ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" лютого 2022 р. Справа№ 911/113/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсака В.А.

суддів: Попікової О.В.

Євсікова О.О.

за участю секретаря судового засідання: Поливач В.Д.

за участю представника(-ів): згідно протоколу судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД" та Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль"

на рішення Господарського суду Київської області від 09.06.2021, повний текст складено та підписано 05.08.2021

у справі №911/113/21 (суддя Мальована Л.Я.)

за позовом Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД"

про стягнення 20 349,17 грн,

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД"

до Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль"

про визнання недійсним пункту договору,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД" про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 20 349 грн. 17 коп., з яких: 19 948 грн. 99 коп. - борг; 282 грн. грн. 15 коп. - пеня; 52 грн. 97 коп. - 3% річних; 65 грн. 06 коп. - інфляційних втрат.

Позов мотивовано неналежним виконанням відповідачем умов Договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю № 80.1-14/1-24 від 09.09.2014 р., за березень, квітень, травень та червень 2020 року.

19.02.2021 до суду надійшов зустрічний позов ТОВ "БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ РІТЕЙЛ ЛТД" до ДП "МА "Бориспіль" про визнання недійсним п. 5 таблиці № 1 підпункту 1.1.1. пункту 1.1. Договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю № 80.1-14/1-24 від 09.09.2014 р.

Позовні вимоги за зустрічним позовом обґрунтовані тим, що пункт 5 таблиці № 1 підпункту 1.1.1. пункту 1.1. договору № 80.1-14/1-24 не відповідає вимогам п. 11 Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 786 від 04.10.1995, а тому, на думку позивача за зустрічним позовом, вказаний пункт має бути визнаний недійсним на підставі ч. 1 ст. 215 ЦК України. Позивач за зустрічним позовом зазначає, що оскільки до території, прилеглої до орендованого майна, відноситься і прибудинкова територія, порядок розрахунку витрат на утримання якої передбачений пунктом 11 Методики, то зміст пункту 5 таблиці № 1 підпункту 1.1.1. пункту 1.1. договору № 8 0.1-14/1-24 суперечить вимогам Методики щодо визначення розміру відшкодувань на утримання вказаного майна.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду Київської області від 09.06.2021 у справі №911/113/21 позов задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД" на користь Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" 222 грн 22 коп. основного боргу, 264 грн 39 коп. пені, 47 грн 27 коп. 3% річних, 57 грн 67 коп. інфляційних втрат та 2 102 грн 00 коп. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнення їх доводів.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2021 у справі №911/113/21 скасувати в частині задоволених вимог та ухвалити нове рішення, яким в цій частині відмовити у задоволенні первісного позову; також просив ухвалити нове рішення, яким задовольнити зустрічний позов.

Крім того із судовим рішенням не погодилось Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" та звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 09.06.2021 у справі №911/113/21 скасувати в частині відмови у задоволенні первісного позову та ухвалити нове рішення, яким первісний позов в цій частині задовольнити повністю.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями та протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду від 30.08.2021 апеляційні скарги передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Корсак В.А., судді: Владимиренко С.В., Демидова А.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.09.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД" на рішення Господарського суду Київської області від 09.06.2021 у справі №911/113/21. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" на рішення Господарського суду Київської області від 09.06.2021 у справі №911/113/21. Повідомлено учасників справи про призначення апеляційної скарги до розгляду на 21.10.2021 о 12:00 год. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі до 13.10.2021. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань, пояснень, доповнень в письмовій формі до 13.10.2021. Доведено до відома учасників справи, що явка їх представників в судове засідання є необов`язковою.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2021, у зв`язку з перебуванням судді Демидової А.М., яка входить до складу колегії суддів, у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи №911/113/21.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, протоколу передачі апеляційної скарги раніше визначеному складу суду та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.10.2021, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Євсіков О.О., Владимиренко С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2021 апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД" та Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" на рішення Господарського суду Київської області від 09.06.2021 у справі №911/113/21 прийнято до провадження у визначеному складі колегії суддів: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Євсіков О.О., Владимиренко С.В.

У судовому засіданні від 21.10.2021 було оголошено перерву до 17.11.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.11.2021 апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД" та Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" на рішення Господарського суду Київської області від 09.06.2021 у справі №911/113/21 прийнято до провадження у визначеному складі колегії суддів: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Попікова О.В., Євсіков О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.11.2021 розгляд справи відкладено до 13.12.2021, на 17.01.2021, на 02.02.2022.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю "БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД" у відзиві на апеляційну скаргу Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" просив апеляційну скаргу відхилити та оскаржене судове рішення залишити без змін частині відмови у задоволені первісного позову, як правильне та обґрунтоване.

Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" у відзиві просив апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД" залишити без задоволення, оскаржене судове рішення в частині задоволення первісного позову та відмови у задоволенні зустрічного позову залишити без змін.

Явка представників сторін.

В судове засідання від 02.02.2022 з`явилися усі учасники справи.

Межі та строк розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутніх представника позивача та відповідача, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржене рішення у даній справі залишити без змін, виходячи з такого.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

11.06.2014 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області та Товариством з обмеженою відповідальністю "БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ РІТЕЙЛ ЛТД" укладено договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності № 1574 зокрема, приміщення № 3.2.60, на третьому поверсі пасажирського терміналу "D" (інв. № 47578), загальною площею 43,5 кв.м., балансоутримувачем якого є ДП "МА "Бориспіль".

