ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КІРОВОГРАДСЬКОЇ ОБЛАСТІ
24 січня 2022 року Справа № 912/423/20
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Глушкова М.С., розглянувши у судовому засіданні матеріали справи
до: Фізичної особи-підприємця Одинець Валентини Борисівни ( АДРЕСА_1 )
за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 )
про визнання господарських зобов`язань припиненими та визнання складеним акта приймання-передачі нежитлового приміщення,
секретар судового засідання - Безчасна Н.Г.
від позивача - участі не брав (не було в мережі);
від відповідача - Шаповалов Д.В. посвідчення адвоката №131 від 25.04.2006 року, ордер серія ВА №1003102 від 02.03.2020 року;
від 3-ї особи - ОСОБА_1 (особисто);
До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства "ОТП Банк" до Фізичної особи-підприємця Одинець Валентини Борисівни про таке:
Визнати господарські зобов`язання (відносини) за Договором оренди № 01 від 01.09.2016 року, укладеним між Одинець Валентиною Борисівною та Акціонерним товариством "ОТП Банк", припиненими із 01.12.2019 року, у зв`язку із закінченням строку його дії.
Рішенням суду від 30.12.2021 в задоволенні позову відмовлено.

04.01.2022 до суду надійшла заява відповідача про розподіл судових витрат, а саме: витрат на правову допомогу, яка призначена до розгляду на 24.01.2022 об 11:00.

Представник позивача участі в судовому засіданні не брав. Ухвалою від 24.01.2021 задоволено заяву позивача про проведення засідання в режимі відеоконференції, однак, представник позивача в час засідання не приєднався до системи відеозв`язку.

24.01.2022 до суду від позивача надійшли заперечення на заяву відповідача про розподіл витрат на правову допомогу та клопотання про відкладення розгляду заяви, у зв`язку із поданням позивачем апеляційної скарги на рішення суду від 30.12.2021 у даній справі.

Оскільки, подання апеляційної скарги не перешкоджає розгляду заяви про розподіл судових витрат у справі, клопотання позивача про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає.

Представник відповідача та третя особа підтримали подану заяву.

Положеннями ст. 221 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч. 2-5 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.

Господарський суд враховує, що позивачем дотримано строк подання доказів щодо розміру понесених витрат на професійну правову (правничу) допомогу, оскільки про витрати на правову допомогу в розмірі 30 000,00 грн з наданням відповідних доказів відповідачем заявлено 09.12.2021 у поданій до суду промові в судових дебатах (т. 4 а.с. 160-163).

За змістом ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Разом з тим, відповідно до ст. 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розглянувши заяву позивача про винесення додаткового рішення у справі господарський суд враховує таке.

Інтереси позивача в даній справі представляє адвокат Шаповалов Д.В. на підставі ордера на надання правової допомоги серія ВА №1003102 (т. 1. а.с. 198). У вказаному ордері зазначено підставу надання правової допомоги - договір про надання правової допомоги №219/н від 21.02.2020.

Судом встановлено відсутність в матеріалах справи копії або оригіналу договору про надання правової допомоги №219/н від 21.02.2020. Також, вказаний доказ відповідачем до суду не поданий.

Натомість до суду надано договір про надання правової допомоги, укладеного між адвокатом та відповідачем №б/н від 21.02.2020.

Також, судом встановлено, що відповідачем подано до суду розрахунок витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції від 31.12.2021 та довідка про отримання коштів адвокатом саме на виконання умов договір про надання правової допомоги, укладеного між адвокатом та відповідачем №б/н від 21.02.2020.

В той же час, будь-яких доказів надання правової допомоги адвокатом на виконання умов договору про надання правової допомоги №219/н від 21.02.2020 відповідачем до суду не надано взагалі.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.

Отже, відповідачем не надано доказів надання правової допомоги відповідно до Договору про надання правової допомоги №219/н від 21.02.2020 та відповідних підтверджуючих документів надання правової допомоги саме в рамках вищезазначеного Договору, який є підставою ордера на надання правової допомоги серія ВА №1003102.

Суд критично оцінює усні твердження представника відповідача Шаповалова Д.В. про помилкове зазначення замість номера договору в ордері номера свідоцтва про зайняття адвокатської діяльності, оскільки відповідачем не надано до суду оригіналу чи копії адвокатського свідоцтва №219/н адвоката Шаповалова про зайняття адвокатською діяльністю. Крім того, суд звертає увагу на те, що згідно з розрахунком витрат на правничу (правову) допомогу від 31.12.2021 зазначено надання послуги - пошук та аналіз судової практики застосування законодавства у справах щодо захисту прав інтелектуальної власності, що не відповідає предмету спору у даній справі.

Стосовно інших аргументів та доводів сторін суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 23 Рішення ЄСПЛ "Проніні проти України" суд нагадує, що п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29).

Враховуючи зазначене, у задоволенні заяви відповідача від 04.01.2022 про стягнення витрат на правничу (правову) допомогу слід відмовити.

Керуючись ст. 74, 76, 77, 129, 221, 233, 236-241, 244 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви відповідача від 04.01.2022 про стягнення витрат на правничу (правову) допомогу відмовити.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Копії додаткового рішення надіслати Акціонерному товариству "ОТП Банк" (вул. Жилянська, буд., 43, м. Київ, 01033), Фізичній особі-підприємцю Одинець Валентині Борисівні ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ).

Повний текст ухвали складено 31.01.2022.

Суддя М.С. Глушков