номер провадження справи 27/148/21
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2022 Справа № 908/2197/21

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Дроздової Світлани Сергіївни, при секретарі судового засіданні Хрипко О.О., розглянувши матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Брівер (73000 м. Херсон, вул. Декабристів, 49, офіс 7, ідентифікаційний код юридичної особи 38207273)

до відповідача: Приватного акціонерного товариства Агропромислова компанія (72319 Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Героїв України, 175, ідентифікаційний код юридичної особи 31914947)

про стягнення 134 551 грн. 72 коп.

за участю

представник позивача: не з`явився

представник відповідача: не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Брівер звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства Агропромислова компанія про стягнення 15 712 грн. 89 коп. заборгованості, 45 465 грн. 93 коп. пені, 47 157 грн. 97 коп. інфляційних втрат, 26 214 грн. 93 коп. 3 % річних.

Відповідно до витягу з протоколу розподілу судової справи між суддями від 29.07.2021 здійснено автоматизований розподіл позовної заяви між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/2197/21 та визначено до розгляду судді Дроздовій С.С.

Ухвалою суду від 03.08.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/2197/21, присвоєно справі номер провадження 27/148/21 розгляд справи по суті призначено на 02.09.2021.

Справа № 908/2197/21 розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.

26.08.2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, який міститься в матеріалах справи.

02.09.2021 судом проведено судове засідання у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 02.09.2021 розгляд справи відкладався на 27.09.2021.

Ухвалою суду від 27.09.2021 суд перейшов від спрощеного позовного провадження до розгляду справи № 908/2197/21 за правилами загального позовного провадження в порядку статті 250 ч.6 ГПК України. Підготовче судове засідання призначено на 27.10.2021.

Ухвалою суду від 27.10.2021 в порядку ст. 183 ГПК України відкладено підготовче провадження на 22.11.2021.

Ухвалою суду від 22.11.2021 підготовче провадження на підставі ст. 185 ГПК України закрито, розгляд справи по суті призначено на 08.12.2021.

Ухвалою суду від 08.12.2021 відкладено розгляд справи по суті. Засідання суду призначено на 10.01.2022.

Ухвалою суду від 10.01.2022 в порядку ст. 216 ГПК України відкладено розгляд справи по суті на 25.01.2022.

У судовому засіданні 25.01.2022 року справу розглянуто, прийнято рішення.

Представники позивача та відповідача жодного разу не з`явились в судове засідання також в судове засідання 25.01.2022 представники не з`явились, про час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином.

Позивачем неодноразово надсилались клопотання про розгляд справи без участі позивача в тому числі від позивача електронною поштою з ЕЦП 25.01.2022 надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності його представника та про задоволення позову. 25.01.2022 від позивача електронною поштою з ЕЦП надійшло клопотання про уточнення позовних вимог та про задоволення позовних вимог. Суд клопотання позивача про уточнення позовних вимог залишає без задоволення, оскільки дана справа знаходиться на стадії розгляду по суті, а відповідно до приписів ст. 46 ГПК України, позивач має право збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання. В порядку ст. 182 ГПК України саме у підготовчому засіданні суд вирішує заяви та клопотання учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За таких обставин, суд вважає, що ним були вжиті достатні заходи для повідомлення сторін про дату, час та місце розгляду справи № 908/2197/21.

У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

З урахуванням викладеного, суд вирішив за доцільне розглянути справу по суті за наявними матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті, за відсутністю представників сторін.

Розглянувши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані докази, суд

УСТАНОВИВ:

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

З огляду на статтю 509 Цивільного кодексу України вбачається, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

У відповідності до пункту 1 частини 2 статті 1 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. До зобов`язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов`язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який право чин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов`язань.

У відповідності до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Позивач посилався на те, що 29 березня 2018 року між ТОВ «Брівер»( Посгачальник) та ПрАТ «Агропромислова компанія»(Покупець), укладено Договір поставки № 76-П від 29.03.2018 року (Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору, Постачальник зобов`язується передати у власність (поставити) Покупцю сировину, надалі - Товар, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити Товар, відповідно до умов даного Договору.

Пунктом 1.3 Договору передбачено, що поставка Товару здійснюється партіями в кількості, асортименті, ціні та в строки, передбачені в заявці Покупця, узгодженій з Постачальником.

Відповідно до п. 4.1, 4.2 Договору. Постачальник поставляє Товар партіями за свій рахунок на умовах СРТ м. Херсон. Поставка кожної партії Товару здійснюється на підставі накладної згідно погодженої сторонами заявки. Датою поставки партії Товару Сторони визнають дату зазначену Покупцем у видатковій накладній, а в разі її відсутності - дату виписки накладної Постачальником.

Пунктом 5.2.Договору, термін оплати - відтермінування платежу 14 банківських дні з дати вказаної у рахунку Продавця.

