ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"24" січня 2022 р. Cправа № 902/1074/21

Суддя Господарського суду Вінницької області Нешик О.С., при секретарі судового засідання Шаравській Н.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Агрітрейдінг", м.Київ

до фермерського господарства "Агроподол-В", м.Тульчин Вінницької області

про стягнення 171145,11 грн збитків

за участю представника позивача: Земцової В.О. діє на підставі ордеру.

Присутня: Котлюба С.О.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився.

ВСТАНОВИВ :

До Господарського суду Вінницької області 28.10.2021 надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю "Агрітрейдінг" про стягнення з фермерського господарства "Агроподол-В" 171145,11 грн збитків.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує на невиконання відповідачем зобов`язання щодо реєстрації податкової накладної, внаслідок вчиненої господарської операції щодо поставки позивачу кукурудзи за Договором поставки №12/10/2020-1КУ від 12.10.2020, що спричинило виникнення у товариства з обмеженою відповідальністю "Агрітрейдінг" збитків в сумі 171145,11 грн, які заявлено до стягнення.

Ухвалою суду від 15.11.2021 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/1074/21, призначено судове засідання на 14.12.2021.

01.12.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві на позовну заяву відповідач заперечує проти позовних вимог у повному обсязі, вважає позовні вимоги необґрунтованими, просить суд закрити провадження у справі, оскільки даний спір на його думку не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, а підвідомчий Вінницькому окружному адміністративному суду. Відповідач зазначає, що сторони передбачили у договорі ризики відсутності реєстрації податкової накладної у вигляді недоплати покупцем 20% - на поточний рахунок продавця, зазначений у Договорі, протягом трьох банківських днів від дати реєстрації податкової накладної та надання документів. Однак згідно пункту 4.2. Договору позивач на власний вибір оплатив товар без реєстрації податкової накладної. При цьому договором не передбачена відповідальність за відмову у реєстрації податкової накладної у вигляді збитків.

Крім того, відповідачем належним чином була складена податкова накладна №2 від 20.10.2020 та направлена на реєстрацію 26.10.2020, через програму електронного документообігу M.E.Doc, до Головного управління ДПС у Вінницькій області. Однак реєстрація податкової накладної була зупинена автоматизованою системою "Єдине вікно подання електронних документів". Відповідачем було подано скаргу до комісії Головного управління ДПС у Вінницькій області, рішенням комісії Головного управління ДПС у Вінницькій області від 04.11.2020 №2102212/42816185 у реєстрації податкової накладної відмовлено.

11.11.2020 відповідачем була подана скарга до Державної податкової служби України на рішення про відмову в реєстрації податкової накладної. Рішенням №63068/42816185/2 від 17.11.2020 скаргу було залишено без задоволення, а рішення комісії регіонального рівня про відмову у реєстрації податкової накладної без змін.

На підставі вищевикладеного відповідач вважає, що ним було вжито всіх заходів з метою реєстрації податкової накладної, а доводи позивача про бездіяльність відповідача не відповідають обставинам справи.

14.12.2021 до суду надійшла відповідь на відзив. У відповіді на відзив позивач заперечує щодо непідвідомчості даного спору Господарському суду Вінницької області. Зазначає, що твердження відповідача про те, що позивач не скористався правом, передбаченим Договором, а саме недоплати продавцю 20% вартості товару в разі відсутності реєстрації податкової накладної не відповідає дійсності, оскільки, в Специфікації до Договору стосовно конкретної поставки визначено інший, ніж в Договорі, порядок розрахунків, згідно з яким покупець має оплатити 100% вартості товару протягом трьох банківських днів з дати поставки та отримання документів, передбачених пунктом 5.1 Договору, що і було зроблено позивачем.

Стосовно наведених у відзиві міркувань відповідача з приводу відсутності підтвердження донесення позивачем збитків, про які заявлено, зокрема, ненадання позивачем "доказів щодо використання ним всіх передбачених законодавством способів для реалізації свого права на віднесення сум податку до податкового кредиту", позивач вказує, що такими доказами є наведені в позовній заяві норми податкового законодавства (п.п.201.7 і 201.10 статті 201 Податкового кодексу України), згідно з якими зареєструвати податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних може виключно продавець, натомість, покупець на цей процес жодним чином не впливає, при цьому необхідною підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, для покупця є податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, натомість, відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту, хоча і не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

Крім того, позивач зазначає, що між датою очікуваної реєстрації податкової накладної та моментом звернення з даним позовом до суду минув рік. Протягом цього строку позивач очікував від відповідача здійснення залежних від нього заходів задля виконання взятого на себе обов`язку.

