд Полтавської області у складі судді Сіроша Д. М., за участю секретаря судового засідання Бойченко Л. О., розглянув у порядку загального позовного провадження справу за позовом

Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

до Товариства з обмеженою відповідальністю Кременчукгаз - постачання

про стягнення основного боргу, пені, 3% річних та інфляційних,

за участю представників сторін

від позивача: Жирний О.С.

від відповідача: Сиротенко В. В., Кузьминський В. А.

Обставини справи: Акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Кременчукгаз - постачання про стягнення 21686184,70 грн заборгованості щодо оплати наданих послуг в період січень - квітень 2019 року згідно з договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /Н032 від 01.07.2015, 4576746,76 грн пені, 2522824,75 грн - 3% річних та 3876253,84 грн інфляційних втрат.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилався на неналежне виконання відповідачем умов договору в частині своєчасного здійснення розрахунків, що стало підставою для нарахування штрафних санкцій та звернення з цим позовом до суду.

Відповідач у відзиві на позовну заяву (вх. № 12062 від 02.11.2021) проти позову заперечує, посилаючись на те, що постановою Кабінету Міністрів України № 256 фактично визначений інший порядок розрахунків за поставлений природний газ, ніж передбачений сторонами в договорі. Зазначає про відсутність підстав для нарахування та стягнення з відповідача сум пені, інфляційних та річних, які нараховані позивачем на суми, які сплачені на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256.

Також, відповідач вказує, що у договорі визначений строк здійснення відповідачем остаточного розрахунку до 20 числа місяця, наступного за звітним, тому саме ця дата і є останнім днем строку оплати заборгованості. Проте позивач, наводячи розрахунки пені та трьох відсотків річних за послуги договірної потужності та послуги перевищення договірної потужності за травень - листопад 2019 року, безпідставно відносить 20-те число місяця наступного за звітним до дня періоду прострочення виконання зобов`язання.

Крім того, відповідач вважає, що до спірних правовідносин з транспортування магістральними трубопроводами підлягає застосуванню частина 5 статті 315 Господарського кодексу України. Так частиною 5 статті 315 Господарського кодексу України встановлено, що для пред`явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк. Відтак, шестимісячний строк позовної давності для звернення позивача до суду з вимогами про стягнення заборгованості за зобов`язаннями з оплати послуг транспортування природного газу магістральними трубопроводами за січень 2018 року на загальну суму 9 180 468,47 грн сплив 21.08.2018, строк позовної давності за аналогічними зобов`язаннями за лютий 2018 року на загальну суму 8141222,40 грн сплив 21.09.2018 за зобов`язаннями березня 2018 року на загальну суму 9219428,10 грн - 21.10.2018; за зобов`язаннями квітня 2018 року на загальну суму 5608672,56 грн - 21.11.2018 року; за зобов`язаннями травня 2018 року на загальну суму 1095684,61 грн - 21.12.2018, за зобов`язаннями червня 2018 року на загальну суму 975445,97 грн - 21.01.2019, за зобов`язаннями липня 2018 року на загальну суму 873764,33 грн - 21.02.2019, за зобов`язаннями серпня 2018 року на загальну суму 822092,03 грн - 21.03.2019, за зобов`язаннями вересня 2018 року на загальну суму 1170128,52 грн - 21.04.2019, за зобов`язаннями жовтня 2018 року на загальну суму 3034 088,98 грн - 21.05.2019, за зобов`язаннями листопада 2018 року на загальну суму 6906444,47 грн - 21.06.2019, за зобов`язаннями грудня 2018 року на загальну суму 8025961,56 грн - 21.07.2019, за зобов`язанням січня 2019 року на загальну суму 9396166,80 грн - 21.08.2019, за зобов`язаннями лютого 2019 року на загальну суму 6996 507,53 грн - 21.09.2019, за зобов`язаннями березня 2019 року на загальну суму 5205244,99 грн - 21.10.2019, за зобов`язаннями квітня 2019 року на загальну суму 1791010,38 грн - 21.11.2019. Проте позивач звернувся з вказаними вимогами до суду лише в жовтні 2021 року, тобто, поза межами строку позовної давності.

Отже, відповідач просить суд застосувати позовну давність до вимог про стягнення 32 662 010,05 грн, з яких: 21 686 184,70 грн - сума основного боргу за період січень 2018 року - квітень 2019 року включно, 4 576 746,76 грн - пеня, 2 522 824,75 грн - 3% річних та 3 876 253,84 грн - інфляційні втрати та відмовити у задоволенні позову.