Позивач вказує на те, що поставив відповідачу товар, а на загальну суму 1 921 276 грн. 80 коп., що підтверджується видатковою накладною №1468 від 03.08.2018р., №1518 від 10.08.2018р., №1528 від 13.08.2018р., №1535 від 16.08.2018р., №1545 від 16.08.2018р., №1560 від 17.08.2018р., №1592 від 22.08.2018р., №1609 від 27.08.2018р., №1624 від 28.08.2018р., №1725 від 07.09.2018р., №1731 від 11.09.2018р., №1763 від 18.09.2018р., №1801 від 24.09.2018р №1857 від 01.10.2018р., №1884 від 04.10.2018р., №1921 від 08.10.2018р., №1959 від 16.10.2018р., №1996 від 22.10.2018р., №2068 від 29.10.2018р., №2123 від 07.11.2018р., № 2180 від 14.11.2018 р., №2269 від 30.11.2018р., №2334 від 10.12.2018р., №2398 від 18.12.2018р., №2427 від 26.12.2018р., №19 від 03.01.2019р., №69 від 15.01.2019р., №240 від 18.02.2019р., №295 від 25.02.2019р., №325 від 01.03.2019р., №838 від 21.05.2019р., №1110 від 02.07.2019р., №1118 від 03.07.2019р., №1138 від 06.07.2019р., №1190 від 16.07.2019р.

На думку позивача, Товариство з обмеженою відповідальністю «Брівер» виконало умови Договори у строк та в обсязі визначений сторонами у повному обсязі. В свою чергу зі сторони відповідача, зобов`язання виконанні не у повному обсязі. Відповідачем частково не сплачено вартість поставленого товару, а саме відповідач не сплатив грошові кошти у розмірі 15712 грн. 89 коп.

Зазначене вище стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду про стягнення з відповідача 15712 грн. 89 коп. основного боргу, 45465 грн. 93 коп. пені, 47157 грн. 97 коп. втрат від інфляції та 26214 грн. 93 коп. 3 % річних.

Згідно ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Підстави виникнення господарських зобов`язань визначені в ст. 174 ГК України. Зокрема, господарські зобов`язання можуть виникати:

з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать;

внаслідок заподіяння шкоди суб`єкту або суб`єктом господарювання, придбання або збереження майна суб`єкта або суб`єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав;

внаслідок подій, з якими закон пов`язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, що визначено ч. 2 ст. 175 ГК України.

Частинами 1-3 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, ст. 525 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За умовами ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно статті 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (ст. 42 Господарського кодексу України).

Підприємницька діяльність здійснюється суб`єктами господарювання, підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

Судом встановлено, що матеріали справи містять видаткові накладні, рахунки, банківські виписки з посиланням на Договір № 19/07/12В від 19.07.2012, який відсутній в матеріалах справи та позивачем зазначалось, що зобов`язання сторін виникли на підставі Договору № 76-П від 29.03.2018.

З наданих позивачем документів вбачається, що поставки здійснювались за різними договорами та рахунками, оплата проводилась частинами. З наданих позивачем документів не вбачається та не можливо встановити, яка саме сума зобов`язання залишилась не виконаною відповідачем за Договором № 76-П від 29.03.2018р.

Статтею 91 ГПК України встановлено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Документи, отримані за допомогою факсимільного чи інших аналогічних засобів зв`язку, приймаються судом до розгляду як письмові докази у випадках і в порядку, які встановлені законом або договором.

Ухвалами суду в даній справі суд визнавав явку представників обов`язковою. Також ухвалами суду від 08.12.2021 та 10.01.2022 суд ухвалював сторонам надати суду: оригінали документів в обґрунтування своїх доводів та заперечень для дослідження під час судового розгляду справи по суті в порядку статті 210 ГПК України. Позивачу надати суду: первинні документи в обґрунтування позовних вимог саме по Договору поставки № 76-П від 29.03.2018, обґрунтований розрахунок суми заявлених позовних вимог щодо Договору поставки № 76-П від 29.03.2018; письмові пояснення щодо видаткових накладних, рахунків, в яких міститься посилання на Договір №19/07/12В від 19.07.2012, якій відсутній в матеріалах справи та зобов`язання по Договору №19/07/12В від 19.07.2012 не є предметом спору у справі № 908/2197/21.

Частинами 2-4 ст. 74 ГПК України передбачено, що в разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Позивачем надіслано на електрону адресу суду клопотання в якому зазначено, що з моменту підписання Договору № 76-П від 29.03.2018 за Договором №19/07/12В від 19.07.2012 жодних поставок не було, а посилання на номер даного договору в видаткових накладних та рахунках є помилкою програмного забезпечення позивача. В свою чергу доказів в обґрунтування своїх посилань жодних не надано. Перевірити обґрунтованість заявлених вимог суд не має можливості, в зв`язку з ненаданням позивачем усіх належних документів та не прибуття уповноваженого представника в судове засідання для дачі відповідних пояснень. Тому суд зазначає, що позовні вимоги є недоведеними з боку позивача.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

За приписами ч.ч. 1, 4 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно з ст. 46 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Крім прав та обов`язків, визначених у ст. 42 цього Кодексу, сторони (позивачі та відповідачі) також мають ще коло прав і обов`язків, передбачених ст. 46 ГПК України.

Відповідно до ст.ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.ст. 73, 77 ГПК України).

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

За таких обставин, суд здійснивши у сукупності оцінку фактичних обставин справи та поданих доказів, не знайшов достатніх правових підстав для їх задоволення з тих підстав, які заявлено, тому у позові відмовляється у зв`язку з його необґрунтованістю та недоведеністю обставин, на які посилається позивач у справі.

В порядку ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 42, 123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю Брівер до Приватного акціонерного товариства Агропромислова компанія відмовити.

Рішення оформлено та підписано 04.02.2022.

Суддя С.С. Дроздова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.