11.06.2014 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області (орендодавець) та ТОВ "БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ РІТЕЙЛ ЛТД" (орендар) укладено договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності № 1574, відповідно до умов якого:

- орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене нерухоме майно, а саме: частина приміщення № 3.2.60 на третьому поверсі термінала "D", загальною площею 43,5 кв.м., розміщене за адресою: 08307, Київська обл., м. Бориспіль, Міжнародний аеропорт "Бориспіль", на 3-му поверсі пасажирського терміналу "D" (термінальний комплекс "D", загальною площею 107 850,5 кв.м.), що перебуває на балансі державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль", вартість якого визначена згідно з висновком про вартість станом на 30 квітня 2014 р. і становить 2 324 682 грн. 00 коп., без ПДВ (пункт 1.1. договору оренди);

- майно передається в оренду з метою використання за цільовим призначенням: для розміщення та експлуатації магазину безмитної торгівлі (пункт 1.2. договору оренди);

- орендар зобов`язується на вимогу орендодавця та балансоутримувача проводити звіряння взаєморозрахунків по орендних платежах і оформляти відповідні акти звіряння. До 15 числа місяця, наступного за звітним: самостійно одержувати в бухгалтерії балансоутримувача акт приймання-передавання виконаних послуг. Підписаний акт орендар зобов`язаний повернути в бухгалтерію балансоутримувача протягом п`яти днів з дати його фактичного отримання або ж надати в цей же строк мотивовану відмову від його підписання. Якщо протягом зазначеного п`ятиденного строку, акт приймання-передавання виконаних послуг не буде повернуто балансоутримувачу та/або не надана мотивована відмова від його підписання, відповідний акт вважається підписаним сторонами; самостійно надавати орендодавцеві інформацію про перерахування орендної плати за попередній місяць оренди (копію платіжного доручення з відміткою обслуговуючого банку про перерахування орендної плати до Державного бюджету України) (пункт 5.8. договору оренди);

- орендар зобов`язаний своєчасно здійснювати витрати, пов`язані з утриманням орендованого майна, шляхом компенсації комунальних послуг, податку на землю або укладення цивільно-правових угод із постачальниками послуг. При цьому, витрати на утримання майна компенсуються залежно від наявності, кількості, потужності, часу роботи електроприладів, систем тепло- і водопостачання, каналізації за спеціальними рахунками, а в неподільній частині - пропорційно розміру займаної орендарем площі майна на підставі тарифів та розрахункових документів, наданих орендареві. Орендар зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі компенсувати витрати на утримання майна з переліком всіх видів послуг та цін згідно діючих тарифів, в тому числі податку на землю (пункт 5.10. договору оренди);

- орендар зобов`язується на наступний робочий день, що слідує за днем підписання договору, звернутися до балансоутримувача для отримання проекту договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю. (п. 5.18 договору оренди)

- орендодавець зобов`язується передати орендарю в оренду майно згідно з договором за актом приймання-передавання майна (пункт 7.1 договору оренди);

- договір укладено строком на 10 років, що діє з 11.06.2014 до 10.06.2024 включно (пункт 10.1. договору оренди).

На підставі укладеного договору оренди орендодавцем та орендарем 01.07.2014 підписано акт приймання-передавання орендованого майна, який погоджено балансоутримувачем - ДП МА "Бориспіль", в якому сторони зафіксували, що орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування майно - приміщення № 3.2.60 на третьому поверсі терміналу "D" (інв. № 47578), загальною площею 43,5 кв.м., розміщене за адресою: 08307, Київська обл., м. Бориспіль, Міжнародний аеропорт "Бориспіль".

09.09.2014 р. ДП "МА "Бориспіль" (балансоутримувач) та ТОВ "БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ РІТЕЙЛ ЛТД" (орендар) укладено договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг Орендарю № 80.1-14/1-24 (далі по тексту - Договір № 80.1-14/1-28).

Відповідно до пп. 1.1.1., п. 1.1. договору № 80.1-14/1-24, у зв`язку з наданням орендарю в строкове платне користування державного окремого індивідуально визначеного нерухомого майна - частини приміщення № 3.2.60 на третьому поверсі пасажирського терміналу "D", далі - майно або приміщення для розміщення та експлуатації магазину безмитної торгівлі: балансоутримувач надає, а орендар отримує наступні послуги, наведені у таблиці № 1, а саме:

1. Забезпечення теплом (теплова енергія), обсяг наданих послуг в місяць - розрахунковим шляхом за 43,5 кв.м ~ 3,045 Гкал *, оплата за одиницю вимірювання в місяць без ПДВ - 900,00 грн (за 1 Гкал);

2. Забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці - 2 працівники, оплата за одиницю вимірювання в місяць без ПДВ - 15,20 за одного працівника.

3. Вода, використана для прибирання 1 кв. м приміщення самостійно орендарем - за місяць, обсяг наданих послуг в місяць - 43,5 кв.м., оплата за одиницю вимірювання в місяць без ПДВ - 1,35 грн (за 1 кв.м.);

4. Прибирання (сміттєзбірника) та вивезення твердих побутових відходів - за 1 куб.м, обсяг наданих послуг в місяць - 2,212 куб.м., оплата за одиницю вимірювання в місяць без ПДВ - 30,70 (за 1 куб.м.);

5. Підтримання в належному стані території, прилеглої до орендованого майна, використання мереж освітлення території аеропорту, обслуговування внутрішньо портових доріг та під`їзних шляхів, забезпечення приміщень загального користування, щомісячна сплата розраховується за наступною формулою: Чистий дохід Орендаря х 18% - орендна плата (без ПДВ), де Чистим доходом Орендаря є виручка від продажу товарів у магазині безмитної торгівлі в орендованому приміщені відповідно до умов договору оренди № 1574 від 11.06.2014 р. Чистий дохід підтверджується довідкою про доходи за звітний місяць. Орендна плата (без ПДВ) є плата, що нарахована за відповідний звітний місяць за користування орендованим приміщенням згідно договору оренди № 1574 від 11.06.2014 р.