08.11.2011 від відповідача надійшло клопотання про залишення позовної заяви без руху, посилаючись на те, що позовна заява не містить зазначення адреси електронної пошти відповідача.

Суд відмовив у задоволенні зазначеного клопотання за безпідставністю, оскільки в позовній заяві вказано, що електронна адреса відповідача невідома.

Позивач у відповіді на відзив (вх. № 12568 від 15.11.2021) заперечує проти доводів відповідача. Зокрема, зазначає, що постанова Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256 не передбачає укладення сторонами будь-яких угод, спільних рішень і т. д., а тому жодним чином не впливає на укладений договір, а тим більше не може його змінювати. Більше того, постанова КМУ № 256 та затверджений нею Порядок не забороняють відповідачу сплачувати існуючу заборгованість у будь-який інший спосіб, ніж в Порядку затвердженому Постановою КМУ № 256 і таких застережень не містить укладений сторонами договір.

Крім того, позивач зазначає, що договір транспортування природного газу № /Н032 від 01.07.2015 за своєю правовою природою є самостійним видом договору про надання послуг, поняття якого визначено спеціальним законодавством, зокрема, у Кодексі газотранспортної системи, Законі України Про ринок природного газу та зміст якого, визначений на основі типового договору, затвердженого органом державної влади, сторони договору не виступають по відношенню один до одного перевізником, вантажовідправником чи вантажоодержувачем, а на правовідносини, що виникають з договору поширюються загальні положення щодо договорів про надання послуг. Так, в преамбулі договору Сторони визначені, як Газотранспортне підприємство і Замовник, а не як Перевізник та Вантажовідправник чи Вантажоодержувач. Також договір перевезення передбачає предмет перевезення - конкретний вантаж, в даному ж випадку договором обумовлено отримання позивачем плати на надані відповідачу послуги.

З огляду на викладене, позивач заперечує щодо застосування до спірних правовідносин (стягнення заборгованості на надані послуги транспортування природного газу магістральними трубопроводами) спеціальних строків позовної давності, оскільки послуги транспортування природного газу не є переміщенням вантажу в розумінні статті 306 Господарського кодексу України.

17.11.2021 від відповідача надійшли заперечення (вх. № 12707), в яких відповідач зазначає, що правовідносини між позивачем та відповідачем в розрізі умов договору транспортування природного газу від 01.07.2015 № /Н032, є відносинами з перевезення вантажу та входять до предмету регулювання глави 32 Господарського кодексу України, положеннями якої (стаття 315 Господарського кодексу України) встановлено шестимісячний строк позовної давності.

Також, вказує на неправильний період нарахування пені та трьох процентів річних.

Щодо посилання позивача на Акт № 304 від 03.09.2019 планової перевірки дотримання ТОВ Кременчукгаз - постачання вимог законодавства та ліцензійних умов провадження господарської діяльності з постачання природного газу за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 (надалі - Акт № 304), як на доказ визнання відповідачем боргу, зазначає, що надання відповідачем пояснень до НКРЕКП не є діями боржника безпосередньо відносно кредитора, відповідні пояснення не спрямовуються на виникнення прав та обов`язків та не зумовлюють їх виникнення у правовідносинах між сторонами у даній справі, твердження позивача про визнання відповідачем заборгованості є необґрунтованим.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 11.10.2021 суд прийняв позовну заяву до розгляду і відкрив провадження у справі, постановив справу розглядати у порядку загального позовного провадження, призначив підготовче засідання у справі на 16:00 08.11.2021.

У підготовчому судовому засіданні 08.11.2021 суд оголосив перерву до 06.12.2021.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 06.12.2021 суд закрив підготовче провадження у справі 917/1567/21 та призначив справу до судового розгляду по суті в засіданні суду на 14:30 21.12.2021.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 21.12.2021 суд відклав розгляд справи по суті на 16:30 18.01.2022.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 18.01.2022 суд відклав розгляд справи по суті на 16:30 26.01.2022.

В судових засіданнях 21.12.2021 та 26.01.2022 представник відповідача заявив про застосування позовної давності.