14.12.2021 до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, які полягають в наступному.

Відповідач зазначає, що ним було вжито всі заходи досудового спонукання податкового органу здійснити реєстрацію податкової накладної №2 від 20.10.2020, а тому у діях відповідача відсутня вина, яка є обов`язковим елементом складу господарського правопорушення.

На думку відповідача заявлена до стягнення сума збитків є сумою податку на додану вартість, а тому заявлена вимога за своєю суттю є вимогою про вирішення публічно-правового спору, а тому даний спір, на думку відповідача, належить до юрисдикції адміністративного суду.

За наслідками судового засідання, яке відбулося 14.12.2021 судом постановлено ухвалу (із занесенням її до протоколу судового засідання) про відкладення розгляду справи на 24.01.2022 та постановлено повідомити відповідача про дату, час та місце розгляду справи шляхом оформлення відповідної телефонограми.

11.01.2022 до суду надійшло клопотання позивача про приєднання до матеріалів справи доказу, а саме: ухвали Вінницького окружного адміністративного суду від 14.12.2021 у справі №120/17936/21-а за позовною заявою фермерського господарства "Агроподол-В" до державної податкової служби України, Головного управління ДПС у Вінницькій області по визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

На визначену судом дату та час (24.01.2022) в судове засідання з`явився представник позивача. Відповідач не направив уповноваженого представника в судове засідання. При цьому про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином, що підтверджується відповідною телефонограмою (а.с.126).

Під час розгляду справи, 24.01.2022, представник позивача адвокат Земцова В.О. просила суд розглянути спір за відсутності представника відповідача у даному судовому засіданні, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити.

Після закінчення судових дебатів, суд оголосив про вихід до нарадчої кімнати для прийняття рішення по справі та орієнтовний час повернення - 24.01.2022, 11 год. 40 хв.

На оголошення вступної та резолютивної частин рішення представники сторін не з`явились.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

12.10.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрітрейдінг" (Покупець) та Фермерським господарством "Агроподол-В" (Постачальник) було укладено договір поставки №12/10/2020-1КУ, згідно з яким відповідач прийняв на себе зобов`язання поставити і передати у власність позивача товар (кукурудзу 3-го класу урожаю 2020 року), а позивач - оплатити його в установлений строк.

У Специфікації №20/10/2020-КУ/01 до Договору №12/10/2020-1КУ сторони передбачили строк, умови поставки, а також порядок розрахунків.

Постачальник здійснює поставку Товару в повному обсязі у строк до 30.102020 включно на умовах FCA у редакції "Інкотермс 2010", за фактичною адресою Вінницька обл., Немирівський р-н., с.Соколець. Поставка Товару здійснюється партіями автомобільним транспортом у відповідності до погодженого графіку Погодження такого графіку може відбуватися будь-яким зручним для Сторін способом, пріоритетним вважається погодження з використанням засобів електронної пошти з використанням адрес зазначених у реквізитах до даного Договору (п.3 Специфікації).

Покупець здійснює оплату 100% вартості поставленого Товару шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Постачальника у відповідності до реквізитів, зазначених у рахунку Постачальника, протягом 3-х (трьох) банківських днів з дати поставки та отримання документів, згідно п.5.1 Договору (п.4 Специфікації).

20.10.2020 за видатковою накладною №01 відповідач передав позивачу обумовлений в Договорі товар в кількості 157,98т загальною вартістю 1026870,64грн, в тому рахунку ПДВ 171145,11 грн (а.с.15).

Згідно платіжного дорученням №73 від 20.10.2020 позивач перерахував відповідачу 1040000,64 грн оплати за поставлений товар, а відповідач, зі свого боку, платіжним дорученням №54 від 30.10.2020 повернув позивачу надлишок сплаченої суми в розмірі 13130,00 грн (а.с.16, 17).

Відповідно до п.4.2. Договору поставка товару має супроводжуватися, зокрема, податковою накладною, складеною в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному чинним законодавством України, електронного підпису уповноваженої Постачальником (Відповідачем) особи, та зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.

В пункті 9.8 Договору передбачено надання постачальником гарантій того, що він та його постачальники аж до товаровиробника виконали всі вимоги діючого законодавства України та зобов`язання стосовно сплати та декларування ПДВ та інших обов`язкових платежів.