Згідно п. 1.5. Договору № 80.1-14/1-24, розмір оплати за Послуги, які зазначені в пунктах 1-4 Таблиці № 1 та всі послуги, що зазначені в Таблиці № 2 цього Договору, залежить від фактичного їх об`єму, тарифів та витрат Балансоутримувача, пов`язаних з обсягом Послуг в період їх надання, якості Послуг та в інших випадках, передбачених чинним законодавством України.

Пунктом 2.1.6. Договору №80.1-14/1-24 визначено, що балансоутримувач зобов`язується щомісяця, до 12 числа місяця, наступного за звітним, виставляти Орендарю рахунок за надані Послуги за звітний місяць та складати Акт приймання-здачі виконаних Послуг, який є контрольним та звітним документом Сторін щодо надання-отримання Послуг та їх якості.

Згідно пп. 2.2.3 Договору № 80.1-14/1-24, орендар зобов`язується щомісяця, з 12 числа місяця, що слідує за звітним, самостійно одержувати в бухгалтерії Балансоутримувача рахунок та Акт приймання-здачі виконаних послуг. Сплата рахунку здійснюється Орендарем до 20 числа того ж місяця. Підписаний Акт приймання-здачі виконаних послуг Орендар зобов`язаний повернути в бухгалтерію Балансоутримувача протягом 5-ти робочих днів з дати його отримання або надати в цей строк вмотивовану відмову від його підписання. Якщо протягом 5-ти робочих днів Акт приймання-здачі виконаних послуг не буде повернутий Балансоутримувачу та ненадана в цей строк вмотивована відмова від його підписання, він вважається підписаним Сторонами. Підписання Акту Орендарем є підтвердженням відсутності претензій до якості наданих послуг.

Відповідно до п. 4.2. Договору № 80.1-14/1-24, Орендар зобов`язаний, в разі несвоєчасної оплати отриманих Послуг, сплачувати Балансоутримувачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожний день прострочення. Пеня нараховується до моменту повного погашення дебіторської заборгованості за цим Договором.

Договір набирає чинності з дати його підписання Сторонами та діє до 10.06.2024 (пункт 6.1. Договору № 80.1-14/1-24).

На підставі вказаного Договору № 80.1-14/1-24 ДП "МА "Бориспіль" було виставлено орендарю рахунки-фактури № 897/459 від 30.04.2020 на суму 398 грн 17 коп., № 897/597 від 31.05.2020 на суму 328 грн 80 коп., № 897/713 від 30.06.2020 на суму 328 грн 80 коп. та № 897/380 від 31.03.2020 на суму 19 222 грн 02 коп., а також відповідні акти приймання-здачі виконаних послуг.

У зв`язку з несплатою виконаних послуг позивач за первісним позовом звернувся до відповідача з претензією від 07.08.2020 №35-28/5-131 про сплату заборгованості.

Таким чином позивачем за первісним позовом заявлено до стягнення з відповідача 20 349 грн 17 коп., з яких: 19 948 грн 99 коп. - борг; 282 грн 15 коп. - пеня; 52 грн. 97 коп. - 3% річних; 65 грн. 06 коп. - інфляційних втрат.

Відповідач заперечує щодо задоволення первісного позову, зокрема щодо рахунку-фактури № 897/380 від 31.03.2020 на суму 19 222 грн. 02 коп. відповідач зазначив, що сума заборгованості за березень 2020 року заявлена позивачем саме на підставі п. 5 таблиці № 1 підпункту 1.1.1. пункту 1.1. Договору № 80.1-14/1-24, який відповідач просить визнати недійсним в зустрічному позові. Отже, у разі задоволення зустрічного позову, вказане виключить задоволення первісного позову в частині заборгованості за березень 2020 року.

Щодо рахунків-фактур № 897/459 від 30.04.2020 на суму 398 грн 17 коп., та № 897/597 від 30.05.2020 на суму 328 грн. 80 коп. відповідач зазначив, що він письмово повідомляв Балансоутримувача (листами № 183 від 17.03.2020, № 215 від 07.04.2020, № 217 від 13.04.2020) про появу незалежних від орендаря обставин, що унеможливлюють користування майном починаючи з 17.03.2020 та протягом відповідного строку у квітні і травні 2020 року, зокрема тимчасове закриття пунктів пропуску через державний кордон та неможливість користування орендарями майном в пасажирських терміналах "D" і "F".

Відтак, враховуючи не допуск працівників відповідача до орендованого приміщення, вказані в Актах за квітень-травень 2020 року послуги (забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці одного працівника, використання води для прибирання приміщення самостійно) не надавалися і не могли бути надані відповідачу.

Крім цього відповідач зазначив, що керуючись п. 2.2.3. Договору № 80.1-14/1-24 ним було надано позивачу вмотивовані відмови № 260 від 18.05.2020 та № 303 від 12.06.2020 від підписання відповідних Актів приймання-здачі виконаних послуг.

Таким чином Акти приймання-здачі виконаних послуг за період з квітня по травень 2020 року вважаються не підписаними, а послуги не наданими, у зв`язку з чим відповідач вважає відсутніми підстави для оплати зазначених послуг.

Додатково відповідач за первісним позовом зазначив, що 16.01.2021 між ТОВ "БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ РІТЕЙЛ ЛТД" та РВ ФДМ України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях укладено Додатковий договір за реєстровим номером 967 до Договору оренди № 1574 від 11.06.2014, відповідно до якого встановлено, що орендар в період з 18.03.2020 по 14.06.2020 не міг використовувати орендоване майно за цільовим призначенням через обставини, за які орендодавець та орендар не відповідають.

Отже відповідач за первісним позовом зазначив, що вказані обставини додатково підтверджують факт неможливості використання орендарем орендованого майна.