Відповідно до статті 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено про термін виготовлення повного рішення.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство Укртрансгаз (в подальшому внаслідок реорганізації створено Акціонерне товариство Укртрансгаз (далі - AT Укртрансгаз, позивач, Газотранспортне підприємство) та Товариство з обмеженою відповідальністю Кременчукгаз - постачання (далі - ТОВ Кременчукгаз - постачання, відповідач, Замовник) уклали договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /Н032 від 01.07.2015.

Умовами пункту 1.1 договору передбачено, що позивач надає відповідачу послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу відповідача від пунктів приймання -передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій, а відповідач зобов`язується внести плату за надані послуги з транспортування газу магістральними трубопроводами в розмірі, у строки та порядку, передбаченому умовами цього договору.

Відповідно до пункту 3.1 договору послуги з транспортування природного газу оформлюються Газотранспортним підприємством і Замовником актами наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами (далі - акти наданих послуг).

Акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків Замовника з Газотранспортним підприємством (пункт 3.4 договору).

Пунктом 5.4 договору визначено, що вартість фактично наданих Газотранспортним підприємством Замовнику послуг за звітний місяць визначається на підставі акта наданих послуг за звітний місяць визначається на підставі акта наданих послуг.

Пунктом 11.1 договору передбачено, що цей договір набирає чинності з дня його підписання Сторонами та діє в частині транспортування газу з 01 липня 2015 року до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за надані Газотранспортним підприємством послуг - до повного виконання Замовником своїх зобов`язань за цим договором.

Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із Сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Так, на виконання умов договору позивач, зокрема, надав у період з січня 2018 року по квітень 2019 року відповідачу послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу на загальну суму 75442 331,70 грн відповідно до наступних Актів наданих послуг:

- Акт № 01-18-/Н032 наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 31.01.2018 на суму 9 180 468,47 грн;

- Акт № 02-18-/Н032 наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 28.02.2018 на суму 8 141 222,40 грн;

- Акт № 03-18-/Н032 наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 31.03.2018 на суму 9 219 428,10 грн;

- Акт № 04-18-/Н032 наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 30.04.2018 на суму 2 608 672,56 грн;

- Акт № 05-18-/Н032 наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 31.05.2018 на суму 1 095 684,61 грн;

- Акт № 06-18-/Н032 наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 30.06.2018 на суму 975 445,97 грн;

- Акт № 07-18-/Н032 наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 31.07.2018 на суму 873 764,33 грн;

- Акт № 08-18-/Н032 наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 31.08.2018 па суму 822 092,03 грн;

- Акт № 09-18-/Н032 наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 30.09.2018 на суму 1 170 128,52 грн;

- Акт № 10-18-/Н032 наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 31.10.2018 на суму 3 034 088,98 грн;

- Акт № 11-18-/Н032 наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 30.1 1.2018 на суму 6 906 444,47 грн;

- Акт № 12-18-/Н032 наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 31.12.2018 на суму 8 025 961,56 грн;

- Акт № 01-19-/Н032 наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 31.01.2019 на суму 9 396 166,80 грн;

- Акт № 02-19-/Н032 наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 28.02.2019 на суму 6 996 507,53 грн;

- Акт № 03-19-/Н032 наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 31.03.2019 на суму 5 205 244,99 грн;

Акт № 04-19-/Н032 наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 30.04.2019 па суму 1791010,38 гривень (копії підписаних між сторонами актів додаються).

Відповідно до пункту 5.6 договору у випадку, якщо Замовник є гарантованим постачальником, то Замовник здійснює оплату послуг з транспортування газу в місяці, у якому здійснюється транспортування газу, шляхом щоденного перерахування коштів на рахунок Газотранспортного підприємства в порядку, установленому алгоритмом розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання газопостачальних підприємств, який затверджується національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акту наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Відповідач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за послуги згідно з умовами договору (пункт 63.2. договору).

Згідно з пунктом 6.3.4 договору Замовник зобов`язується у випадку розірвання договору провести звірку взаєморозрахунків та оплатити Газотранспортному підприємству вартість фактично отриманих ним послуг в повному обсязі.

Однак відповідач, порушуючи умови договору оплатив послуги, надані в період з січня 2018 року по грудень 2018 року відповідно до актів наданих послуг, з порушенням належного строку для їх оплати та до цього часу не виконав в повному обсязі своїх зобов`язань щодо оплати наданих послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами за період січень - квітень 2019 року, чим здійснив прострочення таких зобов`язань, внаслідок чого утворилася заборгованість перед позивачем у розмірі 21686184,70 грн.