Позивач зазначає, що відповідач під час вчинення господарської операції порушив покладені на нього Договором і чинним законодавством України обов`язки щодо надання позивачу зареєстрованої в установленому порядку податкової накладної за операцією з поставки товару па суму 1026870,64 грн, в тому числі ПДВ 171145,11 грн.

Судом встановлено, що за вказаною господарською операцією відповідачем складена податкова накладна №2 від 20.10.2020 та направлена на реєстрацію 26.10.2020, через програму електронного документообігу M.E.Doc, до Головного управління ДПС у Вінницькій області. Зареєстрована в ЄДРПН за №.

Однак, реєстрація податкової накладної була зупинена автоматизованою системою "Єдине вікно подання електронних документів" та зазначено причини зупинення реєстрації (а.с.54)

Відповідач, не погоджуючись з прийнятим рішенням подав скаргу до комісії Головного управління ДПС у Вінницькій області.

Рішенням комісії Головного управління ДПС у Вінницькій області від 04.11.2020 №2102212/42816185 у реєстрації податкової накладної відмовлено (а.с.58).

11.11.2020 відповідачем була подана скарга до Державної податкової служби України (а.с.59).

Рішенням Державної податкової служби України прийняте за результатами розгляду скарги від 17.11.2020 №63068/42816185/2 скаргу відповідача залишено без задоволення, а рішення Головного управління ДПС у Вінницькій області від 04.11.2020 № 2102212/42816185 - без змін (а.с.95).

09.12.2021 Фермерське господарство "Агроподол-В" з метою захисту своїх прав та інтересів звернулося до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової служби України, Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 14.12.2021 позовну заяву Фермерського господарства "Агроподол-В" до Державної податкової служби України, Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, залишено без руху.

Станом на день розгляду справи в суді за господарською операцією із постачання позивачу 157,98т кукурудзи податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних відповідачем не зареєстровано унаслідок чого позивач втратив право на включення до податкового кредиту податку на додану вартість на суму 171145,11 грн, та просить суд стягнути їх з відповідача в примусовому порядку як збитки з метою відновлення його порушеного права.

З`ясувавши вищевикладені обставини на підставі наявних у матеріалах справи доказів, надавши їм належну правову оцінку суд дійшов наступних правових висновків.

Відповідно до ч.1 ст.173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За змістом ст.ст.224, 225 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

1) вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

2) додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною;

3) неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною;

4) матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що особа, яка порушила зобов`язання, несе цивільно-правову відповідальність, зокрема у вигляді відшкодування збитків.

Під час розгляду справи про стягнення збитків необхідним є доведення того, що порушення боржником зобов`язання є причиною, а збитки, які завдано особі - наслідком такого порушення.

Предметом заявленого позову є стягнення 171145,11 грн збитків, які позивач зазнав внаслідок не виконання відповідачем обов`язку з реєстрації податкової накладної, в зв`язку з чим позивач зазнав втрат на суму 171145,11 грн у вигляді неотриманого податкового кредиту.

Таким чином, до обставин які підлягають доведенню у справі слід віднести обставини існування правовідносин між сторонами, встановлення правопорушення та його елементів, наявність або відсутність вчинення позивачем та відповідачем всіх правомірних дій для недопущення порушення прав та інтересів сторін, в т.ч. щодо отримання податкового кредиту на суму 171145,11 грн.

У спірних правовідносинах вимоги позивача обґрунтовано посиланням на наявність причинно-наслідкового зв`язку між порушенням стороною відповідача установленого порядку здійснення господарської операції, зокрема, в частині оформлення та реєстрації податкової накладної, з неможливістю включення позивачем відповідної суми податку на додану вартість до свого податкового кредиту та, відповідно, завданням такою бездіяльністю відповідача збитків на суму ПДВ.

Відповідно до пункту 14.1.181 статті 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник ПДВ має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

За змістом пункту 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі ввезення їх на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

За змістом пункту 201.1 статті 201 ПК України платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

У пункті 201.7 статті 201 ПК України визначено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою; податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, не дає права покупцю на включення сум ПДВ до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми ПДВ, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період. У разі порушення продавцем/покупцем товарів/послуг порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування покупець/продавець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого продавця/покупця. Таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або порушено порядок її заповнення та/або порядок реєстрації в Єдиному реєстрі. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв`язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Враховуючи викладене вище, згідно з п. 201.10 ст. 201 ПК України на продавця товарів/послуг покладено обов`язок в установлені терміни скласти податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних, чим зумовлено обґрунтоване сподівання контрагента на те, що це зобов`язання буде виконано, оскільки тільки підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних суми податку можуть бути віднесені до складу податкового кредиту.