Заперечуючи проти вказаних доводів відповідача, позивач зауважив, що чинне законодавство не звільняє орендаря від сплати орендної плати та відшкодування витрат на утримання орендованого майна.

Щодо зустрічного позову, позивач за зустрічним позовом просив суд визнати недійсним п. 5 таблиці № 1 підпункту 1.1.1. пункту 1.1. Договору про відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю № 80.1-14/1-24 від 09.09.2014. Оспорюваний пункт Договору не відповідає вимогам п. 11 Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою КМУ № 786 від 04.10.1995, оскільки п. 5 таблиці № 1 підпункту 1.1.1. пункту 1.1. Договору встановлює в т.ч. плату за прибудинкову територію, тобто територію, яка прилягає до орендованого майна, в розмірі 18% від чистого доходу, отриманого від діяльності орендаря на орендованій площі, тоді як п. 11 Методики, затвердженої постановою КМУ № 786 від 04.10.1995 визначає, що витрати на утримання прибудинкової території розподіляються пропорційно розміру займаної підприємствами, організаціями загальної площі.

При цьому позивач за зустрічним позовом посилався на правові висновки, викладені Вищим господарським судом України у постановах щодо аналогічних правовідносин, зокрема у справах № 911/2695/16 від 29.05.2017 р., № 911/2694/16 від 18.10.2017 р., № 911/2693/16 від 01.06.2017 р., та № 911/2690/16 від 21.03.2017 р.

ДП "МА "Бориспіль" заперечуючи проти зустрічного позову зазначив, що зі змісту Закону України "Про оренду державного та комунального майна" вбачається, що Методика, затверджена постановою КМУ № 786 від 04.10.1995 р., повинна застосовуватися лише в частині розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем.

Ані Закон України "Про оренду державного та комунального майна" в ред., чинній на час укладення договору, ані будь-який інший нормативно-правовий акт, не встановлює для ДП "МА "Бориспіль" обов`язку укладати договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг виключно на умовах, встановлених п. 11 Методики. Типова форма договору про відшкодування витрат КМУ та ФДМ не встановлена, отже сторони договору не позбавлені можливості визначити його умови на власний розсуд.

При цьому, за доводами відповідача за зустрічним позовом, на сторони поширюється дія положень "Про встановлення оплати за використання інфраструктури аеропорту" від 09.10.2010 № 02.12.-06-3, яке розроблено з метою компенсації витрат аеропорту на підтримку функціонування інфраструктури аеропорту. З урахуванням норм вказаного положення, норм міжнародного права та законодавства України позивачем та відповідачем укладено договір на відповідних умовах, які є обов`язковими до виконання.

Також, відповідач за зустрічним позовом вказав, що до моменту ініціювання ним позову про стягнення з ТОВ "БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ РІТЕЙЛ ЛТД" заборгованості за договором №80.1-14/1-24, позивач за зустрічним позовом, з дати укладення договору №80.1-14/1-24 по березень 2020 року без заперечень та зауважень сплачував плату передбачену, зокрема, п. 5 таблиці № 1 підпункту 1.1.1. пункту 1.1. договору №80.1-14/1-24, підписував акти здачі-приймання, акти звіряння розрахунків без будь-яких зауважень, а заяв стосовно невідповідності умов договору вимогам чинного законодавства України не висловлював.

Відтак, на переконання ДП "МА "Бориспіль" подання зустрічного позову спрямоване на уникнення від обов`язку сплати коштів за надані послуги згідно умов договору № 80.1-14/1-24. Таким чином ДП "МА "Бориспіль" вважає відсутніми підстави для визнання недійсним п. 5 таблиці № 1 підпункту 1.1.1. пункту 1.1. Договору.

Також відповідач за зустрічним позовом зазначив про пропуск ТОВ "БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ РІТЕЙЛ ЛТД" строку позовної давності, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Враховуючи все викладене ДП "МА "Бориспіль" просить суд відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Позовні вимоги за зустрічним позовом обґрунтовані тим, що п. 5 таблиці № 1 підпункту 1.1.1 пункту 1.1 договору № 80.1-14/1-24 не відповідає вимогам п. 11 Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 786 від 04.10.1995, а тому, на думку позивача за зустрічним позовом, вказаний пункт має бути визнаний недійсним на підставі ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України.

Позивач за зустрічним позовом зазначає, що оскільки до території, прилеглої до орендованого майна, відноситься і прибудинкова територія, порядок розрахунку витрат на утримання якої передбачений пунктом 11 Методики, то зміст пункту 5 таблиці № 1 підпункту 1.1.1. пункту 1.1. договору № 8 0.1-14/1-24 суперечить вимогам Методики щодо визначення розміру відшкодувань на утримання вказаного майна.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, беручи до уваги доводи та заперечення сторін , погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що зустрічні позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Укладений договір за своїм змістом є договором надання послуг.

Згідно ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За змістом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

Згідно приписів ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Частинами 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Вирішуючи спір про визнання договору недійсним, господарський суд має встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання договору недійсним і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту договору вимогам закону, додержання встановленої форми договору; правоздатність сторін за договором; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони тощо.

Суд зазначає, що укладений сторонами договір № 80.1-14/1-24, вчинений на виконання умов укладеного договору оренди, який є обов`язковим для виконання в силу вимог ст. 629 ЦК України, так і з урахуванням Примірного договору та за визначеними на розсуд сторін умовами.

Згідно з ч. 3 ст. 184 ГК України, укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

Відповідно до ч. 4 ст. 179 ГК України, при укладенні господарських договорів сторони, серед іншого, можуть визначати зміст договору на основі примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст.