Відповідно до пункту 7.1 договору позивач та відповідач у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язань за договором несуть відповідальність у межах, передбачених законодавством України.

У разі порушення Замовником строків оплати, передбачених розділом 5 договору, із Замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (пункт 7.3 договору).

На підставі наведеного, позивач нарахував відповідачеві пеню за неналежне виконання зобов`язань за договором у зв`язку з порушенням строку оплати актів наданих послуг у розмірі 4576746,76 грн, 2522 824,75 три проценти річних від простроченої суми та 3876253,84 грн інфляційних.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позову, суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 1 Господарського кодексу України він визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб`єктами господарювання, а також між цими суб`єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.

Виходячи із системного аналізу статті 315 Господарського кодексу України суд наголошує, що зазначена норма розміщена в Главі 32 цього Кодексу "Правове регулювання перевезення вантажів", яка включена до Розділу VI "Особливості правового регулювання в окремих галузях господарювання".

Згадана глава розпочинається статтею 306 у частині першій якої визначено, що перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами.

Частиною третьою статті 306 Господарського кодексу України також закріплено, що перевезення вантажів здійснюють вантажний залізничний транспорт, автомобільний вантажний транспорт, морський вантажний транспорт та вантажний внутрішній флот, авіаційний вантажний транспорт, трубопровідний транспорт, космічний транспорт, інші види транспорту.

Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами (частина п`ята статті 306 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини п`ятої статті 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Господарським судом встановлено, що сторонами укладений договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /Н032 від 01.07.2015.

Ураховуючи те, що між сторонами укладений договір на транспортування продукції трубопроводами, за умовами якого здійснюється переміщення продукції виробничо-технічного призначення трубопроводами, то, з огляду на об`єктивні ознаки цієї діяльності, вона підпадає під визначення перевезення вантажів закріплене в статті 306 Господарського кодексу України, а відтак на нього, разом із нормами Цивільного кодексу України, Законів України "Про транспорт", «Про трубопровідний транспорт", «Про ринок природного газу" та інших законодавчих актів поширюються й норми Господарського кодексу України, зокрема, в частині правового регулювання перевезення вантажів, а укладеному договору притаманні риси, у тому числі договору перевезення.

Отже, положення частини п`ятої статті 315 Господарського кодексу України підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Наведена правова позиція сформована у постановах Верховного Суду від 16.07.2020 у справі № 920/206/19 та у справі № 920/180/19 від 23.07.2020.

При цьому, відповідач посилається на те, що частиною п`ятою статті 315 Господарського кодексу України визначено, що для пред`явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Цивільним кодексом України закріплено, що:

- позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 Цивільного кодексу України);

- загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України);

- для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю (частина перша статті 258 Цивільного кодексу України).

Частиною 5 статті 315 Господарського кодексу України встановлено, що для пред`явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Відтак, шестимісячний строк позовної давності для звернення позивача до суду з вимогами про стягнення заборгованості за зобов`язаннями з оплати послуг транспортування природного газу магістральними трубопроводами за січень 2018 року на загальну суму 9180468,47 грн сплив 21.08.2018, строк позовної давності за аналогічними зобов`язаннями за лютий 2018 року на загальну суму 8141222,40 грн сплив 21.09.2018 за зобов`язаннями березня 2018 року на загальну суму 9219428,10 грн - 21.10.2018; за зобов`язаннями квітня 2018 року на загальну суму 5608672,56 грн - 21.11.2018 року; за зобов`язаннями травня 2018 року на загальну суму 1095684,61 грн - 21.12.2018, за зобов`язаннями червня 2018 року на загальну суму 975445,97 грн - 21.01.2019, за зобов`язаннями липня 2018 року на загальну суму 873764,33 грн - 21.02.2019, за зобов`язаннями серпня 2018 року на загальну суму 822092,03 грн - 21.03.2019, за зобов`язаннями вересня 2018 року на загальну суму 1170128,52 грн - 21.04.2019, за зобов`язаннями жовтня 2018 року на загальну суму 3034 088,98 грн - 21.05.2019, за зобов`язаннями листопада 2018 року на загальну суму 6906444,47 грн - 21.06.2019, за зобов`язаннями грудня 2018 року на загальну суму 8025961,56 грн - 21.07.2019, за зобов`язанням січня 2019 року на загальну суму 9396166,80 грн - 21.08.2019, за зобов`язаннями лютого 2019 року на загальну суму 6996 507,53 грн - 21.09.2019, за зобов`язаннями березня 2019 року на загальну суму 5205244,99 грн - 21.10.2019, за зобов`язаннями квітня 2019 року на загальну суму 1791010,38 грн - 21.11.2019.

