УХВАЛА

07 лютого 2022 року

м. Київ

cправа № 917/1218/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Случ О. В. - головуючий (доповідач), Волковицька Н. О., Могил С. К.,

перевіривши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю виробниче торгово-будівельне підприємство "Будкон"

на рішення Господарського суду Полтавської області від 23.09.2021 (суддя Паламарчук В. В.)

і постанову Східного апеляційного господарського суду від 16.12.2021 (головуючий суддя Шутенко І. А., судді Ільїн О. В., Хачатрян В. С.)

у справі № 917/1218/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Жежелівський Каолін"

до Товариства з обмеженою відповідальністю виробниче торгово-будівельне підприємство "Будкон"

про стягнення 26 800 грн,

ВСТАНОВИВ:

23.09.2021 рішенням Господарського суду Полтавської області, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 16.12.2021, позовні вимоги задоволено повністю.

10.01.2022 скаржник надіслав до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Господарського суду Полтавської області від 23.09.2021 і постанову Східного апеляційного господарського суду від 16.12.2021 у справі № 917/1218/21.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 17.01.2022 вказану касаційну скаргу передано для розгляду колегії суддів у складі: Случ О. В. - головуючий (доповідач), Волковицька Н. О., Могил С. К.

За результатами перевірки матеріалів поданої касаційної скарги Верховний Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на рішення Господарського суду Полтавської області від 23.09.2021 і постанову Східного апеляційного господарського суду від 16.12.2021 у справі № 917/1218/21 і в обґрунтування цієї відмови зазначає про таке.

Згідно із пунктом 8 частини першої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Аналогічне положення закріплено у частині першій статті 17 Господарського процесуального кодексу України, яким передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Таким чином, правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають вимогам вищенаведеної статті 129 Конституції України та узгоджуються з практикою Європейського суду з прав людини.

Положеннями частини п`ятої статті 12 Господарського процесуального кодексу України визначено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини 7 цієї ж статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2021 встановлено у розмірі 2 270 грн.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 163 Господарського процесуального кодексу України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом позову у цій справі є стягнення 28 000 грн, що менше ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270 * 100 = 227 000), а тому у розумінні Господарського процесуального кодексу України справа № 917/1218/21 є малозначною.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Аналіз наведених норм закону дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями у малозначних справах після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Обґрунтовуючи підставу для відкриття касаційного провадження, передбачену підпунктом "г" пункту 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, скаржник у поданій касаційній скарзі зазначає, що місцевий господарський суд помилково відніс праву до малозначних, оскільки вона є складною та потребує залученню третіх осіб, проведення експертиз, залучення інших доказів, зокрема тих, що будуть виявлені у ході проведення досудового слідства слідчими органами поліції.

Щодо вказаної підстави, на яку поширюється дія положення підпункту "г" пункту 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, суд зазначає, що в ухвалі Господарського суду Полтавської області про відкриття провадження від 04.08.2021 суд прийняв до уваги характер спірних правовідносин та те, що ціна позову у даній справі становить 26 800 грн, зазначив, що справа відповідає ознакам малозначної справи, наведеним у пункті 1 частини п`ятої статті 12 Господарського процесуального кодексу України та призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

З огляду на викладене та предмет спору, колегія суддів погоджується із місцевим господарським судом, що справа є малозначною.

Доводи скаржника по суті зводяться до необхідності дослідження та переоцінки доказів у справі, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції та має індивідуальний характер.

Разом з тим, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи те, що інших доводів у підтвердження необхідності відкриття касаційного провадження у цій справі скаржником не наведено, а скарга не містить обґрунтувань, які могли б бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів "а", "б" і "в" пункту 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, Суд не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі тому відмовляє у такому відкритті, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Касаційна скарга не містить обґрунтувань, які могли б бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів "а", "б", "в" і "г" пункту 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, а Суд не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі.

У справі № 917/1218/21 судами було встановлено, що між сторонами існувала усна домовленість про поставку товару, про що представником відповідача 05.03.2021 було виставлений позивачеві рахунок-фактура № 4015222 про оплату на суму 26 800 грн (відповідачем не було спростовано, що вказаний рахунок-фактура було видано не його представником), а відповідно виписки з рахунку позивача, на рахунок відповідача було перераховано попередню оплату на рахунок відповідача у розмірі 26 800 грн згідно зі згаданим вище рахунком-фактури виданим представником відповідача. Крім того, судами встановлено, що договір, укладений між сторонами у спрощений спосіб, за своєю правової природою є договором поставки, згідно з яким за приписами статті 712 Цивільного кодексу України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Крім того, доводи скаржника про відсутність доказів надсилання позивачем йому претензій спростовується тим, що судами встановлено, що в матеріалах справи містяться докази направлення позивачем на адресу відповідача претензії від 23.04.2021 № 36, в якій позивач просив поставити товар протягом 7 календарних днів або повернути у той же строк суми попередньої оплати.

Сам скаржник у своїй касаційній скарзі зазначив, що його печатку ніхто не викрадав і вона не губилася, а тому не знаходить свого підтвердження посилання скаржника на те, що суди при ухваленні оскаржуваних рішень не врахували судову практику Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладену у постановах Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 915/878/16, від 06.11.2018 у справі № 910/6216/17, від 28.11.2018 у справі № 910/17819/17 і від 20.12.2018 у справі № 910/19702/17 щодо дослідження обставин можливого протиправного використання печатки сторони іншими особами.

Крім того, як встановлено судами попередніх інстанцій та не спростовано у касаційній скарзі, відповідач не заперечив, що кошти надійшли на банківський рахунок саме Товариства з обмеженою відповідальністю виробниче торгово-будівельне підприємство "Будкон".

Доводи скаржника зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій, необхідності переоцінки доказів у справі та безпосередньо пов`язані із встановленням фактичних обставин справи, тоді як суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23.10.1996; "Brualla Gomez de la Torre v. Spain" від 19.12.1997).

Таким чином законодавець цілком свідомо надав Верховному Суду право використовувати процесуальний фільтр, закріплений у частині першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України і це повністю узгоджується із положеннями статті 129 Конституції України, завданнями та принципами господарського судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За таких обставин, Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у цій справі, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За таких обставин, керуючись статтями 12, 163, 234, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю виробниче торгово-будівельне підприємство "Будкон" на рішення Господарського суду Полтавської області від 23.09.2021 і постанову Східного апеляційного господарського суду від 16.12.2021 у справі № 917/1218/21.

2. Матеріали касаційної скарги повернути скаржникові разом із доданими до неї додатками.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Случ

Судді Н. О. Волковицька

С. К. Могил