Примірні та типові договори є інструментами державного регулювання договірних відносин у сфері господарювання, які застосовуються для спрощення процесу укладання конкретних господарських договорів та визначення бажаної, з точки зору держави, моделі договірних зобов`язань. Як примірні, так і типові договори являють собою затверджені уповноваженими державними органами зразки відповідних договорів.

Наказом Фонду державного майна України від 23.08.2000 № 1774 "Про затвердження договорів оренди" затверджено Примірний договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю, який міг бути використаний сторонами при визначені умов відповідного проекту договору.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 затверджено Методику розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, згідно з п.п. 3, 11 якої до плати за оренду індивідуально визначеного майна не включаються витрати на утримання орендованого майна та плата за послуги, які відповідно до укладених угод зобов`язуються надавати орендарю державне підприємство, організація, господарське товариство, на балансі яких перебуває це майно. Витрати на утримання нерухомого майна, зданого в оренду одночасно кільком підприємствам, організаціям, і прибудинкової території, розподіляються між ними залежно від наявності, кількості, потужності, часу роботи електроприладів, систем тепло- і водопостачання, каналізації за спеціальними рахунками, а в неподільній частині - пропорційно розміру займаної підприємствами, організаціями загальної площі.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України "Про орендну державного та комунального майна" (в редакції чинній на час укладення договору оренди) Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються для об`єктів, що перебувають у державній власності, Кабінетом Міністрів України.

Аналізуючи викладене суд дійшов висновку, що визначена Кабінетом Міністрів України Методика повинна обов`язково застосовуватися лише в частині розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем.

Таким чином, ані Законом України "Про оренду державного та комунального майна", ані іншими нормативно-правовими актами, не встановлено для Державного підприємства обов`язку укладати договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг виключно на умовах, встановлених п. 11 Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 786 від 04.10.1995.

ДП "МА "Бориспіль", як балансоутримувач майна, за договором № 80.1-14/1-24 надає послуги, які відповідно до п. 3 Методики не включаються до орендної плати, а тому до умов п. 5 Таблиці № 1 п.п. 1.1.1 п. 1.1 Договору положення п. 11 Методики не є обов`язковими до застосування та вони не є такими, що виключають можливість досягнення сторонами домовленості щодо сплати на користь балансоутримувача плати за утримання, окрім іншого, у відсотках від доходу отриманого орендарем.

Зазначені положення Методики визначають загальні принципи відшкодування фактичних витрат балансоутримувача та їх розподіл між орендарями, при цьому такі загальні принципи не обмежують позивача та відповідача у праві, з урахуванням особливостей того об`єкту, що передано в оренду, умов його використання та функціонального призначення, суспільних інтересів, інтересів держави, що прямо чи опосередковано зацікавлена у певному розвитку інфраструктури аеропорту, дійти взаємної згоди на умовах, що базуються на принципах, зокрема розумності та справедливості, щодо порядку відшкодування витрат, що буде, як відмінним від того, що визначено Методикою так і таким, що взагалі положеннями Методики не унормовано.

Згідно п. 1 Методики її розроблено з метою створення єдиного організаційно-економічного механізму справляння саме плати за оренду цілісного майнового комплексу державного підприємства, організації, їх структурних підрозділів (філії, цеху, дільниці) та окремого індивідуально визначеного майна, тобто визначення порядку відшкодування витрат не входить до безпосереднього предмету регулювання цим нормативним актом, а тому положення зазначеної Методики не можуть трактуватись, як такі, що встановлюють певну заборону, обмеження для сторін договору про відшкодування витрат на утримання орендованого майна.

До того ж, сторони договору не позбавлені можливості визначити його умови на власний розсуд та доповнити його пунктами із врахуванням особливостей орендованого майна, оскільки типової форми договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю не затверджено.

Пунктом 11 Методики передбачено, що витрати на утримання нерухомого майна, зданого в оренду одночасно кільком підприємствам, організаціям, і прибудинкової території, розподіляються між ними залежно від наявності, кількості, потужності, часу роботи електроприладів, систем тепло- і водопостачання, каналізації за спеціальними рахунками, а в неподільній частині - пропорційно розміру займаної підприємствами, організаціями загальної площі.

Отже, Методика розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затверджена постановою Кабінету Міністрів України № 786 від 04.10.1995, не регулює порядок визначення сторонами розрахунків з відшкодування витрат за утримання орендованого майна та інші послуги, надання яких та оплата яких визначається умовами окремих договорів, укладеними з балансоутримувачами такого майна.

Пунктом 5 таблиці № 1 пп. 1.1.1 п. 1.1 договору сторони передбачили надання послуг з підтримання належного стану території, прилеглої до орендованого майна, використання мереж освітлення території всього аеропорту, обслуговування внутрішньо портових доріг і під`їзних шляхів, забезпечення приміщень загального користування.

Згідно з п. 14.1.205 ст. 14 Податкового кодексу України прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації в межах відповідної земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі і споруди, та необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно відхилив аргументи позивача за зустрічним позовом про те, що п. 5 таблиці № 1 пп. 1.1.1 п. 1.1 договору встановлює плату за прибудинкову територію, оскільки п. 5 таблиці № 1 пп. 1.1.1 п. 1.1 договору взагалі не містить терміну прибудинкова територія, а орендоване нежитлове приміщення не знаходиться в багатоквартирному будинку.

Також, слід звернути увагу, що у договорі не вказано, що він укладається на виконання п. 11 Методики, а тому відсутні правові підстави стверджувати, що зміст п. 5 таблиці № 1 пп. 1.1.1 п. 1.1 договору повинен відповідати положенням Методики.