Проте позивач звернувся з вказаними вимогами до суду лише в жовтні 2021 року (04.10.2021), тобто, поза межами строку позовної давності.

Відповідач просить суд застосувати позовну давність до вимог про стягнення 32 662 010,05 грн, з яких: 21 686 184,70 грн - сума основного боргу за період січень 2018 року - квітень 2019 року включно, 4 576 746,76 грн - пеня, 2 522 824,75 грн - 3% річних та 3 876 253,84 грн - інфляційні втрати та відмовити у задоволенні позову.

Посилання позивача на правову позицію Верховного суду, викладену у постанові від 23.09.2021 у справі № 913/64/17 суд, відхиляє, оскільки у зазначеній постанові встановлено, що за своєю правовою природою укладений між сторонами у справі договір є договором про надання послуг, згідно з яким позивачем можуть надаватися відповідачу послуги замовленої потужності, фізичного транспортування, а також балансування обсягів природного газу. Балансування є саме послугою, а не товаром, оскільки надання послуги балансування газу не передбачає жодної операції з постачання газу позивачем відповідачу, а є лише наданням послуг для усунення дисбалансу, який виникає в газотранспортній системі України у випадку виявлення фактів небалансів (позитивних чи негативних). Позовні вимоги судами було розглянуто з урахуванням предмету і підстав позову, матеріально-правове обґрунтування судових рішень у справі фактично зводиться до аналізу наявності підстав для стягнення заборгованості за надані послуги балансування, з урахуванням умов договору та норм Кодексу газотранспортної системи. З огляду на зазначене, Верховний Суд констатував про відсутність підстав для надання висновку щодо застосування положень ст. 306, 307 Господарського кодексу України, ст. 177, ст. 901 Цивільного кодексу України, ч. 6 ст. 23 Закону України «Про ринок природного газу» у справі, що розглядається Верховним Судом.

Враховуючи наведене посилання позивача на постанову Верховного Суду від 23.09.2021 у справі № 913/64/17 є безпідставним.

Як встановив суд у цій справі (№ 917/1567/21) між сторонами укладений договір на транспортування продукції трубопроводами, за умовами якого здійснюється переміщення продукції виробничо-технічного призначення трубопроводами, то, з огляду на об`єктивні ознаки цієї діяльності, вона підпадає під визначення перевезення вантажів закріплене в статті 306 Господарського кодексу України, а відтак на нього, разом із нормами Цивільного кодексу України, Законів України "Про транспорт", «Про трубопровідний транспорт", «Про ринок природного газу" та інших законодавчих актів поширюються й норми Господарського кодексу України, зокрема, в частині правового регулювання перевезення вантажів, а укладеному договору притаманні риси, у тому числі договору перевезення. Отже, положення частини п`ятої статті 315 Господарського кодексу України підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Виходячи з вимог статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

Відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права із зазначенням в якості додаткової підстави для відмови в задоволенні позову спливу позовної давності, не відповідає вимогам закону.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 372/1036/15-ц.

Під час розгляду цієї справи суд встановив порушення прав позивача несвоєчасним проведенням відповідачем розрахунків згідно з договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /Н032 від 01.07.2015 та факт наявності заборгованості.

Проте з урахуванням правових позицій Верховного Суду, практики Європейського суду з прав людини, суд відмовляє в позові в частині вимог про стягнення 32662010,05 грн, з яких: 21686184,70 грн - сума основного боргу за період січень 2018 року - квітень 2019 року включно, 4576 746,76 грн - пеня, 2522 824,75 грн - 3% річних та 3876 253,84 грн - інфляційні у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Судовий збір, сплачений позивачем при зверненні в суд з цим позовом, покладається на позивача.

Керуючись статтями 129, 130, 232, 233, 237, 238 та 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Відповідно до пункту 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 07.02.2022

Суддя Д. М. Сірош