Механізм внесення відомостей, що містяться у податковій накладній та/або розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до неї до Єдиного реєстру податкових накладних, звіряння даних, що містяться у виданих платникам податку на додану вартість - отримувачам (покупцям) товарів (послуг) податкових накладних та/або розрахунку коригування, з відомостями, які містяться у цьому реєстрі, врегульовано Порядком ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1246 від 29.12.2010. З метою отримання інформації, що міститься у Реєстрі, платник податку складає запит за допомогою спеціалізованого програмного забезпечення в електронному вигляді у форматі (відповідно до стандарту), затвердженому в установленому порядку, та надсилає його засобами телекомунікаційного зв`язку ДФС (пункт 13 Порядку). Відповідно позивачу надана можливість отримувати з Єдиного реєстру податкових накладних виключно інформацію, що стосується зареєстрованих податкових накладних та/або розрахунку коригування.

У даному випадку лише квитанції з ЄРПН, в яких зазначена дата реєстрації податкової накладної, можуть бути належним доказом виконання відповідачем передбачених податковим законодавством обов`язків, проте такі докази суду не були надані.

Судом встановлено, що на виконання умов укладеного між сторонами договору поставки 20.10.2020 за видатковою накладною №01 відповідач передав позивачу обумовлений в Специфікації до Договорі товар в кількості 157,98 т загальною вартістю 1026870,64 грн, в тому рахунку ПДВ 171145,11 грн (а.с.15).

Позивачем було проведено оплату поставленого товару у повному обсязі за платіжним дорученням: №73 від 20.10.2020 на суму 1040000,64 грн.

При цьому платіжним дорученням №54 від 30.10.2020 відповідав повернув позивачу надлишок сплаченої суми в розмірі 13130,00 грн (а.с.16, 17).

Формування у позивача податкового кредиту з податку на додану вартість було би можливим, якщо відповідач зареєстрував би податкову накладну із господарської операції за договором №12/10/2020-1КУ від 12.10.2020.

Судом встановлено, що відповідачем складена податкова накладна №2 від 20.10.2020 та направлена на реєстрацію 26.10.2020, через програму електронного документообігу M.E.Doc, до Головного управління ДПС у Вінницькій області.

Однак, 04.11.2020 відповідачу було відмовлено у реєстрації податкової накладної в зв`язку з неподанням платником податку письмових пояснень стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній.

Відповідачем було подано скаргу до комісії Головного управління ДПС у Вінницькій області щодо рішення про відмову в реєстрації податкової накладної, проте рішенням від 17.11.2020 №63068/42816185/2 скаргу було залишено без задоволення, а рішення комісії регіонального рівня про відмову у реєстрації податкової накладної без змін.

09.12.2021 Фермерське господарство "Агроподол-В" з метою захисту своїх прав та інтересів звернулося до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової служби України, Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 14.12.2021 позовну заяву Фермерського господарства "Агроподол-В" до Державної податкової служби України, Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, залишено без руху.

Доводи відповідача про те, що ним було вжито всіх заходів з метою реєстрації податкової накладної, не беруться судом до уваги, оскільки несвоєчасне подання (з пропуском встановленого законом трьох місячного строку для звернення) відповідачем адміністративного позову про оскарження рішення контролюючого органу, не доводить неправомірність прийняття податковим органом рішень щодо відмови у реєстрації податкової накладної №2 від 20.10.2020 в ЄРПН та не спростовує вину відповідача у завданні позивачу збитків.

Відповідач, в порушення ст.201 ПК України не зареєстрував податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних, у зв`язку з чим позивач був позбавлений права включити суми ПДВ до складу податкового кредиту, а отже і скористатися правом на зменшення податкового зобов`язання.

При цьому, зобов`язання зареєструвати податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних для включення до податкового кредиту суми ПДВ виникає з податкового законодавства, яке відносить до податкового кредиту суми податку не лише сплачені, а і нараховані у разі здійснення операцій.

Окрім цього, у п.15 постанови від 05.06.2019 у справі №908/1568/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про наявність прямого причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю відповідача щодо виконання визначеного законом обов`язку зареєструвати податкові накладні та неможливістю включення сум ПДВ до податкового кредиту позивача, а також, відповідно, зменшення податкового зобов`язання на зазначену суму, яка фактично є збитками цієї особи. Отже, за висновками Великої Палати, наявні усі елементи складу господарського правопорушення.