Крім того, до спірного періоду позивач за зустрічним позовом систематично сплачував передбачену п. 5 таблиці № 1 підпункту 1.1.1. пункту 1.1. договору № 80.1-14/1-24 плату, що останнім не заперечувалося протягом розгляду справи, та протягом зазначеного періоду не висловлював незгоди із вказаним пунктом, що свідчить про те, що Товариство погоджувалось із умовами укладеного договору.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази того, що орендар звертався до балансоутримувача із пропозицією внести зміни у відповідні пункти договору, які на його думку, суперечили вимогам законодавства.

Таким чином, сторони, укладаючи договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю, мали вільне волевиявлення щодо визначення процедури відшкодування витрат балансоутримувача щодо утримання орендованого нерухомого майна і надання комунальних та інших послуг в залежності від специфіки орендованого державного майна.

Невиправданим є втручання у взаємовідносини сторін, що ґрунтуються на договорі у спосіб перегляду порядку відшкодування витрат, узгодженого сторонами та такого, що тривалий час застосовувався, оскільки підстав вважати, що протягом всього часу використання такого порядку порушувалися права позивача, що вимагає визнання недійсним зазначеного пункту договору, судом під час розгляду справи не встановлено.

Перегляд судом порядку відшкодування витрат фактично призведе до зменшення суми, що підлягає сплаті за відшкодування витрат на утримання майна, що позбавить відповідача за зустрічним позовом того, на що він розраховував під час його укладення та надасть штучні переваги позивачу за зустрічним позовом, який у позаконкурентний спосіб протягом тривалого часу зможе отримувати послуги на значно кращих, з економічної точки зору, умовах, ніж було визначено на момент укладення договору, об`єктивні підстав для чого відсутні.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що п. 5 Таблиці № 1 п.п. 1.1.1 п. 1.1 Договору № 80.1-14/1-24 не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, зокрема положенням Методики, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі. Правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, прав та охоронюваних законом інтересів позивача за зустрічним позовом не порушує, а тому підстави для визнання зазначеного пункту недійсним відсутні, що зумовлює висновки суду про відмову у задоволенні зустрічного позову. Відтак, вимоги позивача за зустрічним позовом є необґрунтованими, недоведеними та не підлягають задоволенню.

Щодо тверджень позивача за зустрічним позовом про необхідність врахування правових висновків, викладених Вищим господарським судом України у справах № 911/2695/16 від 29.05.2017, № 911/2694/16 від 18.10.2017, № 911/2693/16 від 01.06.2017 та № 911/2690/16 від 21.03.2017, суд зазначає, що зазначені у вказаних справах висновки не відносяться до висновків Верховного Суду щодо застосування норм права, обов`язкових до врахування відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України.

Щодо заяви відповідача за зустрічним позовом про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин, суд зазначає таке.

Загальні положення щодо позовної давності та порядку її обчислення, що підлягають застосуванню під час вирішення спорів між сторонами, визначені у главі 19 Цивільного кодексу України.

Виходячи з вимог ст. 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості.

Оскільки судом відмовлено у задоволенні зустрічного позову з підстав його необґрунтованості, то заява про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин не застосовуються.

Щодо вимог за первісним позовом.

Підставою звернення до суду із позовом у даній справі, як зазначає позивач, стало неналежне виконання відповідачем умов договору № 80.1-14/1-24 щодо обов`язку по оплаті наданих Підприємством у період з березня 2020 року по червень 2020 року послуг.

Суд апеляційної інстанції, оцінивши подані сторонами докази, зважаючи на доводи та заперечення сторін, погоджується із висновком суду про часткове задоволення позовних вимог, виходячи із наступного.

Так, з матеріалів справи вбачається, що Балансоутримувачем на виконання п. 2.1.6 договору № 80.1-14/1-24 щомісячно виставлялися Орендарю рахунки-фактури та акти приймання-здачі виконаних послуг, а саме:

- рахунок-фактуру № 897/459 від 30.04.2020р. за надані послуги (забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці одного працівника, вода, використання для прибирання, прибирання та вивезення ТПВ, постачання теплової енергії) за квітень 2020р. на суму 398, 17 грн. (з ПДВ) та акт приймання-здачі виконаних послуг від 30.04.2020р. на суму 398, 17 грн. (з ПДВ);

- рахунок-фактуру № 897/597 від 31.05.2020р. за надані послуги (забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці одного працівника, вода, використання для прибирання,) за травень 2020р. на суму 328, 80 грн. (з ПДВ) та акт приймання-здачі виконаних послуг від 29.02.2020р. на суму 328, 80 грн. (з ПДВ);

- рахунок-фактуру № 897/713 від 30.06.2020р. за надані послуги (забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці одного працівника, вода, використання для прибирання) за червень 2020р. на суму 328, 80 грн. (з ПДВ) та акт приймання-здачі виконаних послуг від 30.06.2020р. на суму 328, 80 грн. (з ПДВ);

- рахунок-фактуру № 897/380 від 31.03.2020р. за надані послуги (підтримання аеропортом в належному стані території, прилеглої до орендованого майна) за березень на суму 19 222, 02 грн. (з ПДВ) та акт приймання-здачі виконаних послуг від 31.03.2020р. на суму 19 222, 02 грн. (з ПДВ), які відповідно до п.п. 2.2.3 договору про відшкодування витрат були отримані Відповідачем в бухгалтерії балансоутримувача;

Вищезазначені рахунки-фактури та акти приймання-здачі виконаних послуг, відповідно до пп. 2.2.3 Договору про відшкодування витрат, були отримані відповідачем в бухгалтерії Балансоутримувача, а також направлені відповідачу засобами поштового зв`язку.

Протягом розгляду справи відповідач не заперечував факт отримання ним перелічених вище рахунків-фактур та актів виконаних послуг.

Як вказує позивач за первісним позовом, станом на подання позовної заяви відповідачем за первісним позовом було сплачено лише 328 грн 80 коп. (згідно рахунку-фактури від 30.06.2020 №897/713). Невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором в частині оплати отриманих послуг протягом березня-травня 2020 року стало підставою для звернення позивача до суду із вимогою про стягнення з відповідача боргу в розмірі 19 948 грн 99 коп.

Згідно наявної у матеріалах справи довідки, підписаної генеральним директором та головним бухгалтером ТОВ "БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ РІТЕЙЛ ЛТД", наданої ДП "МА "Бориспіль", чистий дохід, отриманий від діяльності в орендованому приміщенні за березень 2020 року згідно договору № 80.1-14/1-24 від 09.09.2014 складає 683 867 грн 82 коп. грн, на підставі чого Позивачем за первісним позовом було оформлено рахунок-фактуру від 31.03.2020 № 76/440 та акт приймання-здачі від 31.03.2020 наданих послуг за березень 2020 року на суму 107 077 грн 86 коп.

Як вже встановлено судом, укладений сторонами договір на відшкодування витрат № 80.1-14/1-24 за своїм змістом та сутністю відповідає категорії договорів про надання послуг.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 173 ГК України, один суб`єкт господарського зобов`язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб`єкта, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України закріплено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідач проти позову заперечував, оскільки у відповідності до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11.03.2020 № 211 на усій території України з 12 березня по 03.04.2020 року установлено карантин, який згідно постанов Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392, 17.06.2020 № 500, від 22.07.2020 № 641 було продовжено, при цьому згідно пп. 8 п. 2 постанови з 17.03.2020 по 22.05.2020 запроваджено заборону роботи суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів.

Вказане, за доводами відповідача, свідчить про те, що рахунки-фактури № 897/459 від 30.04.2020 та № 897/597 від 31.05.2020 та відповідні їм Акти наданих послуг є некоректними, адже 2 працівники відповідача у період з квітня по травень 2020 року фактично не знаходились у приміщенні магазину, розташованого в ДП "МА "Бориспіль", а отже, ДП "МА "Бориспіль" не міг фактично надавати послуги працівникам ТОВ "БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ РІТЕЙЛ ЛТД" із забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці за вищевказаний період.

З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що відповідач листами № 260 від 18.05.2020 та № 303 від 12.06.2020 повідомив Балансоутримувача про відмову від підписання Актів приймання-здачі наданих послуг за квітень та травень 2020 року відповідно. Відмову від підписання Актів відповідач мотивував тим, що починаючи з 17.03.2020 та по травень 2020 року існували обставини, що унеможливлювали використання Орендарем орендованого приміщення, а саме: у відповідності до пп. 3 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", з 00 год. 01 хв. 17 березня 2020 року до 22 травня 2020 року запроваджено заборону роботи суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів; на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України "Про тимчасове обмеження перетинання державного кордону, спрямоване на запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" № 287-р від 14.03.2020, з 17.03.2020 закрито пункт пропуску через державний кордон для міжнародного пасажирського повітряного сполучення в МА "Бориспіль"; з 17.03.2020 доступ до пасажирського терміналу "D" за адресою: 08307, Київська обл., м. Бориспіль, Міжнародний аеропорт "Бориспіль" обмежено Балансоутримувачем. Вказані обставини свідчать про те, що Балансоутримувач не міг надавати послуги за Договором № 80.1-14/1-24 орендареві, об`єм яких залежить від фактичного користування Орендарем (його працівниками) в квітні-травні 2020 року, та відповідно і неможливості користування орендарем у вказаний період майном.

У зв`язку з наведеним вище Орендар повідомив Балансоутримувача про відмову від підписання Актів та просив провести перерахунок відображених у Актах наданих послуг за квітень та травень 2020 року, а саме: "Забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці одного працівника - за місяць"; "Вода, використана для прибирання 1 кв.м приміщення самостійно - за місяць" та надати орендареві для сплати нові рахунки за надані послуги в цій частині разом з відповідними актами.

Факт надсилання вказаних листів на адресу ДП "МА "Бориспіль" підтверджується відповідними описами вкладення від 18.05.2020 та від 12.06.2020, а також доказами вручення відповідних поштових відправлень.

При цьому будь-яких заперечень щодо підписання Акту наданих послуг від 31.03.2020 (підтримання аеропортом в належному стані території, прилеглої до орендованого майна) за березень 2020 року на суму19 222,02 грн відповідач не висловив.

Позивач у відповіді на відзив заперечив проти тверджень відповідача, що його працівники не могли потрапити до орендованих приміщень у зв`язку із прийняттям КМ України вищезазначених нормативних актів, адже це не відповідає дійсності та спростовується вищенавединим. З наведеного вбачається, що працівники мали доступ до орендованого майна, а тому відповідач безпідставно відмовляється сплатити вартість наданих послуг.

Проте відповідач не повідомив позивача про настання форс-мажору та документу виданого ТТП України, який підтверджував дію форс-мажору за договором, позивачу не надав.

Стосовно вказаних заперечень, суд зазначає що загальновідомим є той факт, що у зв`язку з розповсюдженням коронавірусу COVID-19, постановою Кабінету Міністрів України Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", із змінами та доповненнями, з 12.03.2020 на всій території України введено карантин та запроваджено низку заборон щодо роботи суб`єктів господарювання.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України "Про тимчасове обмеження перетинання державного кордону, спрямоване на запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" № 287-р від 14.03.2020, з 17.03.2020 закрито пункт пропуску через державний кордон для міжнародного пасажирського повітряного сполучення в МА "Бориспіль" та, оскільки, працівники відповідача можуть дістатися орендованих приміщень лише через проходження через пункт пропуску через державний кордон, який було закрито, зазначені обставини в достатній мірі підтверджують, що з 17.03.2020 надання відповідачу послуг, що обліковуються в залежності від кількості працівників або кількості та можливості використання води для самостійного прибирання було неможливим та фактично не здійснювалося, що свідчить про безпідставність позовних вимог в цій частині (щодо стягнення вартості послуг наданих в квітні-травні 2020 року за забезпечення санітарно-гігієнічних умов праці та за воду, використану для прибирання 1 кв.м. приміщення самостійно) на загальну суму 726 грн 97 коп.