Таким чином бездіяльністю відповідача завдано збитків позивачу на суму 171145,11 грн.

За частиною 2 ст.218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Отже, сума ПДВ по спірній господарській операції мала бути додана позивачем до складу податкового кредиту у відповідному звітному періоді згідно встановленого податковим законодавством порядку. Такі дії з боку позивача можливі лише за наявності належно оформлених та зареєстрованих відповідачем, як продавцем, податкових накладних.

Твердження відповідача про те, позивач на власний вибір оплатив товар без реєстрації податкової накладної, не скориставшись правом, передбаченим у п.4.2 договору у вигляді недоплати покупцем 20% вартості товару, судом до уваги не беруться, оскільки відповідно до п.4 Специфікації №20/10/2020-КУ/01 до Договору №12/10/2020-1КУ сторонами стосовно цієї поставки визначено інший, ніж в Договорі, порядок розрахунків, згідно з яким покупець має оплатити 100% вартості товару протягом трьох банківських днів з дати поставки та отримання документів, передбачених пунктом 5.1 Договору.

Клопотання відповідача, викладене у відзиві на позовну заяву, про закриття провадження у справі, оскільки даний спір за своєю суттю є публічно-правовим та не підлягає розгляду Господарським судом Вінницької області не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Верховний Суд звертав увагу, що обов`язок продавця зареєструвати податкову накладну є обов`язком платника податку у публічно-правових відносинах, а не обов`язком перед покупцем, хоча невиконання цього обов`язку може завдати покупцю збитків. Таким чином, належним способом захисту для позивача може бути звернення до контрагента з позовом про відшкодування збитків, завданих внаслідок порушення контрагентом за договором обов`язку щодо складення та реєстрації податкових накладних (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 908/1568/18, постанова Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 серпня 2018 року у справі № 917/877/17).

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до положень частини другої цієї ж статті право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

Наведене свідчить про те, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З огляду на положення частини першої статті 20 ГПК України а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

До такого ж висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13.02.2019 у справі №910/8729/18.

Спір між сторонами виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, а тому має розглядатися в порядку господарського судочинства.

Приписами ст.13-14 ЦК України встановлено, що цивільні права та цивільні обов`язки учасники правовідносин мають вчиняти у встановлений законодавством, договором спосіб, не порушуючи прав та обов`язків інших осіб.

Відповідно до ст.22 ЦК України, що кореспондується з положеннями ст. 224, 225 ГК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування передбаченої ч.1 ст.623 ЦК України, ч.1 ст.224 Господарського кодексу України такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінка боржника, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов`язання; наявності шкоди (збитки - це грошове вираження шкоди); причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою; вини боржника.

Отже, не вчинення відповідачем дії по реєстрації податкової накладної на суму 171145,11грн позбавляє позивача права на отримання податкового кредиту на суму 171145,11грн та є збитками (втраченою вигодою, яка полягає у неможливості зменшити податкові зобов`язання та призвела до перерахування до бюджету понаднормових платежів).

Тобто, у даному випадку є прямий причинно-наслідковий зв`язок між бездіяльністю відповідача щодо виконання визначеного законом обов`язку зареєструвати податкову накладну та неможливістю включення сум ПДВ до податкового кредиту позивача, а також, відповідно, зменшення податкового зобов`язання на зазначену суму, яка фактично є збитками цієї особи. При цьому вина відповідача презюмується, позаяк останнім не доведено іншого.

Згідно з ч.ч.1-4 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

При цьому ч.1 ст.14 ГПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 2 вказаної статті).

Як визначає ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч.1, 3 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За вказаних обставин у своїй сукупності, позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Витрати зі сплати судового збору підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст. 129 ГПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 3, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 86, 91, 113, 118, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю

2. Стягнути з Фермерського господарства "Агроподол-В" (вул.Незалежності, буд.7, м.Тульчин, Вінницька обл., 23600, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрітрейдінг" (вул.Академіка Янгеля, буд.2, прим.30, м.Київ, 03057; ) 171145,11 грн збитків, 2567,18 грн - витрат зі сплати судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Згідно з приписами ч.1 ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

5. Згідно з положеннями ч.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Примірник повного судового рішення надіслати відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення та на електронну адресу позивача ().

Повне рішення складено 31 січня 2022 р.

Суддя Нешик О.С.

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2 відповідачу (вул.Незалежності, буд.7, м.Тульчин, Тульчинський район Вінницької області, 23600)