Для зазначених висновків суду неповідомлення відповідачем позивача про настання форс-мажорних обставин, в порядку, визначеному в договорі, жодного значення не має, адже відмова суду в цій частині ґрунтується на недоведеності позивачем самого факту надання зазначених послуг.

Крім цього суд звертає увагу на те, що 16.01.2021 між ТОВ "БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ РІТЕЙЛ ЛТД" та РВ ФДМ України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях укладено Додатковий договір за реєстровим номером 967 до Договору оренди № 1574 від 11.06.2014, відповідно до якого (п. 2) встановлено, що враховуючи інформацію від Окремого контрольно-пропускного пункту "Київ" Державної прикордонної служби України (лист від 06.01.2021 № 23/128), в зв`язку із тимчасовим закриттям пунктів пропуску через державний кордон України для міжнародного пасажирського сполучення, зупиненням діяльності міжнародного пункту пропуску через державний кордон України для повітряного сполучення "Бориспіль", обмеженням доступу до термінального комплексу (пасажирський термінал) "D", неможливістю потрапляння на територію пункту пропуску "Бориспіль" та неможливістю користування орендованим майном через обставини, які знаходяться поза волею Орендаря (не належить до його прав чи обов`язків згідно Договору) та Орендодавця, керуючись п. 6 ст. 762 та п. 3 ст. 631 ЦК України, Закону України від 04.12.2020 № 1071-ІХ "Про соціальну підтримку застрахованих осіб та суб`єктів господарювання на період здійснення обмежувальних протиепідемічних заходів, запроваджених з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та п. 3.12. Договору - на період часу, починаючи з 18.03.2020 по 14.06.2020 включно, протягом якого майно не могло використовуватись Орендарем за цільовим призначенням згідно Договору через обставини, за які Орендар та Орендодавець не відповідають, зупинити виконання сторонами умов Договору, передбачених п. 3.6., 5.3., 8.4.

Отже вказані обставини додатково підтверджують факт неможливості використання Орендарем орендованого майна в період часу, починаючи з 18.03.2020 по 14.06.2020, за цільовим призначенням.

Щодо послуг, наданих відповідачу згідно Акту від 31.03.2020 у сумі 19 222 грн 02 коп. суд зазначає, що вказані вище зміни від 16.01.2021 до Договору оренди не можуть бути підставою для звільнення відповідача від обов`язку оплати вказаних послуг, оскільки в період з 01.03.2020 по 17.03.2020 відповідач фактично мав можливість використовувати орендоване майно; належного обґрунтування підстав непідписання Акту від 31.03.2020 відповідачем не надано.

Таким чином, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що належною до стягнення та такою, що підлягає задоволенню, є сума заборгованості згідно Акту від 31.03.2020 у розмірі 19 222 грн 02 коп. В задоволенні решти заявлених позовних вимог за надані Балансоутримувачем послуги, що відображені у Актах від 30.04.2020 та 31.05.2020 суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки вбачає їх необґрунтованими.

Щодо вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Позивачем за первісним позовом заявлено вимоги про стягнення з відповідача 282 грн грн. 15 коп. - пені; 52 грн 97 коп. - 3% річних; 65 грн 06 коп. - інфляційних втрат.

Як вже встановлено судом, підставною є вимога про стягнення з відповідача боргу у розмірі 19 222 грн 02 коп., тому базою для нарахування пені, процентів річних та інфляційних втрат є саме сума встановлена судом.

Пунктом 4.2. договору №80.1-14/1-24 передбачено, що орендар зобов`язаний, в разі несвоєчасної оплати отриманих Послуг, сплачувати Балансоутримувачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожний день прострочення. Пеня нараховується до моменту повного погашення дебіторської заборгованості за цим Договором.

Вказаний пункт договору узгоджується з положеннями ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", за змістом якого платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з приписами ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Тому період обчислення пені починається з наступного дня після дати, в якій зобов`язання з оплати мало бути виконано. Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Дослідивши надані позивачем розрахунки пені, 3% річних та інфляційних втрат судом встановлено, що вони є правильно розрахованими та обґрунтованими виходячи з періоду нарахування, а саме з 21.04.2020 по 20.05.2020. Відтак колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог в цій частині та стягнення 264 грн 39 коп. пені, 47 грн 27 коп. 3% річних та 57 грн 67 коп. інфляційних втрат.

Доводів та доказів, які б слугували підставою для скасування оскарженого рішення скаржниками не наведено.

Всім встановленим обставинам, які мають значення для правильного вирішення спору надана належна правова оцінка.

Враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

З приводу висвітлення всіх доводів позивача за первісним позовом суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України", no. 4241/03 від 28.10.2010 Суд повторює, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Відтак, усі інші доводи та міркування скаржника, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду першої інстанції та суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Нормою ст. 276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, доводи апеляційного оскарження є необґрунтованими, підстав для зміни чи скасування оскарженого рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 129 ГПК України та, у зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги, покладаються на скаржника.

Керуючись Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "БФ ЕНД ГХ Тревел Рітейл ЛТД" та Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" на рішення Господарського суду Київської області від 09.06.2021 у справі №911/113/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 09.06.2021 у справі №911/113/21 залишити без змін.

3. Матеріали справи повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови суду складено та підписано - 04.02.2022.

Головуючий суддя В.А. Корсак

Судді О.В. Попікова

О.О. Євсіков